Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-27 00:00:00

Позивач ПП Фірма «Ариес» звернулася до суду з позовом до відповідачів в якому просить розірвати договір управління майном від 01 березня 2006 року укладений між ПП Фірмою «Ариес» в особі директора [PERSON], та [PERSON] у відповідності до умов якого ПП «Фірма Ариес» передала [PERSON] майно, а саме автостоянку, яка розташована по вулиці Калініна, у м. Білгород-Дністровському, Одеської області на земельній загальною площею 3000 кв.м., металевий забор довжиною 290 м та недобудовану будівлю майстерні 180 м. кв. у управління на строк до 01 березня 2011 року, стягнути з [PERSON] на користь ПП Фірми «Ариес» матеріальну шкоду у розмірі 48 (сорок вісім тисяч) стягнути з [PERSON] на користь «Фірми Ариес» моральну шкоду 20 000 тисяч) гривень; визнати дійсним договір купівлі-продажу автостоянки, яка розташована по вулиці Катініна, у м. Білгород-Дністровському, Одеської області на земельній ділянці загальною площею 3000 кв.м., та складається з металевого забору довжиною 290 м. та недобудованої будівлі майстерні 180 м. кв. від 21 березня 1994 року, посилаючись на те, що відповідачка [PERSON] не виконує свої зобовязання за договором управління майном від 01 2006 року у результаті чого позивачу завдана моральна та матеріальна шкода. Одночасно зазначає, що відповідач МП «Ірина» стверджує, що договір купівлі-продажу автостоянки їй між позивачем та МП «Ірина» не має юридичної сили у звязку з тим, що цивільним законодавством передбачено його нотаріально посвідчену форму. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася. Згідно наданої до суду письмової заяви просила позов розглянути у її відсутності, з позовними вимогами погодилась обсязі. Відповідач, приватна фірма Мале підприємство «Ірина», згідно довідки відділу статистики у Білгород-Дністровському районі від 21.04.2010 року № 02-42/90 ліквідована 20.11.1997 року. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення присутніх у судовому засіданні суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 01 березня 2006 року між ПП Фірма «Ариес» в особі [PERSON], що діє на підставі статуту з однієї сторони та [PERSON] паспорт серії КМ №015554 ідентифікаційний номер [NUMBER] був укладений і : правління майном згідно умов якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Установник управління) передав відповідачу (управителю) майно, а саме автостоянку, яка розташована по вулиці Калініна, у м. Білгород-Дністровському, Одеської області на земельній ділянці площею 3000 кв.м., металевий забор довжиною 290 м та недобудовану будівлю г. 180 м. кв. в управління на строк, визначений цим Договором, а саме до 01 березня 2011 року, а відповідач (управитель) здійснює управління цим майном виключно в інтересах позивача (установника управління). У відповідності до п. 2.1. вищенаведеного договору управитель одержує від Установника управління плату в розмірі 1 (одна тисяча) гривень , яка сплачується останнім із періодичністю один раз на місяць шляхом передачі грошей Установнику управління в строк до 30 числа місяця. Згідно п.. 3.3. вищевказаного договору, в якому викладені обовязки управителя управитель зобовязаний: відокремити майно від свого особистого майна, а також від іншого майна Установника управління шляхом ведення самостійного обліку, окремого балансу, окремого банківського рахунку; звітувати перед Установником управління про свою діяльність щодо виконання цього Договору в строк до 30 числа кожного місяця шляхом надання письмових звітів; здійснювати управління майном особисто; при вчиненні фактичних і юридичних дій, пов'язаних з управлінням майном, повідомляти осіб, з якими він вчиняє правочини, про те, що він є управителем, а не власником майна. В матеріалах справи відсутні та відповідачем [PERSON] будь-які докази, щодо виконання нею зобовязань, які виникли у неї за договором управління майном від 01 березня 2006 зову. Отже суд вважає за можливе встановити, що [PERSON] не виконує зобовязання передбачені договором управління майном від 01 березня 2006 року. Згідно 4.1.4. договору управління майном від 01 березня 2006 року у випадку порушення зобовязання, що виникає з цього договору будь-якою із сторін, сторони мають достроково розірвати договір. Відповідно до ст. 651 ЦК України договір може бути змінено чи розірвано за рішенням суду вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Оскільки те на, що ПП «Фірма Ариес» розраховувала при укладанні договору управління майном від 01 березня 2006 року [PERSON] не виконано, суд вважає, що є всі підстави для дострокового розірвання договору. У задоволенні позовних вимог у частині стягнення з [PERSON] на користь позивача матеріальної та моральної шкоди, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки позивач не надав суду доказів про те, що ним у порядку передбаченому законом та договором було передано в управління [PERSON] майно визначене у п. 1.1. договору управління майном від 01 березня 2006 року, отже позивачем також не були виконані зобовязання покладені за нього спірним договором управління майном у звязку з чим, підстав для задоволення цих позовних вимог у суду не має. Крім того, зміст спірного договору управління майном суперечить ст. 1033 ЦК України, якою передбачено, що управителем може бути субєкт підприємницької діяльності, що підставою для визнання його недійсним на підставі ст. 203, 215 ЦК України. На підставі рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради народних депутатів від 25.04.1989 року «Про надання дозволу туристичної гостиниці «Русь» на розміщення :ї автостоянки по вул. Калініна в мікрорайоні «Южний-1/2» було виділено туристичної ті «Русь» земельну ділянку та надано дозвіл на розміщення платної автостоянки по вул. Калініна в мікрорайоні «Южний-1/2». 11 лютого 1993 року між туристичною гостиницею «Русь» та малим підприємством було укладено договір купівлі-продажу відповідно до умов якого «Тургостиниця Русь» передала у власність Малому підприємству «Ірина» автостоянку розташовану по вулиці Калініна у м. Білгород-Дністровському, Одеської області, розташовану на земельної ділянці загальною площею 3000 кв.м., металевий забор довжиною 290 м та недобудовану будівлю майстерні 180 м. кв. На підставі договору купівлі-продажу від 21 березня 1994 року Мале підприємство «Ірина» продало ПП Фірмі «Ариес» автостоянку, яка розташована по вулиці Калініна, у м. Білгород- Днісьровському, Одеської області на земельній ділянці загальною площею 3000 кв.м., металевий забор довжиною 290 м. та недобудовану будівлю майстерні 180 м. кв. Між сторонами договору ПП Фірмою «Ариес» та Малим підприємством «Ірина» були узгоджені усі належні умови купівлі-продажу зазначеної автостоянки, яка розташована по вулиці Калініна, у м. Білгород-Дністровському, Одеської області на земельній ділянці загальною площею 3000 кв. м., металевий забор довжиною 290 м та недобудовану будівлю майстерні 180 м. кв. Зокрема, щодо ціни, передачі автостоянки, яка розташована по вулиці Калініна, у м. Білгород- Дністровському, Одеської області на земельній ділянці загальною площею 3000 кв.м., металевий забор довжиною 290 м та недобудовану будівлю майстерні 180 м. кв. та інше. Сторони договору прийшли до угоди про те, що автостоянка, яка розташована по вулиці Калініна, у м. Білгород- Дністровському, Одеської області на земельній ділянці загальною площею 3000 кв.м., металевий забор довжиною 290 м та недобудовану будівлю майстерні 180 м. кв. оцінюється на загальну суму 1200000 (один мільйон двісті тисяч) карбованців. На виконання п 3.1 вищенаведеного договору купівлі - продажу ПП Фірмою «Ариес» була оплачена вартість автостоянки відповідачу-2 готівкою в строк до 25.03.1994 року. У відповідності до п. 2.2, відповідачем МП «Ірина», вищевказана автостоянка була передана ПП Фірмі «Ариес» в строки встановлені в договорі. У судове засідання представник позивача надав нотаріально завірену заяву [PERSON], в якій він вказав на те, що будучи засновником та перебуваючи на посаді директора Малого підприємства «Ірина» 11 лютого 1993 року купив за договором купівлі - продажу у Тургостиниці «Русь» автостоянку, розташовану за адресою: місто Білгород- Дністровський Одеської області, вулиця Калініна, загальна площа якої становить 3000 метрів квадратних, металеву огорожу довжиною 290 (двісті девяносто) метрів, недобудовану будівлю майстерні,площею -180 ( сто вісімдесят) метрів квадратних, та 21 березня 1994 року продав від імені Малого підприємства «Ірина» Фірмі «Ариес», на підставі договору купівлі-продажу, вищезазначену автостоянку, розташовану за адресою: місто Білгород-Дністровський Одеської Області, вулиця Калініна, загальна площа якої становить 3000 метрів квадратних, металеву огорожу: довжиною 290 (двісті девяносто) метрів, недобудовану будівлю майстерні, площею 180 сто вісімдесят метрів квадратних. Згідно листа заступника голови виконкому [PERSON] від 25.05.1994 року № 597/2 вибір земельної ділянки з земель міського резервного фонду по вул. Калініна, в тимчасове користування фірмі «Ариес» для розміщення платної автостоянки погоджено. Згідно акту вибору земельної ділянки для влаштування платної автостоянки від 27 травня '994 рою. комісією у складі голови комісії -заступника голови міськвиконкому [PERSON], та членів комісії: головного інженера - землевпорядника [PERSON], міського архітектора [PERSON], міського санітарного лікаря [PERSON], начальника відділення пожарної схорони [PERSON], представника міської інспекції з охорони довкілля [PERSON], представника Фірми «Ариес» [PERSON] був здійсниий вибір земельної ділянки під влаштування автостоянки, площею 2580 кв.м. у м. Білгород-Дністровському по вул. Калініна. Згідно відповіді, наданої на запит суду виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради, Білгород-Дністровська міська рада та виконавчий комітет не приймали рішень стосовно надання чи змін юридичної адреси автостоянки, яка розташована по вул. Калініна в м. Білгород-Дністровському. Статтею 47 Цивільного кодексу УРСР (1540-06), який діяв на момент укладення договору купівлі-продажу автостоянки від 21 березня 1994 року передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недотримання нотаріальної форми згідно ст. 47 ЦК УРСР (1540-06) тягне за собою недійсність угод лише тих, які згідно з чинним законодавством підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню (договір довічного утримання, купівлі-продажу, міни та дарування житлового будинку та його застави). Тобто договори купівлі-продажу автостоянок, згідно чинного законодавства, яке діяло на момент укладення договору, не потребували обовязкового нотаріального посвідчення. Підстав для визнання договору купівлі-продажу від 21 березня 1994 року укладеного між Малим підприємством «Ірина» та ПП Фірмою «Ариес» недійсним у суду немає. Таким чином судом встановлено, що на сьогоднішній день власником автостоянки, розташована на земельній ділянці загальною площею 3000 метрів квадратних, металевої огорожі довжиною 290 (двісті девяносто) метрів, недобудованої будівлі майстерні, площею 180 (сто вісімдесят) метрів квадратних та користувачем земельної ділянки на якої знаходиться вищевказана стоянка, по вул. Калініна у м. Білгород-Дністровському, Одеської області є ПП «Фірма Ариес». ПП «Фірма Ариес» користується придбаним нею майном та земельною ділянкою на якої воно розташоване, сплачує земельний податок, що підтверджується довідками Білгород-Дністровської обєднаної державної податкової інспекції, копії яких знаходяться в матеріалах справи. Враховуючи викладене вище,

Outcome: partial