Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-19 00:00:00

В лютому 2010 року Вознесенський міжрайпрокурор звернувся в інтересах [PERSON] з позовною заявою до ВАТ «Олександрівський гранкарєр» про стягнення заборгованості по заробітній платі в якій вказував, що проведеною перевіркою встановлено те, що з 05 травня 2003 року по 16 червня 2009 року [PERSON] працював водієм легкового автомобіля у ВАТ «Олександрівський гранкарєр». За час роботи позивачу не в повному обсязі виплачувалася заробітна плата, внаслідок чого виникла заборгованість за період з березня 2008 року по червень 2009 року (включно) в сумі 7110,60 грн. Враховуючи вказані обставини, Вознесенський міжрайпрокурор просив стягнути з ВАТ «Олександрівський гранкарєр» на користь [PERSON] вказану заборгованість по заробітній платі. В судовому засіданні представник прокуратури [PERSON] та позивач [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Суд вважає за необхідне розглянути справу без участі представника відповідача, оскільки матеріали справи містять всі необхідні докази про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника прокуратури, позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку про необхідність застосування наслідків визнання позову відповідачем, передбачених ст. 174 ЦПК України, оскільки таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що з 05 травня 2003 року по 16 червня 2009 року [PERSON] працював водієм легкового автомобіля у ВАТ «Олександрівський гранкарєр», на час розгляду справи звільнений, разом з тим за період роботи йому не в повному обсязі була виплачена заробітна плата, внаслідок чого виникла заборгованість за червень 2008 року травень 2009 року (включно) в сумі 7110,60 грн. (а.с. 3, 4, 5). А відповідно до ст.ст. 115, 116 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, а при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Незважаючи на те, що ухвалою господарського суду Миколаївської області від 16 лютого 2010 року порушено провадження у справі про ліквідацію відповідача та введено мораторій на виконання боржником грошових зобовязань, однак згідно цієї ухвали та в силу ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дія мораторію не поширюється на вимоги працівників боржника щодо виплати заробітної плати. Вказане повністю узгоджується з розясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в своїй постанові №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», а саме в абз. 2 п. 27 про те, що порушення справи про банкрутство юридичної особи не позбавляє її працівника права звернутись із заявою в органи по розгляду трудових спорів, у тому числі районний (міський) суд. За таких обставин суд вважає позов прокурора в інтересах [PERSON] в межах його вимог обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Крім цього, суд вважає за необхідне на підставі п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 79, ч. 5 ст. 81, ч.ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України, п. 30 ч. 1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21 січня 1993 року N 7-93 (зі змінами) з відповідача підлягають стягненню 71,11 грн. державного мита на користь місцевого бюджету Олександрівської селищної ради.

Outcome: approved