Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-20 00:00:00

27.01.2009 року перший заступник прокурору Приморського району м.Одеси звернувся з вищеназваним позовом. В обґрунтування своїх вимог він послався на те, між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] 29.11.2007 року укладений кредитний договір, за яким банк надав йому грошові кошти в сумі 225.259 грн. строком до 29.11.2012 року із правом банку вимагати дострокового повернення суми кредиту та інших платежів за ним у випадку невиконання або неналежного виконання умов договору. За договорами поруки від 29.11.2007 року [PERSON] взяла на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язанням [PERSON], які виникають з умов кредитного договору. Посилаючись на порушення відповідачами умов договорів, прокурор просив стягнути на користь банку наявну за кредитним договором заборгованість у розмірі 224.054 грн. 51 коп. Необхідність звернення до суду із позовом в інтересах держави заступник прокурора обґрунтовував тим, що засновником ВАТ «Державний ощадний банк України» є держава в особі Кабінету Міністрів України, державі належить 100% акцій на всю суму статутного фонду. Невиконання відповідачами взятих на себе зобов'язань за договорами може привести до порушення фінансового стану банку, акції якого належать державі, а відтак, до зменшення надходжень до бюджету в якості платежів та податків, негативно впливає розвиток ощадної справи в державі. В процесі розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги до 242.417 грн. 59 коп.. Крім задоволення позовних вимог, прокурор просив присудити в порядку ст. 88 ЦПК України судові витрати на оплату судового збору та ІТЗ розгляду справи. Представники прокуратури Приморського району м.Одеси та ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» в судовому засіданні такі позовні вимоги підтримали. Відповідачі в судове засідання не з*явились, повідомлені про розгляд справи належним чином (поштові повідомлення 66222 та 66221), причини неявки суду не повідомили. Дослідивши обставини справи та наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до статуту ВАТ «Державний ощадний банк України», затвердженим КМУ 25.02.2003 року № 261 держава в особі КМУ є засновником товариства, здійснює повноваження власника акцій, гарантує вклади фізичних осіб (пункти 5, 6, 9 статуту). Законом України «Про прокуратуру» N 1789-ХІІ, 05.11.1991 року прокурору надано право звернення до суду з заявами про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб. За рішенням Конституційного Суду України №3-рп/99 від 8.04.199 року таке право поширюється також на заступникам прокурорів. Порушення прав держави прокурор обґрунтовував наслідками невиконання відповідачами взятих на себе зобовязань за кредитним договором та договором поруки, які призводять до порушення фінансового стану банку, акції якого належать державі, а відтак, до зменшення надходжень до бюджету в якості платежів та податків, негативно впливає на розвиток ощадної справи в державі. Так, 29.11.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 2154-н. На виконання умов договору банк надав [PERSON] грошові кошти у сумі 225.250 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5948 від 3.12.2007 року. Відповідно до пунктів 1.1 та 1.2 договору кредит наданий строком на 60 місяців (до 20.11.2012 року) зі сплатою за користування ним з розрахунку 15 % річних. За договором [PERSON] взяв на себе зобов*язання по поверненню кредиту відсотків за його користування щомісячно ануїтетними платежами в сумі 5.359 грн. шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. Перший платіж вноситься ним з листопада 2007 року, в подальшому - не пізніше останнього робочого числа місяця, наступного за звітним (п.3.3 договору). Пунктом 1.5.1.3 сторони договору обумовили, що нарахування відсотків здійснюється, починаючи з дня видачі кредиту до закінчення його строку на фактичний залишок заборгованості за кредитом, виходячи з кількості днів користування кредитом у місяці 30, у році - 360 незалежно від кількості днів в розрахунковому (платіжному) періоді. За умовами зазначеного пункту договору сплата відсотків здійснюється [PERSON] з першого дня по останній день платіжного періоду включно. За порушення взятих на себе зобовязань по поверненню кредиту (основної суми та своєчасні сплаті відсотків за користування ним, комісійних винагород, інших платежів за ним) [PERSON] зобов'язаний сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період, за який сплачується пеня, від суми платежу. Пунктом 1.7. сторони визначили порядок погашення зобовязань. Банку надано право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за кредитним договором у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобовязань за договором (п.2.3). Виконання зобовязань за договором було забезпечено укладенням між сторонами договору застави транспортного засобу від 3.12.