Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-25 00:00:00

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що вони відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 жовтня 2004 року, від якого них 13 лютого 2005 року народився син [PERSON]. Після розірвання шлюбу неповнолітній син [PERSON] залишений на проживанні з нею. З відповідачем разом вони фактично не проживають, спільного господарства та бюджету не ведуть. Крім того, відповідач участі у вихованні та догляді їх сина не бере, фактично доглядом та утриманням дитини займається вона. Оскільки у добровільному рядку відповідач коштів на утримання дитини не надає, вона звернулась з даним позовом до суду, який просить суд задоволити та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1\\4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення сином повноліття. Відповідач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що після розлучення з позивачкою вони продовжують фактично проживати в одній квартирі. На сьогоднішній день їх неповнолітній син [PERSON] знаходиться на його повному утриманні, що включає в себе забезпечення його житлом, одягом, продуктами харчування, іграшками та іншими речами, необхідними для нормального розвитку дитини, а позивач в свою чергу вихованням та утриманням не займається, не працює. Крім того, у нього додатково на утриманні знаходиться його мати, яка перебуває на пенсії за віком. На підставі викладеного, просить суд в задоволенні позову позивачу відмовити. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з квітня 2004 року, від якого у них 13 лютого 2005 року народився син [PERSON]. Рішенням Рівненського міського суду шлюб між сторонами розірвано, неповнолітній син залишений на проживанні з матірю. На даний час сторони фактично проживають в одній квартирі, однак спільного господарства та бюджету не ведуть. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж ЗО відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.54 Закону України Про Державний бюджет України на 2009 рік прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 557 грн., для дітей віком від 6 років до 18 років 701 грн. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності та те, що відповідач коштів на утримання неповнолітнього сина позивачу не надає, не допомагає їй створювати належні умови для розвитку природних здібностей дитини, працездатний, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки розмір аліментів, які позивач просить суд стягнути з відповідача заявлений з врахуванням вимог розумності та справедливості, у відповідності до вимог чинного законодавства та першочергово в інтересах дитини та обох сторін, а посилання відповідача на ту обставину, що у нього на утриманні знаходиться мама пенсійного віку не заслуговують на увагу. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки рішення прийнято на користь позивача, яка звільнена від сплати удового збору, він підлягає стягненню з відповідача в прибуток держави. На підставі викладеного

Outcome: approved