Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-31 00:00:00

У лютому 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогами стягнути борг за договором позики на суму 7 000 грн. та покласти на відповідача судові витрати. Позивач зазначав, що 12 червня 2009 року [PERSON] позичила у нього під розписку 7 000 грн., які зобов'язалась повернути у строк до 19 червня 2009 року, однак до цього часу борг не повернула. У попередньому судовому засіданні позивач зменшив розмір позовних вимог, пославшись на часткове повернення боргу у сумі 2 200 грн. і просив стягнути з відповідачки залишок боргу на суму 4 800 грн.. Відповідачка позовні вимоги визнала повністю. Вислухавши сторони, перевіривши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Згідно ч. 4 ст. 130 ЦПК України ухвалення судового рішення у попередньому судовому засіданні у разі визнання відповідачем позову проводиться в порядку, встановленому ст. 174 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За правилом ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що згідно боргової розписки, наданої позивачем, [PERSON] зобов'язалася сплатити [PERSON] сім тисяч гривень до 19 червня 2009 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 цього Кодексу за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилом ч. 2 ст. 1047 цього Кодексу на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилом ч. 2 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Згідно правила ч. 3 цієї статті наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Оскільки відповідач видала позивачу борговий документ, який підтверджує обов'язок повернути гроші і який знаходиться у позивача, то наявність невиконаного позикового зобов'язання підтверджена матеріалами справи. За встановлених обставин визнання відповідачем свого боргу на суму залишку 4 800 гривень перед позивачем не суперечить закону і не порушує права інших осіб. Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню за правилом ч. 4 ст. 174 ЦПК України. За правилом ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають документально підтверджені судові витрати на суму 120 гривень.

Outcome: approved