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом зареєстрованим в реєстрі за № 601. При попередньому розгляді справи відповідач [PERSON] позов визнав та просив суд надати можливість врегулювати спір із банком мирним шляхом. В наступні судові засідання, однак, відповідач не зявився, надавши довіреність для участі у справі представнику, який відмовився від визнання відповідачем обставин в попередньому судовому засіданні, обґрунтовуючи це «мировою фінансовою кризою», яка є підставою для звільнення відповідача від виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором та відсутністю у боржника необхідних коштів. Така відмова від визнання в попередньому судовому засіданні обставин відповідно до ч. 1 ст. 178 ЦПК України не була прийнята судом, оскільки представник позивача не довів, що відповідач визнавав ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення чи внаслідок обману, насильства, погрози, тяжкої обставини. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] на добровільних засадах поручилась перед банком за виконання [PERSON] своїх зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором, уклавши 29.11.2007 року із позивачем договір поруки №2154-н. За договором вона зобов'язалась у випадку невиконання або неналежного виконання ним умов договору здійснити погашення кредиту, відсотків за користування ним, штраф, пеню та інші платежі у розмірі, порядку та на умовах, зазначених у кредитному договорі. За п. 1.1 договору поруки у випадку невиконання або неналежного виконання [PERSON] зобовязань по кредитному договору, відповідачі несуть солідарну відповідальність перед банком за виконання боргових зобов*язань в повному обсязі, що відповідає ст.ст. 553, 554 ЦК України. В порушення умов кредитного договору та договору поруки відповідачі взятих на себе зобов'язань не виконали, у наслідок чого на 16.11.2009 року існує заборгованість за кредитним договором у розмірі 242.417 грн. 59 коп., яка складається з : - залишку заборгованості за кредитом - 159.087 грн. 35 коп. - простроченої заборгованості за кредитом - 56.922 грн. 52 коп. - заборгованості за відсотками - 15.739 грн. 01 коп. - заборгованості за пенею по відсоткам - 672 грн. 27 коп. - заборгованості за пенею по кредиту - 9.996 грн. 44 коп. Не приймаючи відмови представника [PERSON] від визнання в попередньому судовому засіданні обставин, суд також не погоджується із його твердженням про те, що «мирова фінансова криза» та відсутність у боржника необхідних коштів є підставою звільнення відповідачі від виконання передбачених договором зобов'язань, оскільки: Особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязань, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів (ст. 617 ЦК України), а «мирова фінансова криза» не підпадає під визначення ознак непереборної передбаченої ст. 263 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Необгрунтовними є і посилання представника [PERSON] на відсутність такою заборгованості у відповідача, оскільки це спростовується наданою представником квитанцією №КК95264 від 30.11.2009 року. Крім того, розмір та порядок обчислення заборгованості за кредитним договором підтверджується письмовим розрахунком та поясненнями за ним провідного економісту сектора кредитної експертизи відділу роздрібного кредитування ВАТ «Державний ощадний банк України», якою в порядку ст. 54 ЦПК України в судовому засіданні надані усні розяснення за розрахунком та письмові документи на підтвердження регулювання грошово-кредитного ринку та розмірів облікової ставки НБУ. Враховуючи, що згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має бути виконане відповідачами належним чином відповідно до договору та актів цивільного законодавства, а відшкодування збитків є правовим наслідком неналежного виконання зобовязань за ст. 611 ЦК України заборгованість по кредитному зобовязанню у вищезазначеному розмірі підлягає солідарному стягненню з відповідачів. Судові витрати: на оплату судового збору та ІТЗ розгляду справи підлягають присудженню в дохід держави в порядку ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved