Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій, з врахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати за нею право власності на садовий будинок № 372 в СТ «Сулимівське-2» в селі Сулимівка Бориспільського району Київської області з усіма господарськими будівлями та спорудами, так як будівництво здійснено без дозволу та погодженої проектної документації, тобто самочинно побудовано. Будівництво здійснене на земельній ділянці № 372 в СТ «Сулимівське-2» в селі Сулимівка Бориспільського району Київської області, площею 0,06 га, що належить їй на праві власності. Спору з сусідами щодо самочинного будівництва ніколи не виникало. Тому вона вимушена звернутись до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила визнати за нею право власності на самочинно побудований садовий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами. Відповідач до суду свого представника не направив, надав лист, в якому проти позову не заперечує, просить слухати справу у відсутність свого представника. Суд ухвалив слухати справу у відсутність представника відповідача. Відповідно до ст. 130 ч.4 ЦПК України, ухвалення в попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову (заяви) проводиться в порядку, встановленому ст.ст.174, 175 ЦПК України. Суд, заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивачка є членом Садівницького товариства «Сулимівське-2» в селі Сулимівка Бориспільського району Київської області і їй належить земельна ділянка за № 372 площею 0,06 га, яка призначена для ведення садівництва, що вбачається з Довідки СТ «Сулимівське-2» за№ 2 від 19.02.2009 року. Позивачка приватизувала вищезазначену земельну ділянку і 11 грудня 2007 року отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 812446. На протязі останніх кількох років позивачкою на її земельній ділянці було побудовано садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами без дозволу та погодженої проектної документації, тобто самочинно побудовано. По закінченню будівництва позивачка вирішила узаконити будівництво садового будинку і звернулася до Бориспільського районного бюро технічної інвентаризації із заявою про узаконення будівництва садового будинку. Згідно поданої нею заяви Бориспільським районним бюро технічної інвентаризації був виготовлений технічний паспорт будинку. У видачі свідоцтва про право власності на садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами позивачці відмовили на підставі того, що нею самочинно було побудовано нерухоме майно, а саме садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст.376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Водночас цивільне законодавство встановлює умови, за яких самочинно збудований об'єкт нерухомості може бути оформлений у власність особи як такий, що споруджений правомірно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд, відповідно до ч.5 ст.376 ЦК України, може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. З матеріалів справи вбачається, що проведені позивачем самочинні будови на власній земельній ділянці не порушують права інших осіб. Як зазначено в ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. «Тимчасовим положенням про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Мін'юсту України № 7/5 від 07.02.02р. визначено, що одним із документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на нерухоме майно, є рішення суду про визнання права власності. Таким чином, на підставі викладеного та на підставі того, що самочинне будівництво не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме визнати за позивачкою право власності на спірні будівлі. В зв"язку з вищевикладеним, на підставі ст.ст.376, 392 ЦК України,

Outcome: approved