Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-17 00:00:00

Позивачі [PERSON]. і [PERSON] пред'явили у суд даний позов і просять визнати їх співвласниками квартири[ADDRESS]; визнати за кожним із них право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] посилаючись на те, що відповідач[PERSON]і позивач [PERSON]. проживали в зареєстрованому шлюбі до 29 серпня 2001 року. Під час проживання в шлюбі відповідачу виділили двокімнатну квартиру, оскільки склад осіб сім'ї налічував три особи і зняли з черги на отримання житла. В 1997 році дана квартира була відповідачем приватизована. Але приватизація була проведена з порушенням закону, оскільки в довідці про склад сім'ї зазначалась одна особа, а не три, із яких позивачка на той час була неповнолітньою. Про це стало відомо їм тільки 07 лютого 2008 року. Під час розгляду справи по суті позивачі доповнили позовні вимоги вимогою про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS], видане 08 лютого 1997 року виконавчим комітетом Корсунь-Шевченківської міської ради на ім'я [PERSON]і надали суду пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній та доповненій заявах. Представники позивачів також підтримали дані пояснення. Представник відповідача [PERSON]вимоги позивачів не визнає повністю, посилаючись на те, що пропущений строк позовної давності, який становить три роки відповідно до ЦК Української РСР 1963 року коли фактично виник спір з часу приватизації квартири 08 лютого 1997 року, так і при дії нового ЦК України. Крім того, приватизація проведена законно, оскільки позивачі на той час до членів сім'ї відповідачки не належали і не були там прописані. Також визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру слід розглядати в порядку адміністративного судочинства. Представник органу опіки та піклування [PERSON] вважає, якщо були порушені права неповнолітнього, то вони повинні бути захищені, після чого вирішення справи залишила на розсуд суду. Представник міської ради [PERSON] вважає, що приватизація квартири проводилась у відповідності до вимог діючого законодавства, а тому відповідачка на законних підставах отримала квартиру, після чого також вирішення справи залишила на розсуд суду. Прокурор вважає, що позов пред'явлений на законних підставах і він підлягає задоволенню. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає до повного задоволення. У суді встановлено, що [PERSON]. та [PERSON] (потім прізвище стало [PERSON]) перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 1982 року по 18 серпня 1997 року. Свідоцтво ж про розірвання шлюбу [PERSON] отримала тільки 29 серпня 2001 року, а тому згідно діючого на той час КпШС України шлюб між подружжям вважається припиненим з моменту його реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану. Крім цього, на час приватизації [PERSON], [PERSON]. належали до сім'ї наймача [PERSON], оскільки це підтверджується письмовими доказами: 1. Відповідно до даних Протоколу спільного засідання адміністрації та профкому об'єднання “Райагропроммеханізація” від 31 грудня 1993 року “Про розподіл квартир, згідно списку черговості, виділених райдержадміністрації в новозбудованому 30 - квартирному будинку ремонтно-транспортного підприємтсва по[ADDRESS]“ [PERSON] перебувала на черзі з 15 січня 1985 року і склад її сім'ї складав три особи. У зв'язку з цим їй і вирішили надати саме двохкімнатну квартиру № 26 в зазначеному будинку загальною площею 50,64 кв.м.; жилою площею 29,80 кв.м. і з квартирного обліку зняти ; 2. Даними архівного витягу № 57 від 14 травня 2008 року з рішення виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради народних депутатів № 211 від 31 грудня 1993 року “Про розподіл 30 - квартирного житлового будинку виробничого об'єднання “Райагропроммеханізації” по [ADDRESS]”, згідно якого виконком міської ради народних депутатів вирішив погодитись з рішенням спільного засідання адміністрації і профкому об'єднання “Райагропроммеханізація” від 30 грудня 1993 року і розприділити [PERSON] зазначену квартиру і також з черги зняти. П.п. 20, 21 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян при оформленні заяви на приватизацію квартири громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім'ї та займані приміщення і у довідці вказуються члени сім'ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Виходячи з цього, суд бере до уваги, що дані довідки № 59 від 08 лютого 1997 року, виданої ВО “Райагропроммеханізації” про те, що склад сім'ї наймача квартири [ADDRESS] одна особа [PERSON], яка прописана 08 квітня 1987 року - протирічать як і даним вище зазначених Протоколу і архівному витягу, так і показанням свідків про склад сім'ї наймача, який складав три особи. П. 5 вказаного вище Положення.. передбачає, що передача займаних квартир здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім'ї з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі разом з наймачем або за яким зберігається право на житло. Що відповідає вимогам ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Як встановлено в суді, на час приватизації інші члени сім'ї найчама [PERSON], позивачі по справі постійно проживали в квартирі і не давали згоду на приватизацію спірної квартири, що не заперечують сторони. Оцінюючи, зібрані у справі докази суд приходить до висновку про те, що відповідачка отримати безоплатно в приватну власність саме як одинокий наймач квартиру не могла, оскільки мала склад сім'ї три особи одна із яких на той час неповнолітня, а тому спірна квартира має бути у спільній сумісній власністі всієї сім'ї. Що стосується заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності до вимог позивачів, як на підставі вже не діючого ЦК УРСР 1963 року так і діючого з 01 січня 2004 року нового ЦК, то суд бере до уваги наступне. У відповідності до ч.1 п. 4 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Таким чином, строк позовної давності на вимогу про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, не розповсюджуються, оскільки у відповідності до ст.268 ЦК України дана вимога є вимогою іншої особи про визнання незаконним правового акта органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Крім цього, згідно ст. 261 зазначеного Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як встановлено у суді, позивачка [PERSON] дізналася про те, що порушено її майнові та житлові права лише 04 квітня 2008 року, коли реєстровала свого малоітнього сина у спірній квартирі. Це підтвердив свідок [PERSON], юрист за фахом, який був присутній при цьому і який вперше оглянувши домову книгу зазначив їй «ти тут ніхто». Цю обставину підтвердив і свідок[PERSON]. Суд вважає, що дані докази є належними, обгрунтованими і сумніву у суду не викликають. Допитані у справі свідки [PERSON], [PERSON]. і[PERSON] показали, що позивачі на момент приватизації спірної квартири проживали однією сім'єю. А свідок[PERSON], крім того, ще й зазначила, що дана вкартира була приватизована [PERSON] на одну особу навмисно, з метою надання можливості позивачці [PERSON] «шансу» отримати квартиру від держави як вчителька безкоштовно, так як приватизація може бути один раз. На запитання головуючого, чи могла розуміти [PERSON] суті приватизації, свідок відповіла, що скоріше всього не могла, так як була ще мала. Суд бере до уваги, що показання свідків[PERSON] і[PERSON], які між собою не знайомі, співпадають стосовно розуміння позивачкою питань приватизації. Показання свідка[PERSON] не конкретні, а тому ніякого значення для розгляду справи не мають. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що вимоги щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру[ADDRESS] слід розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки дана позовна вимога пов'язана з майновими вимогами, що врегульовані цивільним законодавством і розглядається виключно у цивільному провадженні. Таким чином суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення і не застосовує строки позовної давності. Вжиті судом заходи забезпечення позову скасовані. Підстав для звернення рішення суду до негайного виконання не має. При задоволенні позову суд стягує з відповідача у доход держави судові витрати в справі.

Outcome: approved