overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-08 00:00:00

06.07.2009р. позивачка звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Позивачка у позовній заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 23.07.1991року у відділі РАГС виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку Ірму, 09.12.1992р. народження. Шлюбні відносини з відповідачем припинилися з грудня 2009р., коли відповідач пішов проживати до своїх батьків. Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, виховання дитини, втрату почуття любові та поваги, через що виникали конфлікти. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Строк на примирення, наданий судом позитивних результатів не приніс. Просила шлюб розірвати та винести рішення в судовому засіданні за її відсутності, про що надала суду відповідну заяву. Відповідач в судове засідання 09.02.2010р. також надав заяву про розгляд справи за його відсутності, період та причину припинення шлюбних відносин, вказані позивачкою визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу, оскільки на його думку зберегти родину не можливо та строк на примирення, наданий судом, сторонам не допоміг. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, виховання дитини, втрату почуття любові та поваги, у звязку з чим виникали конфлікти. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин з грудня 2009р. Шестимісячний строк на примирення, наданий 20.07.2009р. позитивних результатів не приніс. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені близько двох місяців тому і з цього часу більше не відновлювалися, строк на примирення, наданий судом, позитивних результатів не приніс, позивачка від позову не відмовилась, а відповідач, не заперечував проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-08 00:00:00

21 жовтня 2009 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 27.11.1993 року у відділі ЗАГС виконкому Львівської міської ради, актовий запис № 3192. В обґрунтування своєї заяви зазначала про те, що від спільного шлюбу у них народилося двоє дітей - син [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Сторони припинили шлюбні відносини приблизно три роки. Чоловік має іншу жінку та з серпня 2009 року проживає з іншою сім»єю. Шлюб існує формально, примирення неможливе. Чоловік на дітей допомогу надає. В судовому засіданні [PERSON] підтримала позовну заяву та надала пояснення аналогічні тим, що викладені у заяві, додатково пояснила, що протягом терміну на примирення з чоловіком не вдалося вирішити питання про збереження сім»ї, а тому просить шлюб розірвати. [PERSON] позов визнав та просив розірвати шлюб. В останнє судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи, про що є повідомлення у матеріалах справи, а тому суд у відповідності до ст.169 ЦПК України проводитьрозгляд справи у його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши взаємини подружжя, дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, наявність спільних дітей, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони 27.11.1993 року зареєстрували шлюб у відділі ЗАГС виконкому Львівської міської ради. Від спільного шлюбу з відповідачем у них народилося двоє дітей - син [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.4-5). Батьками дітей є [PERSON] та [PERSON] - сторони у справі. Сторони не заперечують, що вже більше двох років не підримують подружніх та сімейних відносин, хоча і проживають в одній квартирі. Батько надає матеріальну допомогу на дітей. Ухвалою судового засідання від 09.12.2009 року подружжю приз¬началося примирення терміном на 2 місяці, але сторони не погоди¬лись на збереження сім»ї. Суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, що мають істотне значення. Після розірвання шлюбу діти будуть проживати з мамою за адресою: [ADDRESS]. Витрати пов'язані з реєстрацією розірвання шлюбу в органах РАЦСу слід покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-08 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання дійсним усного договору дарування 1/3 частини квартири, що розташована в смт. Неполоківці по вул. Головній, 60, Кіцманського району Чернівецької області. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14.01.2010 року даний позов було залишено без руху з наданням терміну для усунення недоліків до 1 лютого 2010 року. На усунення недоліків позивачами було подано заяву з доповненнями до первинних позовними вимогами, в якій просили визначити частки співвласників в спільній сумісній власності, а саме квартири що розташована в смт. Неполоківці по вул. Головній, 60, Кіцманського району Чернівецької області та задовольнити первинні вимоги. Зазначають, що в грудні місяці 2002 році вони разом з відповідачем приватизували квартиру за вищевказаною адресою, про що свідчить свідоцтво про право власності на житло, яке видане 25.12.2002 року органом приватизації Неполоківецької сільської ради Кіцманського району і зареєстрованого в Кіцманському РБТІ в реєстрову книгу №5, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.05.2004 року №3694779. Вказують, що їх син, [PERSON], в січні 2009 року подарував їм належну йому 1/3 частину приватизованої квартири, але вони не мають можливості посвідчити договір дарування частини квартири у нотаріуса, оскільки не визначена частка кожного з них у спільній сумісній власності. Позивачі підтримали заявлені вимоги, відповідач позов визнав, звернувшись до суду з відповідними заявами Згідно із ч. 4 ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 174 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В звязку з визнанням відповідачем позову, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наявності законних на те підстав і оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб. Враховую наведене, ст. ст. 328, 357, 392, 717, 718, 722, 1261, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-08 00:00:00

До Київського районного суду м. Полтави звернулася лікар-психіатр 14 відділення ПОКПЛ ім. О.Ф.Мальцева [PERSON] про примусову госпіталізацію [PERSON], [INFO]. 02.02.2010 року о 13.30 год. в примусовому порядку за направленням лікаря-психіатра Чутівської ЦРЛ [PERSON]Г до Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф.Мальцева був госпіталізований [PERSON], [INFO], житель [INFO], з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, маячний синдром, безперервний тип перебігу зі стабільним дефектом по змішаному типу (параноїдному та апато-абулічному). Хворий 02.02.2010 р. був оглянутий комісією лікарів-психіатрів ПОКПЛ ім. О.Ф. Мальцева у складі:: заступника головного лікаря з медичної частини [PERSON], завідуючого 14 відділенням [PERSON], лікаря-психіатра [PERSON], встановлено діагноз шизофренія, параноїдна форма, маячний синдром, безперервний тип перебігу зі стабільним дефектом по змішаному типу (параноїдному та апато-абулічному). На момент огляду - рухливо спокійний. Орієнтований всебічно вірно. Доступний мовному контакту. Активно висловлює маячні ідеї по відношенню себе та оточуючих. Мислення вкрай паралогічне, ригідне, резонірське. Настрій знижений. Память, інтелект без грубих порушень. Відмовляється від добровільної госпіталізації. Встановлено клінічний діагноз: шизофренія, параноїдна форма, маячний синдром, безперервний тип перебігу зі стабільним дефектом по змішаному типу (параноїдному та апато-абулічному). Суд, заслухавши пояснення представника ПОКПЛ ім. О.Ф.Мальцева, висновок прокурора, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що згідно висновку лікарів-психіатрів ПОКПЛ ім. О.Ф.Мальцева від 02.02.2010 року [PERSON] потребує психіатричної госпіталізації у примусовому порядку, оскільки страждає психічним захворюванням у формі шизофренії, параноїдна форма, маячний синдром, безперервний тип перебігу зі стабільним дефектом по змішаному типу (параноїдному та апато-абулічному).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду 15.01.2010 року з позовною заявою до Пархомівської сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в якій зазначив, що пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори через юридичну неграмотність. [PERSON] помер 27.10.2008 року, ще 16 липня 2004 року ним був складений заповіт, згідно з яким все майно заповів позивачу. В листопаді 2009 року позивач звернувся до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини, але йому було відмовлено в зв'язку з пропущенням строку звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини і одночасно було рекомендовано звернутись до суду для продовження терміну прийняття спадщини. В звязку з тим, що він не володіє достатніми юридичними знаннями, помилково вважав, що необхідно звертатись до нотаріальної контори після спливу шестимісячного строку, тому не зміг своєчасно після відкриття спадщини подати заяву про прийняття спадщини. Просить продовжити строк для прийняття спадщини тривалістю в два місяці. У попередньому судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала і просила його задовольнити, тобто продовжити [PERSON] строк тривалістю два місяці для подання до Краснокутської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась в с. Пархомівка Краснокутського району Харківської області після смерті [PERSON], який помер 27 жовтня 2008 року. У попереднє судове засідання представник відповідача - Пархомівської сільської ради - нав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України, згідно якої у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, суд може визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-08 00:00:00

