Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-07 00:00:00

Голова правління ВАТ «Каланчацький маслозавод» звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної працівниками при виконанні трудових обов»язків. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та на обґрунтування, яких пояснив, що [PERSON] та [PERSON] перебували в трудових відносинах з ВАТ «Каланчацький маслозавод». На даний час [PERSON] продовжує працювати на посаді підсобного робітника. 19 травня 2009 року позивач відправив відповідачів у відрядження до м. Донецьк, Луганськ, Полтава з 19 по 22 травня 2009 року для виконання виробничих завдань по поставці продукції, яку останні отримали на підставі товарно-транспортних накладних на загальну суму 267624, 07 грн. та перевозили вантажним автомобілем КАМАЗ 5410 державний номерний знак 78-31 ХОП. 20 травня 2009 року відповідачі відвантажили у м. Донецьк та Луганськ, де отримали кошти в сумі 157137, 39 грн. 21 травня 2009 року відповідач [PERSON] повідомив керівництво ВАТ «Каланчацький маслозавод» про пропажу грошей, яка сталась 20.05.2009 року. Позивачем було створено комісію по розслідуванню даного випадку та голова даної комісії [PERSON] терміново виїхав на місце пригоди, для з»ясування обставин та звернення до правоохоронних органів. 22 травня 2009 року позивачем було проведено інвентаризацію підзвітних відповідачам матеріальних цінностей, які були направлені для доставки продукції в м. Донецьк, Луганськ, Полтава на загальну суму 267624, 07 грн., було виявлено нестачу на загальну суму 157137, 39 грн., про що було складено відповідний акт, з яким відповідачів ознайомили, однак відповідач [PERSON] відмовився від підпису. Дана недостача виникла в наслідок виконання трудових обов»язків відповідачів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю та пояснив, що вони з [PERSON] дійсно перебували у відрядженні та їм були передані матеріальні цінності на загальну суму 267624, 07 грн. Частину товару вони доставили в м. Луганськ та м. Донецьк, за що він особисто і отримав кошти та поклав їх до кабіни автомобіля. Де знаходилися кошти відповідач [PERSON] знав, не знав лише яка напевно сума. Коли він виходив з машини [PERSON] завжди залишався в кабіні автомобіля, тому що гроші він з собою не брав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю та просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог та в судовому засіданні пояснив, що грошові кошти він особисто не отримував, ніде свої підписи не ставив, тому відповідати не повинен. Представник відповідачів [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що вина відповідачів в заподіянні матеріальних збитків не доведена, оскільки кримінальна справа порушена Ясіноватським МВГУВС України в Донецькій області, але обвинувачення нікому пед»явлено не було і винних осіб не встановлено. З відповідачем [PERSON] відсутній договір про повну матеріальну відповідальність, він за отримання коштів не відповідав, скільки було коштів не знав, його обов»язком було лише робота водія. В судовому засіданні судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З 01.08.2008 року [PERSON] та [PERSON] наказом № 88 від 30.07.2008 року виданого в.о. голови правління ВАТ «Каланчацький маслозавод» [PERSON] переведені на посади водій експедиторів. 01.06.2008 року з водієм [PERSON] було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. З 19 по 22 травня 2009 року [PERSON] та [PERSON] на підставі наказу № 87 від 19 травня 2009 року були направлені у відрядження в м. Донецьк, Луганськ, Полтава для виконання виробничих завдань по поставці продукції, яку останні отримали на підприємстві під звіт за товарно-транспортними накладними № 148, 1904, 1905, 1906 на загальну суму 267624,07 грн. та перевозили вантажним автомобілем КАМАЗ 5410 держаний номерний знак 78-31 ХОП. 20.05.2009 року [PERSON] та [PERSON] відвантажили частину товару у м. Донецьк та Луганську, де отримали кошти в сумі 157\~137, 39 грн., що підтверджується товарно-транспортними накладними № 1905 та № 1906. 21.05.2009 року водій [PERSON] зателефонував до керівництва підприємства та повідомив, що 20.05.2009 року на автодорозі Київ-Луганськ-Ізварино біля с. Карловка зникли з кабіни автомобіля кошти. На підприємстві було створено комісію по розслідуванню даного випадку та голова даної комісії був відправлений до місця пригоди для з»ясування обставин події та звернення до правоохоронних органів для подальшого розслідування по факту викрадення грошових коштів. Службовою перевіркою було встановлено, що 20 травня 2009 року на автодорозі Київ-Луганськ-Ізварино біля с. Карловка зникли з кабіни автомобіля КАМАЗ 5410 державний номерний знак 78-31 ХОП кошти в сумі 157137, 39 грн. Дана сума була встановлена, внаслідок проведеної ревізії на підприємстві підзвітних відповідачам матеріальних цінностей, на підтвердження чого було складено акт, відповідачі з ним були ознайомленні, але відповідач [PERSON] від підпису в акті відмовився, однак власноручно на акті зазначив, що він ознайомлений, даний факт відповідач [PERSON] судовому засіданні підтвердив. 30.06.2009 року на підставі наказу № 82 ВАТ Каланчацький маслозавод» відповідачів було переведено з посади водія-експедитора на посаду підсобного робітника, про що вони були повідомленні та ознайомленні, на що відповідач [PERSON] відмовився від підпису та було складено акт. 27.07.2009 року відповідач [PERSON] подав заяву про звільнення з посади за власним бажанням. 29.07.2009 року профспілковим комітетом товариства «Каланчацький маслозавод» було розглянуто два питання: про втрату грошових коштів, внаслідок дій відповідачів та подання заяви [PERSON] про звільнення за власним бажанням. Рішенням профспілкового комітету (протокол № 7 від 29.07.2009 року) одноголосно було вирішено виявити [PERSON] недовіру та зобов»язати голову правління звільнити [PERSON] згідно ст. 41 п. 2 Кодексу Законів про працю України. 06.08.2009 року наказом № 100-к Голови правління ВАТ «Каланчацький маслозавод» відповідача [PERSON] було звільнено із займаної посади на підставі ст.. 41 п.2 КЗпПУ, про що він був повідомлений та ознайомлений. На підставі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Стаття 130 Кодексу законів працю України передбачає, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. На підставі ст. 131 Кодексу законів про працю України працівники зобовязані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Ст. 134 КЗпПУ передбачає, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документам. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки з відповідачем [PERSON] та ВАТ «Каланчацький маслозавод» було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Відповідачу [PERSON] матеріальні цінності на загальну суму 267624,07 грн. були видані під звіт за товарно-транспортними накладними № 148, 1904, 1905, 1906 . На підставі ст.. 135-3 ч. 5 КЗпПУ розмір підлягаючої покриттю шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і межі матеріальної відповідальності. На підставі п16. Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.92 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» розмір шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і меж матеріальної відповідальності, тому суд приходить до висновку, що відшкодування має бути в рівних частинах. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved