Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-16 00:00:00

17 лютого 2010 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказував, що 30 грудня 2005 року у Бориспільському відділі РАГС зареєстровано шлюб між ним та відповідачкою [PERSON], про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації за №622. Це у позивача другий шлюб, в якому у них народилися дочка [PERSON] (13.09.2003 р.н.). Сімейне життя в них не склалось, у звязку з чим з січня 2008 року шлюбні стосунки припинені, спільне господарство не ведеться, сімя фактично розпалась. На підставі вищезазначеного позивач просить розірвати шлюб. В судовому засіданні представник позивача обставини справи підтвердив, позовні вимоги підтримав. Відповідачка в судове засідання не зявилась, але надала заяву в якій обставини справи підтвердила, позовні вимоги визнала та просила слухати справу у її відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Так, під час судового слідства встановлено, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 30 грудня 2005 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане відділом РАЦС Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, й зроблено в книзі реєстрації актів запис за №622. У сторін це перший шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO]. З наданих в ході судового розгляду пояснень представника позивача та письмової заяви відповідачки вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, у звязку з чим вони відмовляються від примирення. Починаючи з січня 2008 року сторони проживають окремо й спільного господарства не ведуть. Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір між позивачем та відповідачкою відсутній, дитина після розірвання шлюбу залишається з матірю. З цього приводу спір відсутній. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у звязку з чим позивач звернувся з позовом в порядку ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, сім'я фактично розпалась, унеможливлює їх сумісне співіснування. При ухваленні рішення судом враховано спільне бажання [PERSON] та [PERSON] швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, та інтересам неповнолітньої дитини, що має істотне значення, у звязку з чим шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 17 грн. 00 коп. та суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн. 00 коп., за згодою сторін, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України покласти на позивача. Державне мито при реєстрації розірвання шлюбу слід покласти на позивача за його клопотанням.

Outcome: approved