Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом з тих підстав, що в березні 2009 року він дізнався про публікацію оголошення в газеті „Ріо-Бердичів" , в якому установа банку включила його до списку несумлінних позичальників , зазначивши його прізвище, ім"я, по-батькові, дату народження та місто проживання під інформацією наступного змісту : "Будьте обережні в роботі з людьми, які не повертають банківські кредити. Бережіть свої кошти та час , уникайте тих, хто безвідповідально не виконує свої зобов"язання!". Позивач зазначає, що поширенням такої інформації , яка містить заклики до населення остерігатися мати справу з такими людьми , установа банку принизила його честь, гідність, ділову репутацію , розголосила банківську таємницю та заподіяла моральну шкоду, яку він оцінює в 5 тисяч гривень . В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав. Ствердив , що в березні 200 6 року на потреби підприємницької діяльності він отримав в „ Приватбанку „ кредит, який сплачував своєчасно. В 2009 році такі виплати по кредиту він також здійснював, але не своєчасно і не в тих сумах, які визначені договором, через скрутне матеріальне становище. В березні 2009 року він дізнався про опубліковане банком оголошення в газеті, що завдало морального удару як йому так і членам його сім"ї. Публікація завдала шкоди його діловій репутації, оскільки його ділові партнери переглянули свої позиції щодо умов співпраці, яка раніше ґрунтувалась на довірі .Крім того, він є відомою людиною в місті, в минулому був двічі депутатом міської ради і така публікація зумовила запитання до нього, розмови неприємного змісту , що призвело до погіршення стану здоров"я та лікування. Представник позивача зазначила, що позов є підставним згідно зі ст.ст. 3,32 Конституції України, ст.ст. 299,275, 280 ЦК України .Ствердила , що опубліковане оголошення містить не лише список осіб, а також і заклики уникати таких людей як позивач в тому числі , які є несумлінними і безвідповідальними .Банку не надано право звинувачувати людей у безвідповідальності та непорядності , такими діями порушено право позивача на недоторканість честі та гідності ,принижено його ділову репутацію в місті , що призвело до погіршення стану здоров"я . Банк також порушив банківську таємницю, укладений договір та чинне законодавство не дає банку право розповсюджувати інформацію щодо клієнта, а пункт договору про право банку поширювати інформацію про клієнта суперечить чинному законодавству і є нікчемним. Представник відповідача - публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" проти позову заперечила. Вказала, що позивач добровільно уклав кредитний договір, п.2.3.9 якого передбачає право банку доводити до відома третіх осіб інформацію про заборгованість позичальника за договором. Під третіми особами розуміється невизначене коло осіб. Дії банку щодо публікації в газеті оголошення були правомірними , вони є одним із способів боротьби з несумлінними позичальниками. Представник відповідача - редакції газети міський діловий тижневик „Ріо-Бердичів „ позов не визнав з наступних підстав. Газета нічого не змінювала в представленому банком макеті, таке оголошення було опубліковано в тому вигляді, як це замовив банк в якості рекламного матеріалу ,публікація розміщена в рекламній газеті, на рекламній сторінці . Викладена в оголошенні інформація є суспільно значимою, а тому може бути опублікованою засобом масової інформації. В разі визнання позову представником газети не виключено, що решта осіб із опублікованого списку також звернеться з позовом до суду. Свідки, які були допитані в суді, не є передплатниками газети, тому не зрозуміло яким чином вони дізнались про публікацію. Вказав також на те, що після особистого звернення позивача до нього з приводу того, що публікація може завдати шкоди , ним з власної ініціативи було опубліковано в газеті вибачення. Вислухавши пояснення сторін, їх представників , свідків, дослідивши представлені письмові докази , суд прийшов до висновку про часткове задоволення заявлених вимог. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач є приватним підприємцем( а.с.10), між позивачем та відповідачем - ПАТ КБ „Приватбанк"(далі по тексту -банк) 10.03.2006 року було укладено кредитний договір, за яким банк надав позивачу кредитні кошти на умовах їх повернення в строки та порядку , визначені договором( а.с.б-9). Пунктом 2.3.9 вказаного договору передбачено право банку доводити до відома третіх осіб інформацію про заборгованість позичальника за цим договором, а також про наявність(відсутність ) майна , переданого в забезпечення виконання зобов"язань у випадку порушення позичальником зобов"язань за цим договором . 11.02.2009 року банк звернувся до головного редактора газети з заявою про розміщення інформації про позичальників, які мають заборгованість за кредитами,оплата гарантувалась(а.с.45).Заява містила також вказівку на те, що перелік надається тільки по тим позичальникам,які в договорах надали право розповідати про себе третім особам .До заяви долучено макет ,який пропонувалось розмістити в засобі масової інформації ( а.с.4б). 27.02.2009 року в газеті міський діловий тижневик „Ріо-Бердичів „ № 15(671) було опубліковано (а.с.13)список позичальників Приватбанку,серед яких є прізвище, ім»я , по-батькові позивача,його дата народження,вказівка на місто Бердичів. Оприлюднена інформація містить відомості про те, що в Приватбанку ведеться спеціальний реєстр позичальників, які мають проблеми із погашенням заборгованості за кредитами, а також заклик до відома керівників підприємств, установ, організацій наступного змісту : « Будьте обережні в роботі з людьми , які не повертають банківські кредити. Бережіть свої кошти та час, уникайте тих, хто безвідповідально не виконує свої зобов»язання! Приватбанк публікує список несумлінних позичальників ». 6.03.2009 року в цій же газеті № 17(673) було опубліковано інформацію редакції наступного змісту : « В минулому номері газети на правах реклами за оригінал-макетом замовника був опублікований список позичальників «Приватбанку» .Приносимо вибачення тим, кому дана публікація могла завдати шкоди .» Кожному, як це встановлено ст. 32 Конституції України, гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе , а також право на відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням недостовірної інформації. Позивач, згідно ст.ст.іб, 297,277, 275,270 ст. 280 ЦК України вправі звертатись до суду з позовом про спростування недостовірної інформації, про захист честі і гідності, ділової репутації , відшкодування моральної шкоди , завданої порушенням особистого немайнового права, до особистих немайнових благ, які охороняються цивільним законодавством , належить честь,гідність, ділова репутація. Банк, поширюючи через засіб масової інформації , список позичальників,які мають проблеми із погашенням заборгованості за кредитами, закликав невизначене коло осіб бути обережним в роботі з людьми, в тому числі і з позивачем, який не повертає банківський кредит, закликав уникати в тому числі і позивача , який безвідповідально не виконує свої зобов»язання, є несумлінним позичальником. Таким чином, банком було поширено негативну інформацію про позивача у вигляді закликів уникати його, бути обережним з ним, банк поширив інформацію про позивача як про такого, що є несумлінним позичальником , безвідповідальним у виконанні зобов»язань . Поширенням такої негативної інформації було порушено законне право позивача , передбачене ст.297 ЦК України, на об"єктивну оцінку його та його діянь по дотриманню морально-етичних та правових норм з боку суспільства, окремих громадян, а також право на формування цієї оцінки та користування нею. З пояснень свідків [PERSON],[PERSON] вбачається, що вони знали позивача як ділового партнера, їх відносини ґрунтувались на довірі,відстрочці платежу, тощо. Після ознайомлення з інформацією в газеті вони дійшли висновку про необхідність зміни в розрахунках та про обов»язкове авансування позивачем оплати за придбане зерно . Свідки зазначили, що стаття в газеті дала їм підстави думати , що позивач може бути проблемним партнером, несплатопроможним, про що йому і повідомили, а через певний час взагалі припинили співпрацю.Покази свідків об»єктивно стверджують доводи позивача про порушення його права, передбаченого ст..299 ЦК України , на недоторканість ділової репутації. Набута ним до публікації суспільна оцінка його ділових та професійних якостей як приватного підприємця ,якому інші підприємці, фізичні особи довіряли, співпрацювали , була змінена на негативну через публікацію в газеті. Відповідачем всупереч вимогам ст.277 ЦК України, ст..10 ЦПК України не представлено суду доказів на спростування доводів позивача та пояснень свідків щодо порушення прав позивача через поширення негативної інформації про нього, така інформація , згідно ч. З ст.. 277 ЦК України , вважається недостовірною . Доводи представника банку про право відповідача доводити до відома третіх осіб інформацію про заборгованість позичальника на підставі п.2.3.9 укладеного договору є безпідставними. У поширеній інформації містились відомості не тільки про наявність у позивача заборгованості по кредитам, а заклики щодо упередженого ставлення до нього як до особи, що не є добропорядною в розумінні принципів моралі, має неетичну поведінку в суспільному житті, зокрема при виконанні зобов»язань. Згідно зі СТ..1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про клієнта можуть бути надані тільки самим клієнтам або їх представникам. Іншим особам такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку , встановлених ст..ст.60,62 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Фінасово-економічний стан клієнта,операції по рахунках клієнта банку відповідно до ст.60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» є банківською таємницею, розкриття якої може здійснюватись банком на вимогу компетентних осіб, зазначених в ст.62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», установа банку до такого переліку не входить. Отже дії відповідача - банку по поширенню негативної інформації про позивача є винними, внаслідок таких винних дій позивачу спричинено моральну шкоду, оскільки він був принижений як особа з точки зору додержання ним законів, загальновизнаних правил та принципів людської моралі,поширенням негативної інформації завдано шкоди його діловій репутації , через що позивач морально страждав, його стан здоров"я погіршився, він звертався до лікаря-кардіолога(а.с.40,41).З пояснень позивача вбачається, що в березні 2009 року він дізнався про публікацію в газеті, що завдало йому морального удару ,звернення до лікаря в квітні 2009 року є наслідком пережитих хвилювань . Суд на підставі ст.. ст..23, 1167 ЦК України прийшов до висновку про часткове задоволення заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди , оскільки враховує, що позивач морально страждав через поширення недостовірної інформації , чим принижено честь і гідность, ділову репутацію позивача. Душевний спокій позивача з вини банку було порушено через те, що відповідач поширив негативну інформацію про нього,позивач вимушений був звертатись до установи Національного банку України з заявою про вжиття заходів до відповідача ,який порушив банківську таємницю та поширив щодо нього негативну інформацію. Враховуючи вимоги розумності і справедливості, глибину моральних страждань позивача, суд задовольняє такі вимоги частково в розмірі 900 грн. Відповідно до ст..21 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу )в Україні » підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації здійснює редакція відповідного засобу масової інформації. Суд визнає, що поширена публічним акціонерним товариством комерційний банк „Приватбанк" інформація щодо [PERSON] шляхом публікації в газеті „Міський діловий тижневик „Ріо-Бердичів" у випуску № 15(671) від 27.02.2009 року ,що містить заклик остерігатись його в роботі та уникати його як такого, що безвідповідально не виконує зобов"язання , несумлінним позичальником , є такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, а тому покладає на відповідача - установу банку розмістити протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили повідомлення в газеті „Міський діловий тижневик „Ріо-Бердичів" про ухвалене в справі за позовом [PERSON] рішення , включаючи його резолютивну частину, а редакцію зобов»язує оприлюднити повідомлення . Такий спосіб захисту порушених прав позивача не суперечить ст..16 ЦК України,спростування поширеної недостовірної інформації може бути здійснене шляхом повідомлення в газеті про ухвалене рішення, включаючи його резолютивну частину. Суд встановлює місячний строк для оприлюднення спростування . Судові витрати, понесені позивачем, суд відшкодовує на його користь з відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» пропорційно до суми задоволених вимог на підставі ст.. ст.. 7 9,81,88 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved