Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу із вищевказаним позовом. В обгрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що в період з 02.04.2008 року по 29.05.2009 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем по зазначеній справі - ТОВ «Трансмаш» та працювала електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування. 29 травня 2009 року її було звільнено з роботи на підставі ст. 40 ч.І КЗпП України, за скороченням штату. Однак, до теперішнього часу розрахунок при звільненні відповідачем з позивачкою не проведений, заборгованість по заробітній платі не виплачена. У зв»язку з чим, позивачка вважає, що відповідач по справі повинен виплатити їй заборгованість по заробітній платі в сумі 3 260,14 грн., а також, відповідно до вимог ст. 117 КЗпГІ України середній заробіток за весь час затримки розрахунку, на час звернення її до суду в розмірі З 341.28 грн. Крім того, позивачка вважає, що через несвоєчасну виплату їй заробітної плати, протягом довгого часу, та ті матеріальні труднощі, які були понесені позивачкою, остання була змушена переносити і значні моральні страждання, які оцінює у 4 000 грн. Іакож. позивачка просить стягнути з відповідача і витрати пов»язані з правовою допомогою в розмірі 200 грн. У судовому засіданні 05 травня 2010 року позивачка підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач ТОВ «Трансмаш» в особі представника чи уповноваженої ним особи у судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи належним чином сповіщений, що підтверджено письмовими матеріалами справи, причини неявки у судове засідання не повідомив. У письмових матеріалах справи містяться дані щодо адреси знаходження відповідача: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, 15А-3, кв.З (а.с.8-10) за вказаною адресою проводились виклики відповідача у судові засідання. Належне повідомлення відповідача, відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, підтверджено повідомленнями про вручення поштового відправлення (рекомендованого) на адресу відповідача з відмітками про отримання судовимх повісток уповноваженими особами підприємства-відповідача (а.с. 1 7,27,28). Суд розцінює факт неявки відповідача у судові засідання, як ігнорування с\\д\\ та небажання відповідача зявлятися у судові засідання.. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Вислухавши показання позивачки, проаналізувавши наявні письмові матеріали справи, суд знаходить вимоги позивачки обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст.115,116 КЗпП України заробітна плата працівнику виплачується регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, а в разі звільнення працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, у випадку несплати з вини власниканалежних звільненому робітнику сум в термін, зазначений ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно сплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а також, відповідно до п.25 Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства України «Про оплату праці», зазначено, що проведення розрахунків зі звільненими робітниками в день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченою ст. 117 КЗпП України. Крім того, згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, за затримку розрахунку сплачується середній заробіток. Як убачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, сторони у справі в період з 02.04.2008 року по 29.05.2009 року перебували у трудових відносинах. Так, в ході судового розгляду справи було встановлено, що позивачка [PERSON] дійсно працювала електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування в період з 02.04.2008 року по 29.05.2009 року у відповідача ГОВ «Трансмаш». Даний факт підтверджується записами в її трудовій книжці та вказівками на це в довідках про заборгованість по заробітній платі і про середній заробіток (а.с.6- 7,8,9,10). Так, з наданої в якості доказу довідки № 679 від 16.11.2009 року (а.с.Ю), виданої ТОВ «Трансмаш», вбачається, що період затримки заробітної плати на підприємстві на день звільнення складає 6 місяців, тобто період з грудня 2008 року по травень 2009 року в загальній сумі 3 260, 14 грн. Крім того, Довідко. № 22 від 16.11.2009 року (а.с.9), виданої ТОВ «Трансмаш» вбачається, що заборгованість по заробітній платі з грудня 2008 року по травень 2009 року перед позивачкою складає 3 341,28 грн., з розрахунку: - середньомісячна зарплата в розмірі - 556,88 грн.; - середньоденна заробітна плата в розмірі 37,12 грн. (556,88 грн. х 6 міс. = 3341,28 грн.). Дані довідки свідчать про порушення відповідачем трудового законодавства, і тому в порядку ст. 61 ЦПК України не потребують доказів ті обставини, що заборгованість по заробітній платі утворилася саме з вини відповідача. Крім того, у відповідності до вимог ст. 34 Закону України «Про оплату праці» у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, за затримку розрахунку сплачується середній заробіток, тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Судом також встановлено, що у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати позивачка зазнала моральних страждань, оскільки, на протязі довгого часу мала матеріальні труднощі, постійно нервувала з цього приводу, проживаючи в іншомі місті була змушена часто виїжджати до м. Дніпропетровська з питання врегулювання спору в досудовому порядку. Через брак грошей не мала змоги купувати в достатній кількості необхідні для себе продукти, речі, вчасно сплачувати комунальні платежі, та була змушена просити у знайомих в борг, що певною мірою принижувало її гідність. Таким чином, сімя позивачки була позбавлена засобів існування, вона не могла планувати свій бюджет, оплачувати комунальні послуги, чим був порушений нормальний уклад життя її родини, вона вимушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Визнаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивачки, суд враховує характер і ступень її моральних страждань, виходячи з вимог розумності і справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки - [PERSON] моральну шкоду в розмірі 800 грн., задовольнивши позов в цій частині частково. Враховуючи також вимоги ст.. 84 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі на користь позивача судові витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 200 грн., що також підтверджено письмовими матеріалами справи, а саме: квитанцією № 263 від 17.11.2009 року (а.с.З). У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судові витрати. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial