Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-22 00:00:00

24 березня 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до державного підприємства (далі ДП) «Завод ім. В.О.Малишева», в якому просив зобовязати відповідача виплатити йому заборгованість по заробітній платі в сумі 6152 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1446 грн. 73 коп., а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 4 грудня 2009 року. В обґрунтування позову посилався на те, що з 3 квітня 2009 року по 4 грудня 2010 року він працював на ДП «Завод ім. В.О.Малишева». 4 грудня 2009 року звільнений згідно п. 7 ст. 40 КЗпП України. Проте, на порушення вимог чинного законодавства, на день звільнення з ним не було проведено остаточний розрахунок при звільненні. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі. При цьому зазначив, що заборгованість по заробітній платі відповідачем була виплачена лише 8 квітня 2010 року. Представник відповідача ДП «Завод ім. В.О.Малишева» - [PERSON], яка діяла на підставі та в межах наданих повноважень за довіреністю, позовні вимоги визнала частково: в частині виплати остаточного розрахунку в сумі 2 грн. 69 коп., в іншій частині проти позову заперечувала, посилаючись на відсутність вини власника у несвоєчасній виплаті заробітної плати, оскільки згідно з ухвалами Господарського суду Харківської області було порушено провадження у справі про визнання банкрутом ДП «Завод ім. В.О.Малишева» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] працював на ДП «Завод ім. Малишева» з 1 квітня 2009 року на посаді токаря-карусельника. 4 грудня 009 року позивач був звільнений з підстав, передбачених п. 7 ст. 40 КЗпП України. Встановлено також, що в день звільнення з позивачем не було проведено остаточний розрахунок відповідно до ст. 116 КЗпП України. З довідки, виданої позивачу, вбачається, що заборгованість відповідача перед ним на час розгляду справи складає 2 грн. 69 коп., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] Вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Підставою відповідальності власника (підприємства) відповідно до ст. 117 КЗпП України є порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП України) та вина власника. Матеріали справи свідчать про те, що вини ДП «Завод ім. Малишева» в затримці розрахунку при звільненні [PERSON] немає. Відповідно до ухвали господарського суду Харківської області від 29 вересня 2009 року порушено провадження по справі про банкрутство ДП «Завод ім. В.О.Малишева». Відповідно до цієї ухвали було накладено мораторій на задоволення вимог кредиторів, протягом дії мораторію заборонено нарахування неустойки (штраф, пеня), заборонено застосування інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових) платежів. Ухвалою господарського суду Харківської області від 12 жовтня 2009 року була розяснена ухвала господарського суду Харківської області від 29 вересня 2009 року із тексту якої вбачається, що вихідна допомога, санкції, передбачені ст. 117 КЗпП України за затримку розрахунку при звільненні, а також суми моральної шкоди у разі порушення їх законних прав, які належать виплаті працівникам підприємства, не входять до структури заробітної плати, тому дія мораторію на задоволення вимог кредиторів розповсюджується на зазначені види виплат. За таких обставин підстав для застосування фінансових санкцій, передбачених ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в період дії мораторію немає, а отже стягнення з заводу на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні є безпідставним.

Outcome: partial