Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] шкоди, мотивуючи наступним. 29 березня 2009 року вона на підставі договору купівлі-продажу № 00016/1 набула право власності на торговий автомат для продажу гарячих напоїв, моделі ЬУМ-бНШ, який розмістила на належній їй земельній ділянці, розташованій по вул.Шевченка, 25-Б та почала його експлуатувати. Позивач зазначає, що в ніч з 17.04.2009 року на 18.04.2009 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] пошкодили зазначений торговий автомат, чим їй було завдано майнову шкоду в сумі 510 грн., що підтверджується матеріалами перевірки проведеної Томаківським РВ УМВС України у Дніпропетровській області за заявою з даного приводу. Позивач також зазначає, що в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] та [PERSON] Томаківським районним відділом внутрішніх справ 28.04.2009 року відмовлено за ст. 194 КК України у зв'язку з тим, що сума завданої шкоди не перевищувала 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Позивач, посилаючись на ст. 1166 Цивільного кодексу України, зазначає, що шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка цю шкоду завдала. Під час судового розгляду позивач уточнила позовні вимоги, а саме зменшила розмір позовних вимог з 510 грн. на 340 грн., про що виклала у письмовій формі, зазначаючи про часткове відшкодування матеріальної шкоди. В судове засідання позивач не з'явилася, але надала суду письмову заяву про слухання справи за її відсутності, при цьому зазначила, що на своїх позовних вимогах до відповідачів [PERSON] та [PERSON] вона наполягає. У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечила, посилаючись на відсутність належних доказів щодо вини відповідача [PERSON], та пояснила, що як їй відомо в ніч 18.04.2009 року її син [PERSON] та інші підходили до торгового апарату, що знаходиться по вулиці Шевченка, та кидали в нього 5 грн.. щоб попити кави. Але автомат не видав ні кави, ні грошей. Коли вони зрозуміли, що нічого не отримають з даного апарату, то пішли додому. Той факт, що апарат пошкоджено саме в ту ніч, та саме відповідачами не доказано, так як ним користувалося багато споживачів. Також додала, що акт заміни обладнання, який додала до справи позивач, не може бути належним доказом, так як він складений зацікавленими двома особами та тип апарату не співпадає з тим, що зазначений у договорі купівлі - продажу. Окрім того, в матеріалах відсутній висновок експерта щодо причини пошкодження вищевказаного апарату. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча й був належним чином повідомлений про час і місце слухання справи, що підтверджується оголошенням у пресі про його виклик в суд, яке було опубліковано в газеті „Вісті Придніпров'я" від 26.11.2009 року № 88/1 (1082), відповідач не повідомив суд про причини своєї неявки у судове засідання, не заперечив пояснення позивача. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності одного з відповідачів. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши позивача та представника відповідача. дослідивши надані сторонами докази, не знаходить підстав для задоволення позову з наступних підстав. З постанови про відмову у порушенні кримінальної справи, винесеної 28 квітня 2009 року лейтенантом міліції Томаківського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] вбачається, що згідно ст. 194 КК України, яка передбачає відповідальність за умисне знищення або пошкодження майна, до кримінальної відповідальності притягуються особи, що спричинили своїми діями збитки у великих розмірах, тобто на суму, яка в 250 раз та більше перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент скоєння злочину. Крім того, у вказаній постанові зазначено, що сума збитків малозначна в діях [PERSON], [PERSON] та [PERSON] хоч і присутній склад злочину, передбаченого ст. 194 КК України, але в зв'язку з незначними збитками кримінальна відповідальність не наступає. Вказана постанова про відмову у порушенні кримінальної справи винесена на підставі пункту 2 частини 1 ст. 6 КПК України в зв'язку з відсутністю в діянні складу злочину, а також на підставі ч.2 ст. 11 КК України, якою передбачено, що не є злочином дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі. З матеріалів справи суд вбачає, що в діях відповідачів відсутній склад злочину. Гобі о, відносно відповідачів відмовлено у порушенні кримінальної справи через відсутність саме складу злочину відповідно до п.2 ч.і ст.6 КПК України, що є реабілітуючою обставиною. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а відповідно до ст. 1190 цього Кодексу особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Але в даному випадку суд не може визнати зазначених осіб, що виступають в якості відповідачів, винними. Тому немає підстав вважати їх особами, що завдали шкоди майну позивача і повинні нести солідарну відповідальність щодо відшкодування шкоди. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed