Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-15 00:00:00

В лютому 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків, посилаючись на те, що в 39 роки,в працездатному віці у звязку з професійним захворюванням втратив 50% працездатності, йому встановлена інвалідність 3 групи. Не працює, звільнений з ш.Леніна ВАТ «Кривбассрудком» 18.08.2008 року по ст. 38 КЗпП України в звязку з уходом на пенсію за віком. Втрата працездатності та стан здоровя перешкоджають працевлаштуванню. Його трудовий стаж складає 23 роки 6 місяців, із них 17 років 8 місяців ( з 21.06.1988 по 31.10.1988р., з 26.02.1991 по день звільнення -18.08.2009 року ) працював підземним гірником очисного вибою, на шахті Леніна ВО «Кривбасруда» та ВАТ «Кривбасрудком», що підтверджується копією трудової книжки, санітарно-гігієнічною характеристикою, актом розслідування профзахворювання. З 2006 року став часто хворіти. Двічі в 2008 році був обстежений в неврологічному відділенні клініки НДІ. Рішенням ЛЕК НДІ від 03.06.2008 року, протокол №1219, йому встановлено професійне захворювання, виставлений діагноз: Радикулопатія шийна і п/крижова на фоні полі сегментарної дископатії з виражений (3ст)порушеннями,стійким больовим синдромом. Двосторонній плечолопатковий періартроз (ПФ-2ст.), формівний артроз в сполученні з пері артрозами ліктьових (ПФ 1-2 ст.) і колінних (ПФ 1-2ст) суглобів,стійким больовим с-м. ТНТ катаракта першого ступеня обох очей. Захворювання виникло у звязку з тривалим часом роботи в підземних умовах в шкідливих та небезпечних умовах праці,які перевищували санітарно-допустимі норми: важкість праці,фізичне перевантаження,вимушена робоча поза,нахили тулуба,пил та шум з перевищенням гранично-допустимих нотм,несприятливий виробничий клімат. За висновком МСЕК від 18.08.2008 року була установлена втрата професійної працездатності 50 % терміном до 01.08.2009 року і встановлена 3 група інвалідності. За висновку МСЕК від 03.08.2009 року діагнози профзахворювання та 3 група інвалідності підтверджено. Винним у заподіянні шкоди є підприємство, що у порушення діючого законодавства не забезпечило безпечну організацію при виконання робіт, не виконувало норм і правил охорони праці. Йому спричинено моральну шкоду, так як він відчуває постійну біль, порушились нормальні життєві зв'язки, він не може реалізувати своє бажання працювати, матеріально забезпечувати себе та свою сімю. відпочивати. Йому потребуються додаткові зусилля для організації свого життя. Моральну шкоду оцінює в 130000 гр. В судовому засіданні представник позивача в особі [PERSON] позов підтримала, просила стягнути на користь позивача в відшкодування моральної шкоди 130 000 гр.. Представник відповідача відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» в особі [PERSON] позов не визнала. Вислухавши сторони, дослідив матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за такими підставами. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Трудовий стаж позивача складає 23 роки 6 місяців, із них 17 років 8 місяців з 21.06.1988 по 31.10.1988р., з 26.02.1991 по день звільнення -18.08.2009 року позивач працював підземним гірником очисного вибою на шахті Леніна ВО «Кривбасруда» та ВАТ «Кривбасрудком», що підтверджується копією трудової книжки В звязку з частою хворобою в 2008 році двічі був обстежений в неврологічному відділенні клініки НДІ. Рішенням ЛЕК НДІ від 03.06.2008 року, протокол №1219, йому встановлено професійне захворювання з діагнозом: Радикулопатія шийна і п/крижова на фоні полі сегментарної дископатії з вираженими (3ст)порушеннями,стійким больовим синдромом.Двосторонній плечолопатковий періартроз (ПФ-2ст.), формівний артроз в сполученні з періартрозами ліктьових (ПФ 1-2 ст.) і колінних (ПФ 1-2ст) суглобів,стійким больовим с-м. ТНТ катаракта першого ступеня обох очей. Захворювання виникло у звязку з тривалим часом роботи в підземних умовах в шкідливих та небезпечних умовах праці,які перевищували санітарно-допустимі норми: важкість праці,фізичне перевантаження,вимушена робоча поза,нахили тулуба,пил та шум з перевищенням гранично-допустимих норм,несприятливий виробничий клімат. За висновком МСЕК від 18.08.2008 року позивачу установлена втрата професійної працездатності 50 % терміном до 01.08.2009 року і встановлена 3 група інвалідності. За висновку МСЕК від 03.08.2009 року діагнози профзахворювання та 3 група інвалідності підтверджено. Згідно акту від 02.07.2008 року розслідування професійного захворювання, причиною профзахворювання є порушення адміністрацією ш.ім.Леніна ст. 13 Закону України «Про охорону праці» і ст.153 КзпП України. Причиною профзахворювання є умови праці, що перевищували ГДН, позивач виконував роботи які внаслідок обмеженості робочого простору не дозволяющого застосувати засоби малої механізації характеризувались важкою працею. Факт вини підприємства підтверджується санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці від 06.09.2006 року за № Ф 2/2-682 Тернівської СЕС, доповненням до характеристики від 24.10.2006 року, висновок яких свідчить про те,що на робочому місці було перевищення фізичного перенавантаження. Рівень фізичного перенавантаження значно перевищував ГДН і становив з переважною участю мязів рук та плечового поясу 54.0-46.8 при нормі 23-45, маса вантажу, що піднімається та переміщається вручну - 40 кг,при нормі 30 кг. Статистичне навантаження при утриманні вантажу двома руками 149610 кг/с при допустимій нормі - 700000 кг/с. робоча поза з нахилом тулубу більше 30 гр. - 48.6/14.2 за зміну при допустимій 25/. Нахили тулубу - 396 при нормі 100 разів за зміну. Напруженість з переважною участю мязів рук та плечового пояса: 46.8 до 101.0 при нормі 23- 45 ВТ. Шкідливі речовини: тринітротолуол в повітрі робочої зони-06 мг/м3,при ГДК 05.мг/м3.. За висновком санітарно-гігієнічної характеристики в відповідності гігієнічної кваліфікації праці ГН 3.3.5-3.3.8;6.6.1-083-2001 р умови праці позивача відносяться до 3 класу, 3 ступеню шкідливості, важкість праці до 3 класу 3 ступеня шкідливості, напруженість праці до 3 класу 2 ступеня шкідливості. Вина відповідача підтверджується висновками МСЕК від 18.08.2008 року, 03.08.2009 року, виписками з історій хвороби позивача, які свідчать про стійкий фізичний біль, обмеженість рухів, порушені функції суглобів. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що з вини підприємства він переносить як фізичні так і моральні страждання викликані ушкодженням здоров'я в результаті одержання тимчасової, а потім стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків. Фізичні страждання полягають в тому, що він відчуває постійні болі та обмеження рухів в суглобах рук, скутість рухів, біль в поперековому відділі хребта,припухлість колінних суглобів, утруднений хід, частий сухий кашель, та інше, що вбачається з історій хвороби. Отримане професійне захворювання обмежує його життєву активність, позбавляє повноцінного спілкування з людьми, він в працездатному віці став інвалідом 3-ї групи, з урахуванням стану здоровя не може знайти роботи. Таким чином, заподіяне позивачу з вини підприємства професійне захворювання викликає в нього фізичні і моральні страждання, порушило звичний для нього спосіб життя, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, для підтримки здоров'я, порушило нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного цивільного життя, унаслідок порушення відносин з оточуючими людьми. Постановами 28 серпня 2008 року Фонд соціального страхування призначив позивачеві щомісячні страхові виплати та нарахована одноразова допомога у сумі 38940.00 грн. Таким чином у позивача на підставі висновку МСЕК від 18 серпня 2008 р., виникло право на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. 3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків. Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року». Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин. Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, безпідставні, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку рівень фізичного перевантаження, як одного із шкідливих факторів, що став причиною профзахворювання позивача, перевищував гранично-допустимі норми, і причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії \~при \~розслідуванні профзахворювання, і які не оспорило підприємство-відповідач. \~ \~ Отже, в судовому засіданні встановлено, \~що \~при \~виконанні \~трудових \~обовязків здоровю позивача була заподіяна шкода \~професійним захворюванням, \~винним в отриманні позивачем професійного захворювання є відповідач. Від професійного захворювання позивач \~втратив працездатність в розмірі 50 % та йому встановлено 3 групу інвалідності. Від професійного захворювання позивач \~переносить \~фізичний \~біль. При вказаних \~обставинах \~суд \~вважає, що професійним захворюванням порушено звичайний \~для \~нього спосіб життя, він \~ вимушений \~витрачати \~додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання. \~ \~ \~ Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України та акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4, який затверджений державним санітарним лікарем Тернівського району 06 вересня 2006 року , виписки із історії хвороби [PERSON], Українського НД1 промислової медицини, суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. У звязку з професійним захворюванням позивача змінився його спосіб та якість життя, що завдає йому моральних страждань. Він постійно відчуваю слабкість, підвищену втомленість, головний біль, запаморочення, оніміння пальців, судоми рук. Такий стан не дає йому можливості спокійно спати ночами, займатися фізичною роботою. Любі фізичні навантаження викликають у нього сильний стійкий біль у шийному, поперековому відділах хребта, плечових, ліктьових та колінних суглобах Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що вперше позивачу встановлено 50% втрати працездатності та третю групу інвалідності, а також характер захворювання, пов'язаних з заподіянням профзахворюванням фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги [PERSON]. задовольнити частково та стягнути з відповідача ВАТ "Криворізький залізорудний комбінат" на користь [PERSON] 50 000 гри у відшкодування моральної шкоди. На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: approved