Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом в якому вказав, що починаючи з 1992 року він та відповідачка мешкають в смт. Якимівка однією сім'єю. Офіційно шлюб між ними не зареєстровано, але між ними були фактичні шлюбні відносини, вони проживали разом як чоловік та дружина. У 1997 року під час сумісного проживання ними було придбано житловий будинок по [ADDRESS]. При оформленні договору купівлі-продажу будинку, договір за їх взаємною згодою було укладено на ім'я відповідачки - [PERSON]. Протягом всього цього строку позивачка та відповідач проживали в цьому будинку однією сім'єю, вели спільне господарство. В теперішній час відносини між ними не склалися, втрачено почуття любові та взаємного почуття один до одного, фактичні шлюбні відносини розірвано. З цього приводу стало спірне питання щодо розподілу житлового будинку, придбаного ними під час сумісного проживання однією сім'єю. Як вказано в ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. У відповідності до ст. 69 Сімейного кодексу України, чоловік та дружина мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Статтею 70 Сімейного кодексу встановлено, що у разі поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними. Відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживає однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набути ними під час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. У зв'язку з тим, що позивач та відповідачка проживали з 1992 року разом як чоловік та дружина, позивач вважає, що придбаний ними будинок по [ADDRESS] є їх спільною сумісною власністю. Тому відповідно до вимог діючого законодавства у разі виникнення спору відносно цього майна, частки чоловіка та дружини визнаються рівними. В зв'язку з вищевикладеним, просить суд визнати за ним, [PERSON], право власності на &frac12; частку житлового будинку по [ADDRESS]. Визнати за відповідачкою право власності на &frac12; частину житлового будинку по [ADDRESS]. Також позивач просить стягнути з відповідачки понесені по справі судові витрати, які складають 51 грн. зі сплати державного мита та 30 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення судового процесу. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд розподілити майно виділивши йому &frac12; частку житлового будинку по [ADDRESS], так як будинок був придбаний під час сумісного проживання з відповідачкою. При цьому пояснив, що з відповідачкою він проживав з 1992 року по 2008 рік однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Проте офіційно шлюб між ними не був зареєстрований. В них був спільний сімейний бюджет. В 1997 році під час сумісного проживання ними був придбаний житловий будинок по [ADDRESS]. До проживання з відповідачкою в нього був у власності автомобіль МАЗ, який він продав та в 1995 році придбав автомобіль Опель за 6 000 доларів США. Йому по знайомству запропонували придбати будинок по [ADDRESS], який був розташований в гарному місці та їх влаштовувала ціна. Через деякий час зазначений автомобіль він продав за 5 000 доларів США. За виручені кошти від продажу автомобіля він разом з [PERSON] в 1997 році придбали житловий будинок по [ADDRESS]. Будинок був оформлений на відповідачку. З відповідачкою він проживав до 2008 року разом вели домашнє господарство. Він виховував сина відповідачки як свого рідного. Останні 3-4 роки вони разом з відповідачкою працювали сезонно в смт. Кирилівка. Представник позивача - [PERSON] підтримав доводи позивача, пояснив, що будинок було придбано у 1997 році під час сумісного проживання позивача з відповідачкою, а тому є сумісною власністю подружжя та підлягає розподілу. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, пояснила суду, що з відповідачем вона не перебувала у шлюбних відносинах, хоча не заперечує той факт, що останній періодично проживав у неї, проте однією сім'єю вони ніколи не проживали. Будинок який просить розподілити позивач, вона придбала за власні кошти, основна частина яких за рахунок кредити в ощадному банку в якому вона раніше працювала та від продажу належної їй времянки. Вважає, що однією сім'єю вона стала проживати з позивачем з того часу, як «прописала» (зареєструвала) його за своєю адресою, тобто з 2003 року. В зв'язку з вищевикладеним просила відмовити позивачу в позові в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] підтримав доводи відповідача, пояснив, що позивач є громадянином Російської Федерації та на час проживання з відповідачкою та придбання будинку перебував в шлюбі зареєстрованому в Російській Федерації. Крім того, вважає до виниклих правовідносин слід застосовувати норми кодексу про шлюб та сім'ю України, оскільки будинок було придбано в 1997 році. Діючими на той час нормами кодексу про шлюб та сім'ю України не передбачено існування такого інституту, як проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а тому в позові позивачу необхідно відмовити. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] дослідивши матеріали справи, а саме: -копію договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON] 04 листопада 1997 року (а.с.5-6); -копію домової книги житлового будинку [ADDRESS] (а.с.7-10); -довідку виконавчого комітету Якимівської селищної ради Запорізької області №2461 від 27 серпня 2008 року (а.с.11); -копію паспорту громадянина Російської Федерації [PERSON] (а.с.13); -копію виписки із рішення суду Російської Федерації від 29 квітня 1994 року (а.с.41), суд приходить до наступного. Так, відповідно до ч 1. ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживає однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними під час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 70 СК України у випадку розподілу майна, яке є об'єктом права загальної сумісної власності подружжя, долі майна жінки та чоловіка є рівними. Частиною 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Судом встановлено, що з 1992 року по 2008 рік [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрацію шлюбу. 04 листопада 1997 року [PERSON] купила житловий будинок, по [ADDRESS] Запорізької області. Тобто будинок по [ADDRESS] був куплений [PERSON] в період сумісного проживання з Дзуговим А.З. та належить їм на праві спільної сумісної власності. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями позивача [PERSON] та показами свідків. Так, свідок [PERSON] показав, що зі сторонами він знайомий довгий час. Проживали вони разом з 1992 року, як одна сім'я. Позивач виховував сина відповідачки, як свого власного і у них були дуже добрі відносини. [PERSON] та [PERSON] спільно вели господарство, разом їздили на заробітки, займалися торгівлею. Вони дружили сім'ями. Позивач проживав з відповідачкою постійно. По обставинам придбання будинку, йому відомо, що будинок був куплений за кошти від продажу автомобіля. Свідок [PERSON] показав, що [PERSON] та [PERSON] знає досить довгий час. Вони проживали однією сім'єю та спільно вели господарство. Позивач виховував сина відповідачки, як свого власного і в них були дуже добрі відносини. Останні три чотири роки [PERSON] та [PERSON] працювали разом на сезонних заробітках в смт. Кирилівка. Свідок [PERSON] підтвердила той факт, що сторони проживали однією сім'єю до 2008 року. Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що будинок по [ADDRESS] був куплений сторонами в період їх сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та належить їм на праві спільної сумісної власності. Суд вважає недоведеними ті обставини, що відповідачкою був куплений спірний будинок за власні кошти (на які вона посилається як на підставу своїх заперечень), оскільки останньою не надано жодних доказів в їх обгрунтування. Разом з цим згідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім того суд, вважає необгрунтованими твердження представника відповідача про те, що Дзугов А.З на час придбання житлового будинку перебував у шлюбі з іншою жінкою, так як зазначені обставини спростовуються поясненнями позивача та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме випискою із рішення суду Російської Федерації від 29 квітня 1994 року. Стосовно заперечень позивачки, щодо обставин сумісного проживання з позивачем як однієї сім'ї, то суд вважає такі заперечення необгрунтованими, оскільки позивач проживав з нею тривалий час з 1992 року по 2008 рік та вони разом вели спільне господарство. В частині заперечень представника відповідача, щодо тих обставин, що до виниклих правовідносин слід застосовувати норми кодексу про шлюб та сім'ю України, оскільки будинок було придбано в 1997 році. Діючими на той час нормами кодексу про шлюб та сім'ю України не передбачено існування такого інституту, як проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а тому в позові позивачу необхідно відмовити суд вважає їх необгрунтованими виходячи з наступного. Так діючий Сімейний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року та одночасно з набранням чинності СК України втратив чинність Кодекс про шлюб та сім'ю України 1969 року. Разом з цим відносини які виникли між Дзуговим А.З. та [PERSON], щодо сумісного проживання однією сім'єю без реєстрацію шлюбу є триваючими, а саме виникли в 1992 році та продовжували існувати до 2008 року. Тобто ці відносини існували на час набрання чинності Сімейним кодексом України, а тому регулюються саме його нормами. За таких обставин суд приходить до висновку про законність та обгрунтованість заявлених вимог, та вважає необхідним виділити позивачу і відповідачу, ідеальних часток зазначеного майна в рівних долях. На підставі викладеного,

Outcome: approved