Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідача , в якому зазначає , шо 17.12.2008 року відповідач взяв у неї в борг чотири тисячі доларів США і зобов'язався повернути вищевказану суму до 10 квітня 2009 року, про що видав їй власноручно написану розписку. У порушення укладеної між ними угоди відповідач не виконав узятих на себе зобов'язань, своєчасно борг не повернув, пояснивши, що у нього відсутні кошти для повернення боргу. Крім того , невиконанням умов договору позики їй спричинено моральну шкоду. Моральна шкода виразилася в тому , що через відсутність коштів вона не може пройти необхідне лікування , що призводить до фізичних страждань . Моральну шкоду оцінює в розмірі 1500 грн. Приймаючи до уваги ту обставину, що вона на теперішній час не працює, являється пенсіонером, отримуючи мізерну пенсію, потребує стаціонарного лікування, у зв'язку з чим знаходиться в скрутному матеріальному становищі, вважає, що суд може відстрочити їй сплату судових витрат до ухвалення судового рішення. Просить суд стягнути з [PERSON] на її користь 4000 доларів США, в якості відшкодування матеріальної шкоди та 1 500 грн. моральної шкоди та судові витрати по справі. У судовому засіданні позивачка уточнила свої позовні вимоги . Дала пояснення по суті справи . Зазначає , що у прохальній частині позову вона просила суд стягнути з відповідача на її користь 4тис. доларів США в якості відшкодування матеріальної шкоди. Уточнює , що вказана сума є боргом по договору позики . Просить суд позов задоволити та стягнути з відповідача 4тис. доларів США , що е боргом за договором позики та 1500 грн. на відшкодування моральної шкоди . Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково . Пояснив, що він дійсно брав у позивачки в борг 4 тис. доларів США. Він власноручно написав письмову розписку та зобов'язувався повернути даний борг до 10.04.2009 р. Свої зобов'язання виконав частково . Першу суму 1000 грн. його мати віддала позивачці 09.01.2009 р. , а пізніше вона віддала ще частину боргу . Визнає суму боргу у 2 тис. доларів США. Борг своєчасно не повернув в зв'язку з матеріальними проблемами . Також зазначає , що коли мати віддавала частину боргу , то розписки у позивачки не вимагала . Свідок [PERSON] ( мати відповідача ) пояснила , що вона дійсно віддавала позивачці половину боргу в сумі 2 тис. США. 09.01.2009 р. При цьому не вимагала від позивачки написати письмову розписку , яка могла б підтвердити факт часткового повернення боргу. Вислухавши сторони, свідка, вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає частковому задоволенню . Судом встановлено , що між сторонами був укладений договір позики . Згідно даного договору відповідач взяв в борг у позивачки 4000 (чотири тисячі) доларів США та зобов'язався повернути до 10.04.2009 року, що підтверджується розпискою від 17.12.2008 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що за змістом та формою договір позики відповідає вимогам ст. ст. 208, 638, 639, 1046, 1047 ЦК України, відповідно до яких позивачем як підтвердження отримання грошової позики суду надана розписка позичальника про отримання грошових коштів. Відповідно до договору, відповідач зобов'язувався повернути визначену договором суму позики не пізніше 10.04.2009 р., однак зобов'язання відповідачем виконано не було. Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що він повернув позивачці 2000 доларів США , оскільки в судовому засіданні відповідачем вказане не доведено, а згідно пояснень відповідача та свідка , письмова розписка про передачу та отримання вказаних грошей між сторонами не укладалася . Також суд критично ставить до пояснень свідка [PERSON] про повернення нею частину боргу . Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 1 ст 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 1 ст 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. З урахуванням викладеного, суд вважає доведеним факт укладання договору позики та наявності боргу, в зв'язку з чим з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки борг в сумі 31720 грн. Дана сума еквівалентна курсу валют , встановленого Національним банком на 30.03.2010 р. ( 100 доларів США = 793.000 грн. Урядовий кур'єр № 58 ( 4209) від 30.03.2010 р.) Крім того , позивачка в своєму позові ставить питання про відшкодування моральної шкоди , яку вона отримала в результаті невиконання відповідачем умов договору . Суд вважає , що дана вимога є необгрунтованою . Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Нормами ст. 23 ЦК України не зазначені підстави для відшкодування моральної шкоди в разі невиконання договірних зобов'язань . Крім того , оскільки ст. 1050 ЦК України . яка встановлює наслідки порушення договору позичальником , не передбачає права на відшкодування моральної шкоди і таких наслідків не встановлено договором , тому підстав для задоволення таких вимог немає . Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України суд дійшов висновку про необхідність стягнення судових витрат з позивачки в дохід держави , так як остання до ухвалення судового рішення дані витрати не сплатила. На підставі викладеного .

Outcome: partial