Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-22 00:00:00

В липні 2003 року позивач в особі ЦЕЗ № 3 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому, посилаючись на наявність договірних відносин із [PERSON], просив стягнути з відповідача заборгованність за міжнародні телефонні переговори в сумі 1853 грн. 09 коп., абонентську плату в сумі 29,40 грн., оплату за міські похвилинні розмови в сумі 4,31 грн. та послуги за користування радіо в сумі 12 грн.17 коп. Заявлені вимоги, підтримані представником позивача в судовому засіданні, обгрунтовуються посиланням на порушення відповідачем умов укладеної угоди про надання послуг електрозвязку № 485, відповідно до якої [PERSON] було надано послуги, скориставшись якими, відповідач не внесла оплату за користування телефоном та радіо, внаслідок чого утворилась заборгованність загальною сумою 1898 грн. 97 коп., яку наряду з понесеними по справі судовими витратами в сумі 51 грн. позивач просить стягнути з відповідача в повному обсязі. Відповідач позов не визнала. Суду показала, що заборгованність, яка виникла і є предметом спору в суді, є нічим іншим, як наслідком порушення надавачем послуг своїх обовязків, в т.ч. стосовно невжиття ним заходів щодо унеможливлення несанкціонованого підключення до телефонної лінії. З огляду на ту ситуацію, що заборгованість виникла протягом періоду її знаходження за межами України, відповідач просить в задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними на обгрунтування заявлених вимог та заперечень докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з таких підстав: Судом встановлено, що в листопаді 1991 року відповідачу на підставі її заяви (а.с. 5) було встановлено телефон № 3-41-96, абонемент на який було відкрито [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Як пояснив суду представник позивача, письмовий договір про надання послуг електрозязку було укладено з відповідачем 14 листопада 2000 року. Факт укладення договору підтверджує його відповідною копією (а.с. 6). За обгрунтуванням представника позивача, в період з .01.04.2001 р. по 22.05.2001 р. з телефонного номеру відповідача (№ 3-41-96) відбулись міжміські телефонні переговори, вартість яких становить суму 1853, 09 грн.(а.с. 7-13), протягом липня 2001 року відповідачем були здійснені також міські розмови вартістю 4,31 грн., та починаючи з 01.07.2001 року до моменту зняття телефону - 01.12.2001 року відповідач не оплатила заборгованність по абонентській платі в сумі 29,40 грн. і послуги радіо в сумі 12,17 грн. (а.с. 23). 06 листопада 2001 року позивачем був виданий наряд №305 на зняття телефону абонента [PERSON] (а.с. 4). Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ЗУ Про звязок від 16.05.1995 року /втртив чинність 18.11.2003 року/, Пост.КМУ №385 від 22.04.1997 року Про затвердження правил користування місцевим телефонним звязком/втратила чинність 09.08.2005 року/ та ЗУ Про захист прав споживачів від 15.12.1993 року в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин. Спростовуючи наявність виниклої заборгованості, відповідач заперечила факт підписання нею договору № 485 від 14 листопада 2001 року (а.с. 6), на який позивач посилається як на одну із підстав для задоволення позову. Суду [PERSON] пояснила, що на час складання договору, постійно проживала за межами України на території Московської області, де працювала на посаді учителя фізкультури в Клімовській середній школі №4. Згадану посаду обіймала протягом періоду з 09.12.1997 року до 27.08.2001 року включно, що підтверджує відповідними архівними документамита та довідкою навчального закладу (а.с. 78-79). В м. Клімовську разом з нею проживав також її неповнолітній син - [PERSON] [INFO], який навчався в цій же школі і вибув з неї в звязку з переміною місця проживання (а.с. 80-81). За поясненням [PERSON] протягом її перебування в Росії, в її квартирі ніхто не проживав, що підтверджує письмовими поясненнями сусідки [PERSON] (а.с. 83), та довідкою ЖБК щодо відсутності даних про здачу квартири в оренду (а.с.82). За поясненням відповідача оплату усіх комунальних послуг, в т.ч. абонетської оплати послуг електрозязку проводили її рідні за рахунок переданих нею коштів. В серпні 2001 року вона продала квартиру [ADDRESS] в Комсомольську, за сімейними обставинами переїхала до м. Кременчука, невдовзі придбала там у власність квартиру, де і мешкає на даний час ( а.с. 85). Отже, провівши аналіз представлених сторонами доказів, з врахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, з врахуванням положень ст.60 ЦПК України, згідно з якою кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем факту здійснення [PERSON] міжміських переговорів /в т.ч. з огляду на зміст наданої роздруківки/ протягом періоду з 01.04.2001 року до 22.05.2001 року включно, за умови беззаперечної доведеності суду факту відсутності відповідача у місті протягом згаданого періоду. Крім того, суд враховує також і ту обставину, що представник позивача не виключає технічної можливості несанкціонованого підключення з боку сторонніх осіб, що, за його поясненням, неможливо встановити на даному єтапі через значний сплив часу. Разом з тим, факт непідписання відповідачем типового договору про надання послуг елктрозвязку сам по собі не може бути підставою для відмови у позові, як на тому наполягає [PERSON], оскільки факт надання послуг ВАТ Укртелеком та здійснення абонплати [PERSON] /що не заперечувалось самою відповідачкою/ є свідченням існування між сторонами договірних відносин. 06 листопада 2001 року позивачем, через виниклу заборгованність по абонплаті та міжміським та міським переговорам, був виданий наряд на зняття телефону абонента [PERSON] Відповідно до п.п.63,64 Правил У разі несплати заборгованості понад один місяць підприємство зв'язку надсилає абоненту письмове попередження про призупинення надання послуг, якщо заборгованість не буде погашено протягом місяця. Попередження вручається абоненту за його підписом. Якщо зазначене попередження вручити абоненту неможливо через його відсутність (перебування в лікарні, відрядження), підприємство зв'язку має право тимчасово відключити телефон до звернення абонента до бюро ремонту для з'ясування обставин, але не більше ніж на місяць. При цьому плата за включення телефону не вноситься. Якщо абонент у місячний термін після одержання письмового попередження або тимчасового відключення телефону через відсутність абонента не погасив заборгованості, підприємство зв'язку має право призупинити йому надання послуг. Призупинення надання послуг здійснюється на підставі списків на відключення телефонів за несплату за підписом керівника підприємства, що проводить розрахунки за надані послуги. У списках повинні бути зазначені номери телефонів, прізвища абонентів (найменування організацій), сума заборгованості з кожного номера, дата вручення письмового попередження про призупинення надання послуг. Отже, не вживши, всупереч п.2.1.13 Договору, заходів з захисту абонетської лінії від сторонніх підключень, не дотримавшись передбаченої Законом процедури повідомлення абонента про наявність заборгованності та не здійснивши тимчасове відключення телефону до зверення абонента, як це передбачають Правила, надавач послуг, продовжуючи надавати послуги за наявності виниклої з боку абонента заборгованості понад один місяць, серед іншого, нарахував також заборгованість по абонплаті та послугам за користування радіо до 01.12.2001 року включно, за умови, що абонент був відключений від послуги ще 06.11.2001 року. Механізм проведення згаданого нарахування суду позивачем також не був доведений. Таким чином, згадані обставини в сукупності, з огляду на законодавчо закріплений принцип змагальності сторін, не можуть бути покладені в основу судового рішення, як підстава для задоволення позову, з огляду на що судом зроблений висновок про відсутність правових підстав, якими його обгрунтовано. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed