Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-18 00:00:00

[PERSON] 27 липня 2009 року звернувся до суду з позовом до відповідача ВАТ КБ Надра про захист прав споживача, стягнення суми вкладу, витрат та моральної шкоди, визнання частково недійсною додаткової угоди, позовні вимоги доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах та в ході судового засідання посилався на те, що 05 травня 2008 року він уклав з відповідачем договір строкового банківського вкладу «Мій вибір» на загальну суму 40000 грн. строком на 12 місяців, тобто 1 рік. Цей термін закінчився, строк договорів не подовжувався. Позивач звернувся до відповідача з проханням повернути йому його гроші за вказаними вкладами, але відповідач цього не зробив, чим порушив його права, в добровільному порядку спір не вирішено. Потім він уклав з банком додаткову угоду, але вклад йому так повернуто і не було. Вважає такі дії відповідача не законними та просив зобовязати відповідача виконати умови укладеного між ними договору та угоди і повернути йому кошти, а саме стягнути з відповідача ВАТ КБ «Надра» на його користь 40000 грн. основного боргу, судові витрати та моральну шкоду, а також пункт додаткової угоди про продовження строку дії договору, задовольнивши позов в повному обсязі. Представник відповідача ВАТ комерційний банк «Надра» в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Надав суду заперечення проти позу, вказавши, що проценти та частина вкладу позивачеві повернуті, строк дії договору продовжено, позовні вимоги безпідставні, просив відмовити в їх задоволенні. Суд вважає можливим розгляд справи без представника відповідача згідно ст. 169 ЦПК України. Представник третьої особи Національного банку України в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив,в судове засідання надав заперечення проти позу, просив в задоволенні позову відмовити і справу розглянути за їх відсутності. Суд вважає можливим розгляд справи без представника третьої особи згідно ст. 169 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В судовому засіданні встановлено, що 05 травня 2008 року між позивачем [PERSON] і відповідачем ВАТ комерційний банк Надра в особі Дніпропетровського регіонального управління було укладено договір строкового банківського вкладу «Мій вибір» № 405595 на загальну суму 40000 грн. строком на 12 місяців. На виконання умов вказаних договорів позивач передав, а банк прийняв на вкладний рахунок вказані кошти позивача. Умовою вказаного договору передбачено зобовязання відповідача зберегти повністю кошти позивача і повернути йому їх на його вимогу. По закінченні річного терміну дії договорів позивач звернувся до відповідача з проханням виконати умови договорів і повернути вклади в вигляді вказаних коштів, відповідач цього не зробив. Позивач вимушений був звертатися ще декілька разів до відповідача з проханням повернути вклади, але отримав відмову і вимушений був звернутися до суду. Судом також встановлено, що позивач всі передбачені договорами сторін умови виконав в повному обсязі; тимчасова адміністрація в банку була призначена лише 10 лютого 2009 року, було накладено мораторій, але саме в цей час банк укладав договори, приймав кошти і зобовязувався їх виконати у відповідності до норм чинного законодавства незалежно від мораторію, строк дії договору закінчився до введення мораторію, тому відповідач мав можливість виконати умови договорів і повернути вклади позивачу, але без поважних причин цього не зробив. Статтею 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу, незалежно від його виду, банк зобовязаний видати вклад на першу вимогу вкладника. Згідно п. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесено вклад, застосовується положення про договір банківського рахунку. Відповідно до ст. 1068 ЦК України банк зобовязаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом. Відповідно до умов договорів сторін від 05 травня 2008 року банк зобовязується повністю повернути вклад по закінченню терміну договору, тобто 05 травня 2009 року. Таким чином, відразу після закінчення дії договору у відповідача виник обовязок по поверненню вкладу позивачу. Відповідно до умов договорів сторін банк несе відповідальність за неналежне виконання своїх зобовязань. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Таким чином неправомірними діями відповідача, повязаними з невиконанням умов договору, позивачу могло бути завдано майнової шкоди, які знаходяться в безпосередньому причинному звязку зі вказаними діями відповідача, але в листопаді 2009 року відповідач виплатив позивачу всі нараховані за вказаним договором проценти, повернув позивачеві частково в розмірі 8000 грн. суму основного вкладу і 21 вересня 2009 року між сторонами укладено додаткову угоді до договору від 05 травня 2008 року, згідно якої строк дії договору продовжено до 2011 року; вказана угода узгоджена сторонами , підписана ними і виконується. Таким чином, на теперішній час позовні вимоги є передчасно заявлені, оскільки не закінчився узгоджений сторонами термін дії договору. Відповідно до ч. 4 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розміри процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. По закону, який діяв на момент укладення договору, дозволялося в односторонньому порядку змінювати умови договору, якщо це було передбачено умовами самого договору (ст. 651 ЦК України). Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по своїх операціях. Відповідно до ст. 58 Конституції України та ч. 2 ст. 5 ЦК України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Цивільна відповідальність майнова відповідальність громадян чи організацій, що виникає в разі неправомірних дій, невиконання договірних зобов'язань, заподіяння особистої чи майнової шкоди. Разом з тим Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року № 661-VI регулює питання не відповідальності осіб, а правовідносини, пов'язані з платою за користування кредитними коштами. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Тому Закон 661-VI, в частині внесення змін до ЦК Україну (ст. 1056-1) не може регулювати відносини, які виникли до моменту набрання чинності цим законом. Оскільки право банку збільшити процентну ставку шляхом надсилання відповідного повідомлення було реалізовано до набрання чинності Закону України №661-VI від 12 грудня 2008року, банк діяв відповідно до умов укладеного з позивачем договору та в рамках чинного законодавства України. Що стосується вимог позивача, відносно визнання недійсними умов додаткової угоди, то вони теж безпідставні. Згідно частини 1 ст. 215 та ст.217 ЦК України підставою недійсності окремої частини правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу, однак при укладанні та підписанні договору вимоги законодавства було до державо та виконано. Отже, зупинивши свій вибір на КБ «Надра» , позивач погодився на умови вкладу як такі, що його влаштовували. Банк не примушував, не нав'язував своїх послуг позивачеві та не вимагав укладення договору чи додаткової угоди. Це була ініціатива особисто позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно позивача крім вказаних в договорі і додатковій угоді сторін, а позивач цього не довів, відповіді позивачу на його звернення надавалися, позивач сам погодився на всі умови договору та додаткової угоди і добровільно підписав договір, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобовязань є припущенням. Не може суд прийняти до уваги позицію позивача стосовно наполягання на своїх позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про захист прав споживача, стягнення суми вкладу, витрат та моральної шкоди, визнання частково недійсною додаткової угоди в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону, а тому в їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed