Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з тих підстав, що, проживаючи у власному будинку [ADDRESS] з 1964 по 2005 р.р., користувався частиною земельної ділянки колишнього сільського побуткомбінату, який знаходиться по сусідству з його господарством [ADDRESS], для заїзду у власне господарство. Після того як відповідач [PERSON] придбав будівлю побуткомбінату і отримав в оренду земельну ділянку, належну до цього будинку, останній почав чинити йому перешкоди в заїзді до свого господарства, перегороджувати цей заїзд. На його (позивача) пропозицію не перешкоджати користуватися заїздом відмовив та вказав, щоб він влаштував заїзд до свого господарства з вул. Українська. Останнє неможливо, адже, з вул. Української на його (позивача) земельній ділянці розташовані хвойні та плодові дерева, криниця, водойма. Тому влаштування проїзду з цієї сторони потягне повне перепланування належної йому присадибної земельної ділянки. Вважаючи, що проїзд своїм транспортним засобом через орендовану відповідачем ділянку не порушить будь-чиї права та інтереси, враховуючи те, що він користується цим проїздом понад 40 років і що в 1982 р. ним цей проїзд заасфальтовано, позивач просить встановити постійний земельний сервітут на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху з вул. Автобусної через земельну ділянку, площею 0,04 га, орендовану [PERSON]. за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні позивач наполягав на позові, обгрунтував його вищенаведеним.. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, стверджуючи, що позивач самовільно захопив спірну частину земельної ділянки бувшого побуткомбінату і шляхом подачі даного позову намагається узаконити це самовільне захоплення, крім того, стверджували, що позивач не має проектно-технічної та земельно-правової документації на земельну ділянку, якою він користується і це позбавляє його права вимагати встановлення земельного сервітуту. Відповідач [PERSON] стверджував також, що на орендованій ним ділянці він планує ряд робіт, які будуть унеможливлені наданням позивачу земельного сервітуту, а також вказав, що позивач не вирішував питання про земельний сервітут в досудовому порядку, тобто не звертався до нього ([PERSON]) з пропизицією укласти договір про сервітут, а одразу звернувся до суду. Представник сільської ради позов не визнав, мотивів не навів. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов слідуючого. Згідно ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Згідно п.б ст. 99 ЗК України власники або землекористувачі можуть вимагати встановлення земельного сервітуту у вигляді права проїзду на транспортному засобі по наявному шляху. Згідно ч.2 ст. 100 ЗК України земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду. Як вбачається з рішення виконкому Кадубовецької сільської ради Заставнівського району за №5/5 від 23.06.1995 р. [PERSON]. передано безоплатно в приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд - 0,11 га по вул. Українська. Судом досліджені також схематичний план земельної ділянки бувшого побуткомбінату (а.с.6) та план земельної ділянки [PERSON]. (а.с.7), свідоцтво про право власності позивача на житловий будинок [ADDRESS] а також довідка виконкому Кадубовецької сільської ради, що свідчить про користування останнім заїздом через подвір»я побуткомбінату з 1964 р. по серпень 2005 р. (а.с.12). Твердження відповідачів про те, що позивач самовільно захопив спірну частину земельної ділянки бувшого побуткомбінату безпідставне, адже, самовільний захват земельної ділянки передбачає захват особою неналежної йому земельної ділянки, приєднання її до своєї землі і постійне обслуговування та користування нею. Використання ж ділянки для періодичного проїзду транспортним засобом самовільним захватом не являється. Безпідставне також ствердження відповідача та його представника, що у позивача відсутня проектно-технічна та земельно-правова документація на його земельну ділянку. Це спростовується наведеним вище рішенням сільської ради про передачу в приватну власність позивачу земельної ділянки та інвентарною справою. Таким чином позивач підтвердив своє право на належну йому земельну ділянку. Позивачем не надано суду жодного факту того, що в»їзд до господарства [PERSON]. повинен бути з вул. Української. Судом не взяте до уваги посилання відповідача на недотримання досудового порядку вирішення спору, адже ст. 100 ЗК України передбачає можливість альтернативи - на підставі договору або за рішенням суду, а Конституцією України гарантоване право кожного на звернення до суду. Що стосується ствердження відповідача [PERSON]., що він в майбутньому планує роботи на земельній ділянці, які будуть унеможливлені при встановленні земельного сервітуту, то суд при розгляді справи бере до уваги тільки ті обставини, які встановлені на сьогоднішній день і доведені сторонами. Обставини, які можуть виникнути в мабутньому до уваги судом не беруться. З огляду на викладене, а також виходячи з того, що при встановленні земельного сервітуту не буде істотно скорочено площу земельної ділянки бувшого побуткомбінату і це не впливає на якісні показчики грунту, суд дійшов висновку про обгрунтованість та доведеність позову, який підлягає до задоволення. На підставі ст. 98, п.б ст.99, ст. 100 ЗК України,

Outcome: approved