Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про захист права власності та усуненні перешкод у користуванні, в якій ( з урахуванням уточнення ) просив суд: - заборонити відповідачам використовувати для утримання та вирощування свійської худоби, свиней, кроликів, нутрій, лисиць та птиці у зведеній ними господарчій споруді розмірами 12 х 6 метрів та 6 х 8 метрів, які у схематичному плані забудови позначені цифрою 6, розташовану за адресою село Вербки, Павлоградського району Дніпропетровської області, вулиця Залізнична, будинок №44. В обгрунтування заявленого позову позивачем зазначено, що він є власником домоволодіння №42 по вулиці Залізничній, села Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області. Відповідач [PERSON] проживає з ним по сусідству, та їх домоволодіння мають спільну межу. На протязі 2008-2009 років співвідповідач [PERSON] на земельній ділянці відповідача [PERSON] збудував будівлю для розведення та утримання свиней та іншої худоби. Вищезазначена будівля є самовільною бо збудована з порушенням Державних будівельних норм та Державних санітарних норм України, оскільки відстань від вищевказаної будівлі до його будинку складає 12,85 метрів, а до джерела води - 16,8 метрів. Крім того, не дотримані Державні санітарні правила. Дії відповідачів, направлені на розведення свиней та інших тварин, можуть створити для нього перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм домоволодінням, тому що сморід, мухи, криси та миші, обовязково зявляться з моменту завезення свиней та інших тварин. Також дії відповідачів, можуть привести до отруєння єдиного джерела питної води, який розташований у дворі його домоволодіння, що також створить неможливим користування домоволодінням. Відповідачами було подане заперечення проти позову в якому вони зазначили, що просять відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обгрунтування заперечень відповідачами зазначили, що Вербська сільська Рада надавала дозвіл відповідачу [PERSON] на будівництво господарчих споруд, у звязку з чим було збудовано сараї розмірами 12,0 х 5,0 метрів та 6,0 х 8,0 метрів, при спорудженні яких були дотримані нормативи. До 2003 року позивач не проживав у власному домоволодінні, а з 2003 року по 2006 рік самовільно розбудував домоволодіння. Свердловина на території домоволодіння позивача була зроблена вже після погодження відповідачем [PERSON] проекту забудови її домоволодіння. Свині які утримуються в сараї утримуються для власного споживання, ніяких сільськогосподарських підприємств на території домоволодіння [PERSON] не має. На теперішній час утримується поголівя в кількості 13 свиней, які знаходяться у сараї розмірами 6,0 х 8,0 метрів, відстань від якого до будинку позивача складає 20 метрів. На переконання відповідачів дії позивача, щодо подання цієї позовної заяви, та вимог які в ній ставляться безпосередньо направлені на завдання шкоди відповідачам, шляхом обмеження їх прав та інтересів у вільному користуванні господарськими будівлями. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, спираючись у своїх поясненнях на доводи викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, зазначивши, що вона має право утримувати худобу, а тому і в подальшому буде утримувати їх для задоволення власних життєвих потреб. Утримувати свиней їй помагає зять. Дії відповідачів порушують її нормальний життєвий уклад. Відповідач [PERSON] зазначив, що позовні вимоги він не визнає. Ним дійсно був збудований сарай на території домоволодіння відповідача [PERSON], дозвіл на будівництво якого був офіційно отриманий. На теперішній час свині у кількості 13 голів утримуються в сараї розмірами 6x8 метрів, а тому він не порушує чиїх небудь прав. Свині які утримуються в сараї відповідача [PERSON] належать як йому та і [PERSON]. Представник відповідачів підтримав позицію відповідачів, надавши пояснення які відповідають змісту заперечення проти позову. Представник третьої особи Вербської сільської Ради Павлоградського району зазначив, що у вирішенні питання про задоволення або відмови у задоволенні позовних вимог покладається на розсуд суду. Відповідач [PERSON] дійсно отримувала дозвіл сільської Ради на спорудження господарських будівель, а іншими питаннями сільська Рада не займається. Представник третьої особи Колективного підприємства Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації просив суд вирішити питання щодо суті позовних вимог на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши наявні письмові докази по справі, встановив наступні обставини: Позивач є власником житлового будинку №42, розташованого за адресою село Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області, на підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2006 року ( а.с. 12 ). На території його домоволодіння, окрім господарських споруд в 1997 році був збудований трубчатий колодязь ( а.с. 11 ), який за твердженням позивача є єдиним джерелом питної води на території зазначеного домоволодіння. Відповідач [PERSON], є власником житлового будинку №44, розташованого за адресою село Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області ( а.с. 41 ), який має спільну межу з домоволодінням позивача. На території зазначеного домоволодіння відповідач [PERSON] спільно з співвідповідачем [PERSON], який доводиться їй зятем, тим самим перебуваючи з нею у родинних відносинах, збудували господарські споруди, у тому числі сараї, розмірами 12x5 метрів та 6 х 8 метрів, зображені у схематичному плані забудови ділянки індивідуального забудовника [PERSON] під №6 ( а.с. 44 - 48 ). Зазначене не потребує доказування, оскільки визнається сторонами. 25 грудня 2008 року за письмовим зверненням позивача була проведена перевірка дотримання будівельних та санітарних норм між будівлями що належать позивачу та відповідачу. Згідно проведеного обстеження земельних ділянок суміжних домоволодінь було встановлено, що кількість утримуваних свиней у сараї відповідача [PERSON] склала 10 маленьких поросят та З дорослі свині, що було зазначено зі слів відповідача [PERSON]. Крім того, зазначено, що відстань від господарської будівлі до житлового будинку позивача склала 12,85 метрів при нормі 15 метрів, до джерела водопостачання - 16,80 метрів при нормі 20 метрів, що є порушенням п.3.35 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень» ( а.с. 17 - 18). Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України, - власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст.391 ЦК України, - власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Наказом Державного комітету України у справах містобудування та архітектури №44 від 17 квітня 1992 року передбачено, п.3.35, - сараї для домашньої худоби, кроликів, нутрій, лисиць і птиці треба розміщувати на відстані від житлових будинків відповідно до протипожежних і санітарних норм: одинокі або подвійні не менше 15 м; Відстань від сараїв до джерел питного водопостачання повинна бути не менше 20 м.. Встановивши обставини справи, а також зясувавши положення чинного законодавства яке регулює спірне питання, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки господарська споруда «сараю», розмірами 12x5 метрів та 6 х 8 метрів, зображену у схематичному плані забудови ділянки індивідуального забудовника [PERSON] під №6, розташованого на земельній ділянці за адресою село Вербки, Павлоградського району Дніпропетровської області, вулиця Залізнична, будинок №44, споруджена відповідачами та використовується ними спільно для домашньої худоби, а саме свиней. Зазначене порушує вимоги нормативів регулюючих питання їх утримання, тим самим порушує права позивача щодо умов проживання у власному домоволодінні. При вирішення питання про необхідність заборони відповідачам використовувати господарську споруду «сараю», розмірами 12 х 5 метрів та 6 х 8 метрів, суд зважає на ту обставину, що зазначений сарай є подвійним, а тому вимоги наказу №44 від 17 квітня 1992 року розповсюджуються на обидва приміщення споруди. Суд не може прийняти до уваги твердження відповідачів про те, що позивач не проживав до певного часу в будинку, а також інші обставини зазначені ними у запереченні, як на підставу у відмові в задоволенні позовних вимог, так як ці обставини не спростовують факту порушення прав позивача на володіння, користування та розпорядження своїм майном у спосіб передбачений законом. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить з вимог положення ст.88 ЦПК України відповідно до змісту яких стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати ( 08,59 гривень «судовий збір а.с.4» + 37 гривень «ІТЗ а.с. 1» = 45,50 гривень).

Outcome: approved