Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-13 00:00:00

В лютому 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків, посилаючись на те, що в 48 років,в працездатному віці,у зв'язку з професійним захворюванням втратив 40% працездатності.Інвалідність не встановлена. Для призначення пенсії за віком недостатньо пільгового підземного стажу. Звільнений з ш.Гвардіиська ВАТ «КЗРК» 21.05.2009 року по ст. З6 п.1 КЗпП України - за згодою сторін,так як підприємство не надало йому роботи яку він за рекомендацією МСЕК, міг би виконувати. Став на облік в Тернівський цент зайнятості населення і йому виплачують допомогу по безробіттю. Втрата працездатності та стан здоровя перешкоджають працевлаштуванню. Його трудовий стаж 28 роки 1 місяць. Із них 23 роки 6 місяців: з 16.03.93 по 01.09.94,3 20.09.2000 -12.2008 - підземним кріпильником в тресті КШБ ВО «Кривбасруда» та ШБУ ВАТ «Кривбасрудком»,з 18.12.1980 по 18.02.1987р,з15.09.1994р по 16.03.1998року-підземним гірниким ш.»С-В» ПРУ ВО»Кривбасруда»,ш.Першотравнева-2,Першотравнева ВО»Кривбасруда», що підтверджується копією трудової книжки, санітарно-гігієнічною характеристикою,Актом розслідування профзахворювання.З 2006 року став часто хворіти. Щорічно обстежувався в інституті Проммедицини, Рішенням ЛЕК НДІ від 13.11.2007р,протокол №2640, встановлювали діагноз:дадикулопатія попереко-крижова,Двосторонній плечолопатковий періартроз, але рекомендації вивести з шахти не надавали. Двічі в 2008 році був обстежений в неврологічному відділенні клініки НДІ. Рішеням ЛЕК НДІ від 15.01.2009 року ,протокол №146 йому встановлені професійні захворювання: Радикулопатія п/крижова зліва,на фоні остеохондрозу поперекового-крижового відділу хребта,з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями,стійким больовим синдромом. Двосторонній плечолопатковий періартроз справа (ПФ-2ст.), зліва ПФС першого-другого ступеню, деформуючий артоз ліктьових суставів, (ПФ 1-2 ст.) і колінних (ПФС 1-ст).Хронічний бронхіт.ЛН першого ступеня. Захворювання за висновком спеціалістів, виникло у зв'язку з тривалим часом роботи в підземних умовах в шкідливих та небезпечних умовах праці,які перевищували санітарно-допустимі норми: важкість праці, фізичне перевантаження, вимушена робоча поза,нахили тулуба,пил та шум з перевищенням гранично-допустимих величин,несприятливий виробничий клімат. Він втратив здоровя, живе з постійним фізичним болем. Йому спричинено матеріальну та моральну шкоду, так як порушились його нормальні життєві звязки. Він не може реалізувати своє бажання працювати, матеріально забезпечувати себе та свою сімю,відпочивати. Йому потребуються додаткові зусилля для організації свого життя.За висновком МСЕК від 03.03.2009 року йому установлена втрата професійної працездатності 40 %- до 01.02.2010 року. Винним у заподіянні шкоди є підприємство, що у порушення діючого законодавства не забезпечило безпечну організацію при виконання робіт, не виконувало норм і правил охорони праці. Йому спричинено моральну шкоду, так як він відчуває постійну біль, порушились нормальні життєві зв'язки, він не може реалізувати своє бажання працювати, матеріально забезпечувати себе та свою сімю. відпочивати. Йому потребуються додаткові зусилля для організації свого життя. Моральну шкоду оцінює в 150000 гр. В судовому засіданні представник позивача в особі [PERSON] позов підтримала, просила стягнути на користь позивача в відшкодування моральної шкоди 150 000 гр.. Представник відповідача відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» в особі [PERSON] позов не визнала. Вислухавши сторони, дослідив матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за такими підставами. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач працював з грудня 1980 по лютий 1991 року, з вересня 1994 по січень 1995 року підземним гірником, підземним шляховим робітником ш.С-В, ш.Першотравнева-1, ш.Першотравнева-2 ВО «Кривбасруда», з 20.09.2000 по травень 2009 року підземним крепільником, підземним прохідником ш.»Гвардейська» ВАТ Кривбасзалізрудком», звільнений за згодою сторін 21.05.09 року. Трудовий стаж складає 28 роки 1 місяць, з них 23 роки 6 місяців в шкідливих умовах праці, що підтверджується копією трудової книжки, санітарно-гігієнічною характеристикою, Актом розслідування профзахворювання. Згідно медичних виписок з 2006 року позивач став часто хворіти, в звязку з чим щорічно обстежувався в інституті Проммедицини. Рішенням ЛЕК НДІ від 13.11.2007р, протокол №2640, йому встановили діагноз:дадикулопатія попереко-крижова,двосторонній плечолопатковий періартроз, але рекомендації вивести з шахти не надавали. Двічі в 2008 році був обстежений в неврологічному відділенні клініки НДІ, Рішеням ЛЕК НДІ від 15.01.2009 року,протокол №146 йому встановлені професійні захворювання: Радикулопатія п/крижова зліва,на фоні остеохондрозу поперекового-крижового відділу хребта,з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями,стійким больовим синдромом. Двосторонній плечолопатковий періартроз справа (ПФ-2ст.), зліва ПФС першого-другого ступеню, деформуючий артоз ліктьових суставів, (ПФ 1-2 ст.) і колінних (ПФС 1-ст).Хронічний бронхіт.ЛН першого ступеня. За висновком спеціалістів захворювання виникло у зв'язку з тривалим часом роботи в підземних умовах, в шкідливих та небезпечних умовах праці, які перевищували санітарно-допустимі норми: важкість праці, фізичне перевантаження, вимушена робоча поза,нахили тулуба,пил та шум з перевищенням гранично-допустимих величин, несприятливий виробничий клімат. За висновком МСЕК від 03.03.2009 року позивачу установлена втрата професійної працездатності 40 % до 01.02.2010 року. За висновком МСЕК від 23.02.2010 року позивачу установлена втрата професійної працездатності 40 % до 01.02.2011 року Винним у заподіянні шкоди здоровю позивача є підприємство, що у порушення діючого законодавства не забезпечило безпечну організацію при виконання робіт, не виконувало норм і правил охорони праці. Факт провини підприємства підтверджується актом №6 від 04.02.2009 року розслідування професійного захворювання, яким встановлені причини профзахворювання, які полягають в порушенні адміністрацією ш. ім.Леніна ст. 13 Закону України «Про охорону праці»,ст..153 КзпП України. Причиною профзахворювання є умови праці, що перевищували ГДН, позивач виконував роботи які внаслідок обмеженості робочого простору не дозволяющого застосувати засоби малої механізації характеризувались важкою працею. Факт вини підприємства підтверджується також санітарно-гігіенічною характеристикою умов праці від 10.05.2007 року за № Ф 2/2-437 Тернівської СЕС, висновок якої свідчить про те, що на робочому місці було перевищення фізичного перенавантаження, пилу, несприятливого виробничого мікроклімату. Важкість праці по всім показникам згідно Санітарно.-гігієнічної характеристики перевищувала норми: маса вантажу, що піднімається та переміщається вручну -34 -56 кг,при нормі 30 кг; статистичне навантаження при утриманні вантажу двома руками 149610 кг/с при допустимій нормі - 700000 кг/с.; робоча поза з нахилом тулубу більше 30 гр. .від 18.4% до 51.6% за зміну при допустимій 25 %, нахили тулубу більше 30 гр - 240 раз при нормі 100 разів за зміну, напруженість з переважною участю мязів рук та плечового пояса: 46.8 до 101.0 при нормі 23-45 ВТ. Шкідливі речовини: пил з вмістом вільного двоокису кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони-3.2-5.6 мг/м3,при ГДК 2.0.мг/м3. Мікрокліматичні умови: рівень вологості повітря від 84% до 98% при нормі 80-30%. За висновком санітарно-гігієнічної характеристики в відповідності до гігієнічної кваліфікації праці ГН 3.3.5-3.3.8;6.6.1-083-2001 р умови праці відносяться до 3 класу, 3 ступеню шкідливості, важкість праці до 3 класу З ступеня шкідливості, напруженість праці - до 3 класу 2 ступеня шкідливості. Заподіяння позивачу моральної шкоди підтверджується висновком МСЕК від 03.03.2009 року, виписками з історій хвороби, в яких підкреслюється стійкий біль в суглобах, поперековому відділі хребта, між лопатками, головний біль, обмеження рухів. В наслідок отриманого професійного захворювання з вини підприємства позивач переносить як фізичні, так і моральні страждання і переживання, викликані ушкодженням здоров'я. Фізичні страждання полягають в тому, що позивач відчуває постійні болі та обмеження рухів в суглобах рук, відчуття затерпання в руках, скутість, біль та обмеження рухів в поперековому відділі хребта,ниючий,тягнучий,що посилюється при зміні положення тіла,навантаженнях,ходьбі, частий головний біль,задишку,частий сухий кашель, що вбачається з виписок історії хвороби. Отримане захворювання обмежує життєву активність позивача, позбавляє повноцінного спілкування з людьми, в працездатному віці він не може знайти роботи. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що з вини підприємства він переносить як фізичні так і моральні страждання викликані ушкодженням здоров'я в результаті одержання тимчасової, а потім стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків. Таким чином, заподіяне позивачу з вини підприємства професійне захворювання викликає в нього фізичні і моральні страждання, порушило звичний для нього спосіб життя, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, для підтримки здоров'я, порушило нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного цивільного життя, унаслідок порушення відносин з оточуючими людьми. Постановами Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі від 01 квітня 2009 року позивачеві призначені щомісячні страхові виплати та нарахована одноразова допомога, моральна шкода не відшкодована. У позивача на підставі висновку МСЕК від 03.03. 2009 р., виникло право на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. 3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків. Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року». Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин. Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, безпідставні, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку рівень фізичного перевантаження, як одного із шкідливих факторів, що став причиною профзахворювання позивача, перевищував гранично-допустимі норми, і причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії \~при \~розслідуванні профзахворювання, і які не оспорило підприємство-відповідач. \~ \~ Отже, в судовому засіданні встановлено, \~що \~при \~виконанні \~трудових \~обовязків здоровю позивача була заподіяна шкода \~професійним захворюванням, \~винним в отриманні позивачем професійного захворювання є відповідач. Від професійного захворювання позивач \~втратив працездатність в розмірі 40 %, від професійного захворювання позивач \~переносить \~фізичний \~біль. При вказаних \~обставинах \~суд \~вважає, що професійним захворюванням порушено звичайний \~для \~нього спосіб життя, він \~ вимушений \~витрачати \~додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання. \~ \~ \~ Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України та акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4, який затверджений державним санітарним лікарем Тернівського району 10 травня 2007 року, виписки із історії хвороби [PERSON] Українського НДІ промислової медицини, суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. У звязку з професійним захворюванням позивача змінився його спосіб та якість життя, що завдає йому моральних страждань. Він постійно відчуваю біль в різних частинах тіла, такий стан не дає йому можливості спокійно спати ночами, займатися фізичною роботою. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що вперше позивачу встановлено 40% втрати працездатності, а також характер захворювання, пов'язаних з заподіянням профзахворюванням фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягнути з відповідача ВАТ "Криворізький залізорудний комбінат" на його користь 40 000 грн у відшкодування моральної шкоди. На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: approved