Позивач ВАТ «Укртелеком» звернувся з позовом в суд до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги електрозвязку в сумі 542 грн. 33 коп. та судових витрат по справі. Свої вимоги мотивує тим, що між Відкритим акціонерним товариством «Укртелеком» в особі Інформаційно-розрахункового центру і відповідачем було укладено договір від 10 січня 2006 року про надання телекомунікаційних послуг. У період часу з березня 2009 року по липень 2009 року з телефонного номеру відповідача (тел. № 576-75- 23) відбулися місцеві, міжміські та міжнародні телефонні переговори, загальна вартість яких становить 542 грн. 33 коп., але у порушення Закону України «Про телекомунікації» і Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг відповідач вартість переговорів не сплатив. За несплату заборгованості за послуги звязку 24 червня 2009 року між позивачем і відповідачем договірні відносини були припинені. У судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, до суду надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність. До того ж зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, що дає підстави до розгляду справи у його відсутності та ухвалення заочного рішення відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до договору про надання телекомунікаційних послуг за № [NUMBER] від 10 січня 2006 року позивачем надавалися відповідачу послуги місцевого, міжміського і міжнародного телефонного звязку за телефонним номером 576-75-23, а згідно п. 3.2.8 цього ж Договору споживач зобовязаний своєчасно вносити плату за надані послуги. З довідки від 24 листопада 2009 року, яка є в матеріалах справи, вбачається, що відповідач належним чином не сплачував плату за телекомунікаційні послуги з березня 2009 року по липень 2009 року, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 542 грн. 33 коп. (а.с. 5). Згідно п. 5 ч. 1 ст. 33 Закону України «Про телекомунікації» № 1280-IV від 18 листопада 2003 року, споживач зобовязаний виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг, в тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Таким чином, суд вважає, що відповідач порушила права позивача і вони підлягають захисту, а позовні вимоги ВАТ «Укртелеком» підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ДПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача державне мито в розмірі 51 грн. 00 коп., сплачене позивачем при зверненні до суду, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді у розмірі 120 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-08 00:00:00

Позивач ВАТ «Укртелеком» звернувся з позовом в суд до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги електрозвязку в сумі 525 грн. 22 коп. та судових витрат по справі. Свої вимоги мотивує тим, що між Відкритим акціонерним товариством «Укртелеком» в особі Інформаційно-розрахункового центру і відповідачем було укладено договір від 29 травня 2008 року про надання телекомунікаційних послуг. У період часу з січня 2009 року по червень 2009 року з телефонного номеру відповідача (тел. № 576-88-18) відбулися місцеві, міжміські та міжнародні телефонні переговори, загальна вартість яких становить 525 грн. 22 коп., але у порушення Закону України «Про телекомунікації» і Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг відповідач вартість переговорів не сплатив. За несплату заборгованості за послуги звязку 05 травня 2009 року між позивачем і відповідачем договірні відносини були припинені. У судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, до суду надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність. До того ж зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, що дає підстави до розгляду справи у її відсутності та ухвалення заочного рішення відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до договору про надання телекомунікаційних послуг за № [NUMBER] від 29 травня 2008 року позивачем надавалися відповідачу послуги місцевого, міжміського і міжнародного телефонного звязку за телефонним номером 576-88-18, а згідно п. 3.2.8 цього ж Договору споживач зобовязаний своєчасно вносити плату за надані послуги. З довідки від 24 листопада 2009 року, яка є в матеріалах справи, вбачається, що відповідач належним чином не сплачувала плату за телекомунікаційні послуги з січня 2009 року по червень 2009 року, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 525 грн. 22 коп. (а.с. 5). Згідно п. 5 ч. 1 ст. 33 Закону України «Про телекомунікації» № 1280-ІУ від 18 листопада 2003 року, споживач зобовязаний виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг, в тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Таким чином, суд вважає, що відповідач порушила права позивача і вони підлягають захисту, а позовні вимоги ВАТ «Укртелеком» підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача державне мито в розмірі 51 грн. 00 коп., сплачене позивачем при зверненні до суду, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді у розмірі 120 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-08 00:00:00

Позивач ВАТ «Укртелеком» звернувся з позовом в суд до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги електрозвязку в сумі 777 грн. 95 коп. та судових витрат по справі. Свої вимоги мотивує тим, що між Відкритим акціонерним товариством «Укртелеком» в особі Інформаційно-розрахункового центру і відповідачем було укладено договір від 9 листопада 2001 року про надання послуг електрозвязку. У період часу з листопада 2007 року по жовтень 2009 року з телефонного номеру відповідача (тел. № 295-15-38) відбулися місцеві, міжміські та міжнародні телефонні переговори, загальна вартість яких становить 777 грн. 95 коп., але у порушення Закону України «Про телекомунікації» і Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг відповідач вартість переговорів не сплатив. Представник позивача в судовому засіданні просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, з підстав, що зазначені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнала та повідомила, що заборгованість утворилася в результаті тяжкого матеріального стану, зокрема вона є інвалідом 2 групи. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між позивачем і відповідачем існують правовідносини по наданню послуг електрозвязку. Відповідно до договору про надання послуг звязку за № 5551538 від 9 листопада 2001 року позивачем надавалися відповідачу послуги місцевого, міжміського і міжнародного телефонного звязку за телефонним номером 295-15-38, а згідно п. 3.2.8 цього ж Договору споживач зобовязаний своєчасно вносити плату за надані послуги. З довідки від 3 листопада 2009 року, яка є в матеріалах справи, вбачається, що відповідач належним чином не сплачувала плату за телекомунікаційні послуги з листопада 2007 року по жовтень 2009 року, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 777 грн. 95 коп. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 33 Закону України «Про телекомунікації» № 1280-ІУ від 18 листопада 2003 року, споживач зобовязаний виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг, в тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Таким чином, суд вважає, що відповідач порушила права позивача і вони підлягають захисту, а позовні вимоги ВАТ «Укртелеком» підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді у розмірі 120 грн. 00 коп. Зокрема, у матеріалах справи містяться дані, що відповідач є інвалідом другої групи, а відповідно до п. 18 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» інваліди 2 групи звільняються від його сплати. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-08 00:00:00

18 листопада 2009 року Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги, послуги з утримання та обслуговування прибудинкових територій в розмірі 7579 грн. 40 коп. матеріальної шкоди, спричиненої в результаті несплати витрат на тримання будинку і прибудинкової території та комунальних послуг, посилаючись на ті обставини, що користуючись житловою площею і всіма видами комунальних послуг холодною та гарячою водою, газом, опаленням, відповідачі з 01 грудня 2006 з року по 30 червня 2009 року не провели оплати витрат на утримання будинку і прибудинкової території та комунальні послуги, чим спричинили матеріальну шкоду підприємству в указаній сумі. За надані послуги відповідачам позивач з постачальниками розрахувався. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити, посилаючись при цьому на обставини викладені в позові. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт їхнього проживання у спірному приміщення та користування комунальними послугами і просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у йото відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає необхідним задовольнити позов виходячи зі слідуючого. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 21.11.2005 року власником кв. 5, буд. 4 по просп.. 50-річчя Жовтня в м. Києві є відповідач [PERSON] (а.с 4 ). Судом встановлено, що в квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON]., [PERSON] ( а.с. З довідка по ф.З). Згідно рахунку - попередження заборгованість по сплаті витрат на утримання Будинку і прибудинкової території та комунальні послуги складає 7579 грн. 44 коп. (а.с 8-9 - рахунок - попередження), за період з 01.12.2006 року по 01.06.2009 року. Згідно ст.ст.156 Житлового Кодексу України члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку і прибудинкової території та проведення ремонту. Відповідно до п.17 " Правил користування приміщенням житлових будинків прибудинковими територіями" затверджених постановою кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 р. № 572- власники квартир багато квартальних будинків зобов"язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування будинку та прибуткової території'. Тому відповідно до вимог ст.ст.156,162 ЖК України суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідачів заборгованість по квартирній платі та \\аті за комунальні послуги у розмірі 7579 грн. 40 коп. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути також судовий Бір на користь держави та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи на користь позивача. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved