Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Володимирецької центральної районної лікарні (ЦРЛ) про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення заробітної плати за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, та розрахунку при звільненні, стягнення страхових внесків, індексації та моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, пояснили, що [PERSON] була звільнена з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП незаконно, з надуманих особистих мотивів, через особисту неприязнь керівництва лікарні. При звільненні було допущено ряд істотних порушень, зокрема [PERSON] не була належним чином попереджена про скорочення посади, їй не було запропоновано підходящої роботи, не було отримано згоди профспілкового комітету, виплата вихідної допомоги проведена із значною затримкою. [PERSON] просила поновити її на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та затримки у розрахунку, а також моральну шкоду в сумі 10000 грн., заподіяну незаконним звільненням. Крім того, при виконанні рішення суду про її поновлення відповідач затримав поновлення, у звязку з чим просила стягнути середній заробіток за весь час затримання виконання рішення суду, зобовязати відповідача про індексувати заробітну плату з 2005 року у звязку з її підвищення, сплатити внески до Пенсійного Фонду та зарахувати трудовий стаж з 2005 року. Представник відповідача проти позову заперечив, пояснив, що звільнення [PERSON] було проведено у звязку із скороченням штатів Рафалівської районної лікарні, з дотриманням всіх вимог чинного законодавства. Затримка виплати вихідної допомоги допущена не з вини установи, яка фінансується за рахунок бюджетних коштів. Затримка у виконанні рішення суду про поновлення на роботі допущена з поважних причин, а саме внаслідок розяснення рішення. У звязку з викладеним просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Так, судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 09 лютого 2009 року [PERSON] було поновлено на роботі на посаді архіваріуса Рафалівської районної лікарні та стягнуто в її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу. Вказане рішення суду звернуто до примусового виконання 26 лютого 2009 року і фактично виконано в частині поновлення [PERSON] на роботі 26 травня 2009 року. Також встановлено, що ухвалою Володимирецького районного суду від 08 квітня 2009 року Володимирецькій ЦРЛ було надано відстрочку виконання рішення суду до отримання розяснення Міністерства охорони здоровя, і таке розяснення надійшло на адресу лікарні 24 квітня 2009 року. У відповідності до ст.235 КЗпП України рішення суду про поновлення на роботі підлягає негайному виконанню. Як вбачається зі ст.236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає виплаті середній заробіток за весь час затримки. Таким чином, суд приходить до висновку, що в період з 26 лютого по 08 квітня 2009 року та з 24 квітня по 26 травня 2009 року відповідачем допущено затримку у виконанні рішення суду про поновлення на роботі, у звязку з чим за цей період підлягає стягненню в користь [PERSON] її середній заробіток. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що у відповідності до довідок №57, 58 від 12 січня 2009 року середньомісячна заробітна плата [PERSON] становить 628 грн., а середньоденна 30 грн. 16 коп., період затримки у виконанні рішення суду про поновлення на роботі становить 53 робочих дні, до стягнення підлягає: 53 дні х 30,16 грн. = 1598, 48 грн. Аналогічно підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Так, у відповідності до ст.116 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення працівника виплатити всі належні йому суми. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація зобовязані виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичної виплати. Враховуючи, що [PERSON] звільнена з 01 жовтня 2009 року, копію наказу про звільнення та трудову книжку отримала 02 жовтня 2009 року, а вихідна допомога виплачена їй 27 жовтня 2009 року, затримка у виплаті розрахунку при звільненні становить 26 днів. Таким чином, до стягнення підлягає: 26 днів х 30,16 грн. = 784,16 грн. Доводи відповідача про те, що затримка у виплаті [PERSON] розрахунку при звільненні допущена не з вини лікарні, не заслуговують на увагу і висновків суду не спростовують, оскільки Володимирецька ЦРЛ не надала доказів завчасного звернення до розпорядника бюджетних коштів для отримання таких коштів, необхідних для своєчасного розрахунку із [PERSON] та відмови розпорядника надати такі кошти у строки, передбачені чинним законодавством. Що стосується інших позовних вимог [PERSON], то вони є безпідставними і задоволенню не підлягають. Так, як вже зазначалось, [PERSON] була поновлена на посаді архіваріуса Рафалівської районної лікарні рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 09 лютого 2009 року. У звязку із відсутністю посади архіваріуса в штаті Рафалівської районної лікарні, що підтверджується листами Міністерства охорони здоровя №68/377 від 26.02.2009 року та №68\\759 від 16.04.2009 року, головним лікарем Володимирецької ЦРЛ 25 червня 2009 року видано наказ №1494-к «Про скорочення посади архіваріуса Рафалівської РЛ та попередження [PERSON] про звільнення». Вказаний наказ видано в межах компетенції головного лікаря ЦРЛ, з метою приведення штатного розкладу Рафалівської районної лікарні у відповідність до вимог наказу Міністерства охорони здоровя України №33 від 23.02.2000 року «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоровя». Про заплановане вивільнення працівників було своєчасно і у встановленому порядку повідомлено Володимирецький районний центр зайнятості, що підтверджується оглянутим в судовому засіданні звітом форми 4-ПН від 25.06.2009 року. Позивач [PERSON] 25 червня 2009 року письмово попереджена про скорочення посади, яку вона займала, та її майбутнє звільнення, що підтверджується листом-попередженням №1089 від 25.06.2009 року з власноручним підписом [PERSON], актом від того ж числа, поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] Твердження позивачки про те, що їй не було запропоновано іншої підходящої роботи повністю спростовано сукупністю наданих відповідачем доказів. Так, з акту від 25.06.2009 року вбачається, що [PERSON] було запропоновано переведення на посаду молодшої медичної сестри терапевтичного відділення Рафалівської районної лікарні, від якого вона відмовилась. Допитана з цього приводу свідок [PERSON] пояснила, що 25 червня 2009 року [PERSON] на її робочому місці, в присутності головного лікаря Володимирецької ЦРЛ, юриста лікарні, в.о.головного лікаря Рафалівської РЛ, було запропоновано посаду молодшої медсестри терапевтичного відділення, однак від переведення на дану посаду [PERSON] відмовилась, мотивуючи це невідповідністю посади своїй освіті та кваліфікації. Інших вакантних посад, на які можна було би перевести [PERSON], не було. Аналогічні показання дав суду свідок [PERSON] Також спростовано твердження [PERSON] про те, що за час перед її звільненням в лікарні були наявні інші вакантні посади, на які вона могла би бути переведена. Так, оглядом звітів про наявність вакансій форми 3-ПН Володимирецької ЦРЛ за період з 01 липня 2009 року по 01 жовтня 2009 року встановлено, що протягом цього часу в лікарні були вакантними посади лікарів, а також середнього медичного персоналу, для зайняття яких необхідною є наявність спеціальної професійної освіти. В той же час, як вбачається з пояснень сторін, особової картки [PERSON] та наданого позивачем посвідчення №5, [PERSON] спеціальної медичної освіти будь-якого рівня немає, має загальну середню освіту та кваліфікацію кухаря 4-го розряду. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем виконано вимоги ч.2 ст.40, 49-2 КЗпП України та запропоновано [PERSON] підходящу роботу, від якої позивач відмовилась. Іншої роботи, яка б відповідала рівню освіти та кваліфікації [PERSON], за весь час, що передував її звільненню, у відповідача не було. Також встановлено, що звільнення [PERSON] було проведено зі згоди первинної профспілкової організації Рафалівської районного лікарні, крім того, в ході судового розгляду справи така ж згода була надана обєднаним засіданням профспілкових організацій медичних установ району. З урахуванням того, що з 05 серпня 2009 року [PERSON] було надано чергову щорічну відпустку, а в період з 31 серпня 2009 року по 11 вересня 2009 року їй було видано листок непрацездатності у звязку із хворобою, звільнення позивача проведено з 01 жовтня 2009 року, після закінчення її відпустки, що відповідає вимогам ч.3 ст.40 КЗпП. За таких обставин, суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON] з посади архіваріуса Рафалівської районної лікарні на підставі ст.40 п.1 КЗпП України за скороченням штату проведено з додержанням вимог чинного законодавства, і підстав для поновлення позивача суд не вбачає. З урахуванням висновку про законність звільнення, на думку суду, відсутні також підстави для стягнення моральної шкоди, оскільки, як це вбачається зі змісту ст.1167 Цивільного Кодексу України, ст.237-1 КЗпП України, відшкодування моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки порушення законних прав позивача судом не встановлено, підстав для стягнення моральної шкоди немає. Що стосується вимог про стягнення індексації, страхових внесків та зарахування трудового стажу, то з їх приводу судом встановлено наступне. Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 09.02.2009 року одночасно із поновленням [PERSON] на роботі, в її користь було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 13852,7 грн. Вказана сума визначена судом при постановленні рішення, виходячи із існуючого порядку розрахунку середньої заробітної плати на час звільнення [PERSON], і не може бути переглянута рішенням іншого суду, крім випадків апеляційного чи касаційного перегляду у встановленому законом порядку. Назване рішення суду набрало законної сили і повністю виконано, оскільки у відповідності до ст.14 ЦК України є обовязковим для всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України. З урахуванням викладеного, присуджені суми на вимогу позивача перерахунку не підлягають. Що стосується вимог про зарахування до трудового стажу [PERSON] періоду з 08 вересня 2005 року по 26 травня 2009 року, та сплати страхових внесків до державного цільового фонду, то вказані вимоги виходять за межі цивільно-правового спору, оскільки дані вимоги стосуються повноважень органу державної влади управління Пенсійного Фонду України, тобто відносяться до сфери публічно-правових відносин і підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Враховуючи викладене,

Outcome: approved