Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-16 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» 02 грудня 2008 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та [PERSON] (далі по тексту позичальник) був укладений кредитний договір № 0317/0907/50-16544, згідно якого позивач надав позичальнику грошові кошти в сумі 10000,00 грн. на споживчі цілі. У відповідності до умов кредитного договору, [PERSON] повинен був здійснювати щомісячне погашення заборгованості. 24 квітня 2008 року [PERSON] помер у віці 59 років. Після його смерті за ним залишився борг в сумі 5606 грн. 63 коп. за кредитним договором, що складався із 5606,53грн. по сумі кредиту, 0,10 коп. пеня за порушення строків повернення за період із 25.04.08 по 09.06.08р. 09 червня 2008 року [PERSON], яка є дружиною померлого та спадкоємицею за законом, було направлено претензію про сплату боргу, що залишився за її чоловіком. Після чого нею добровільно було сплачено в рахунок погашення заборгованості грошові кошти у сумі 1724,23 грн.. Позивач вважає дії [PERSON] такими, що свідчать про прийняття нею, як спадкоємицею, зобовязання по погашенню кредитної заборгованості, яка залишилась після смерті її чоловіка. Просив суд стягнути із відповідачки на свою користь суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 5606 грн. 63 коп. та судові витрати по справі. Ухвалою суду від 12.02.2008 року у звязку із невідповідністю позовної заяви вимогам ст.119 ЦПК України заяву ПАТ «Сведбанк» залишено без руху. Ухвалою від 15.01.2009 року повернуто заявнику у відповідності до вимог ч.2 ст.121 ЦПК України. Ухвалою від 16.04.2009 року вищезазначену ухвалу скасовано, питання щодо прийняття позовної заяви передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою від 28.04.2009 року по цивільній справі відкрито провадження, призначено до розгляду. В ході судового розгляду ухвалою суду від 19 січня 2010 року до участі у справі судом залучено в якості співвідповідача [PERSON] (а.с.117). В подальшому позивач доповнив позовні вимоги, просив суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором № 0317/0907/50-13544 від 24 вересня 2007 року у сумі 5606,63 грн., державне мито у сумі 56,07 грн. та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30,00 грн. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Співвідповідачі [PERSON], [PERSON] позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення судом. В обґрунтування заперечень суду пояснили, що споживчий кредит у сумі 10 000 грн. [PERSON] отримав у банку для потреб свого родича, без згоди своєї дружини [PERSON] На момент його смерті дружина та його донька [PERSON] проживали з ним разом, однак, спадщину не приймали, у звязку із відсутністю у небіжчика майна. Посилаючись на відсутність спадкування просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази, надані сторонами, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.09.2007 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» було укладено кредитний договір № 0317/0907/50-13544, на умовах якого [PERSON] отримав грошові кошти у сумі 10000,00 грн., які зобовязувався повернути у строк до 24.09.2010 року зі сплатою відсотків за користування У звязку із реорганізацією із 03.12.2007 року правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» є ВАТ «Сведбанк» (а.с. 97-100, 102-104). За правилом, встановленим ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилом ст.511 ЦК України, будь-яке зобов'язання не може створювати обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. В силу п. 8.3 кредитного договору зобовязання може бути виконано як самим позичальником, так і будь якою третьою особою (у тому числі спадкоємцями позичальника). 24 квітня 2008 року [PERSON] помер, про що відділом реєстрації смертей [PERSON] міського управління юстиції Дніпропетровської області в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 3413 (а.с. 65). На момент його смерті заборгованість за кредитним договором складала 7330,76 грн. по сумі кредиту, по відсоткам 44 грн. 87 коп., пеня за порушення строків повернення кредиту за період з 25.04.08 по 29.04.08 р. у сумі 02 коп. (а.с. 96). У рахунок погашення боргу за кредитним договором [PERSON] добровільно сплачено грошові кошти у сумі 1724,23 грн.. Однак, щодо покладення на неї обовязку боржника за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування та пені за прострочення суд виходить із наступного. У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ст. 1261 ЦК України діти, дружина спадкодавця у першу чергу мають право на спадкування за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Згідно відповіді на запит другої [PERSON] державної нотаріальної контори за вих.№ 2272 від 10 липня 2009 року після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався. За претензією ВАТ «Сведбанк» № 882/9/1285 від 09 червня 2008 року заведена спадкова справа № 1366/2008 05 вересня 2008 року. Свідоцтво про спадщину не видавалось (а.с. 77). Співідповідачі по справі [PERSON] є донькою померлого, [PERSON] дружиною. Проживали із померлим за однією адресою у квартирі № 1, домоволодіння 53 по вул. Бібікова, право власності на яке зареєстровано у розмірі ? частини за [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 02 грудня 1989, посвідченого другою [PERSON] державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-7378 та у ? частині за [PERSON] на підставі договору дарування від 08 лютого 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] за реєстровим № 17 (а.с. 79, 80, 109-111, 116 ). Таким чином, в силу положень ч.1 ст. 1272 ЦК України, [PERSON] та [PERSON] вважаються таким, що не прийняли спадщину, у звязку із чим не набули прав та обовязків, що належали померлому за укладеним ним правовідношенням із банком. З урахуванням наведеного, оцінюючи здобуті по справі докази що їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку щодо необґрунтованості доводів позивача та як наслідок, необхідності відмовити у задоволенні позовних вимог у звязку із недоведеністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України суд враховує, що позивач від сплати судових витрат не звільнений, його позовні вимоги не належать до задоволення, у звязку із чим відшкодуванню за рахунок співідповідачів не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed