Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся із даним позовом, посилаючись на наступні обставини: -9 грудня 2008 року він із відповідачем в даній справі уклав договір купівлі-продажу жилого будинку № 128 по вул. Чкалова в с. Залелія Царичанського району Дніпропетровської області за 5 000 грн.; - на виконання вказаної домовленості він передав [PERSON] гроші в зазначеній вище сумі, про що вона написала відповідну розписку; - [PERSON] в свою чергу надала йому можливість вселитися в зазначений жилий будинок та користуватися ним; - нотаріально посвідчити договір домовилися після того, як [PERSON] оформить на себе правовстановлюючі документи, оскільки вказаний жилий будинок дістався їй у спадок після смерті батьків; - однак, воли він через деякий час звернувся до неї із питанням щодо готовності документів, вона стала вимагати доплати, збільшивши ціну будинку; - після вселення в спірний жилий будинок він (позивач в даній справі) капітально відремонтував будинок, в результаті чого, безумовно, ціна його збільшилася; - вважаючи, що відповідач в даній справі ухиляється від нотаріального посвідчення вказаного договору, збільшивши ціну будинку та вимагаючи доплати, позивач, посилаючись на норми ст. 220 ЦК України просив у позовній заяві визнати договір купівлі-продажу жилого будинку дійсним та визнати за ним право власності на придбане майно. У судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, уточнивши, що сума 5 000 грн., про які ішла мова у позовній заяві, - це лише одна із частин загальної суми, яку від сплатив [PERSON] Взагалі ж він сплатив їй загальну суму 17 850 грн. Відповідач у судовому засіданні позову не визнала, посилаючись на те, що позивач в даній справі не сплатив повністю ціни жилого будинку, про яку була між ними домовленість, окрім того вона не є власником жилого будинку, оскільки не має правовстановлюючих документів на нього, а тому вона не вправі розпоряджатися цим будинком. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, причин своєї неявки суду не повідомив, хоча про день та час судового засідання був повідомлений належним чином. Під час попереднього розгляду справи вважав, що позов задоволенню не підлягає, оскільки його сестра (відповідач в даній справі) не узгоджувала з ним питання продажу жилого будинку, який дістався їм у спадщину. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши всі надані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено наступні обставини. Жилий будинок № 128 по вул. Чкалова в с. Залелія Царичанського району Дніпропетровської області збудований у 1947 році, що підтверджується даними оцінювального акту інвентаризаційної справи. Як вбачається із матеріалів тієї ж інвентаризаційної справи на жилий будинок, до 6 березня 2007 року його (жилого будинку) інвентаризація взагалі не проводилася. Згідно даних погосподарської книги Залеліївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області (а. с. 78-79) станом на 1 січня 1980 року дане господарство відносилося до колгоспного типу і в зазначеному будинку проживали [PERSON] - голова колгоспного двору (батько відповідача в даній справі), який помер 14 березня 1981 року, [PERSON] - дружина голови двору (мати відповідача в даній справі), яка померла 15 червня 1983 року, і [PERSON] - донька голови двору (відповідач в даній справі). Відповідно до норм діючого на той час (1980 - 1985 роки) Цивільного кодексу Української PCP однією із форм колективної власності був колгоспний двір, до якого відносилася і спірне господарство № 128 по вул. Чкалова в с. Залелія Царичанського району. Нормами ч. 1 ст. 563 діючого на той час ЦК Української PCP було визначено, що у разі смерті члена колгоспного двору спадщина на майно колгоспного двору не відкривається. Спадщина відкривається лише після смерті останнього члена колгоспного двору ( ч. 2 ст. 563 ЦК Української P СР). Згідно даних Витягів зі Спадкового реєстру (спадкові справи) після смерті [PERSON] та [PERSON] (а. с. 39-42) спадкові справи не заводилися. Таким чином, на думку суду, відповідач в даній справі [PERSON] після смерті її батьків стала власником жилого будинку та надвірних будівель і споруд, як останній член колгоспного двору. За викладених обставин, на думку суду, її посилання на те, що вона не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому вона не є власником спірного жилого будинку і тому не вправі була ним розпоряджатися, є безпідставними. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] та [PERSON] не відкривалася, третя особа (син [PERSON] та [PERSON]), як спадкоємець першої черги за законом права на спадкове майно не має, а тому він не вправі і ставити будь-які вимоги щодо умов договору купівлі-продажу. У 2001 році позивач в даній справі за згодою відповідача в даній справі вселився в зазначений жилий будинок і став у ньому проживати. Про вселення позивача в спірний жилий будинок саме в цей період, на думку суду, свідчить те, що у жовтні 2001 році за його заявою ПП «Пламя» було змонтовано газовий лічильник (а. с. 44), який було прийнято в експлуатацію представником Царичанського управління по експлуатації газового господарства (а. с. 45). Протягом 2008-2009 років [PERSON] здійснив капітальний ремонт жилого будинку та здійснив благоустрій садиби (пробурена водяна свердловина та встановлено насосну станцію, підмостка навколо будинку, встановлено металопластикові вікна у будинку, встановлено огорожу та в'їзні ворота і т. ін.) Протягом 2007-2009 років позивач в даній справі сплатив відповідачу в даній справі грошові кошти в загальній сумі 17 850 грн., що підтверджується власноручно написаними розписками [PERSON] (а. с. 17, 49, 50). При цьому в розписках [PERSON] вказувала, що гроші вона отримувала саме за продану нею хату по вул. Чкалова, 128 і будь- яких претензій до [PERSON] вона не має. Таким чином, на думку суду, позивач правомірно посилається на те, що між ним та відповідачем в даній справі склалися правовідносини саме щодо купівлі-продажу жилого будинку, а не будь-які інші правовідносини. Відповідно до норм ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідач в даній справі, як продавець за договором купівлі-продажу, передала позивачеві в даній справі майно (жилий будинок з надвірними спорудами та будівлями), а позивач в даній справі [PERSON] прийняв вказане майно і сплатив за нього іншій стороні - відповідачу в даній справі [PERSON] певну грошову суму (17 850 грн.). Нормами ст. 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового буднику (квартири) або іншого нерухомого майна украється у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В даному випадку сторони, на думку суду, домовилися щодо усіх істотних умов договору, що' підтверджується письмовими доказами (розписками відповідача по даній справі - продавця за договором купівлі-продажу), відбулося повне виконання договору обома сторонами, однак продавець за договором (відповідач в даній справі) ухиляється від нотаріального посвідчення договору. За викладених обставин суд приходить до висновку про те, що маються підстави для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 89 ЦПК України судові витрати повинні бути покладені на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved