Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-09 00:00:00

В січні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, посилаючись на те, що в працездатному віці у зв'язку з професійним захворюванням втратив 40% працездатності, в цей час не працює, звільнений з ш.Леніна ВАТ «КЗРК» 21.10..2009 року по ст. 38 КЗпП України з уходом на пенсію за віком. Йому 47 років, але втрата працездатності та стан здоровя перешкоджають працевлаштуванню. Трудовий стаж складає 28 років 6 місяць, із них 23 роки 8 місяців ( 23.12.1985 року по 21.10.2009 року, по день встановлення профзахворювання) працював підземним гірничим робітником, бурильником свердловин та ГРОВ на ш. «О» і «П-2» Першотравневого РУ ВО «Кривбассруда». .З 12.01.1995року по день звільнення працював підземним машиністом бурової установки на шахті Леніна ВО «Кривбасруда» та ВАТ «Кривбасзалізрудком». В шкідливих та небезпечних умовах відпрацював 23 роки 9 місяців, що підтверджується копією трудової книжки,санітарно-гігієнічної характеристики, Акта розслідування профзахворювання. З 2006 року став часто хворіти, в 2008 році знаходився на диспансерному обліку з приводу ХОЗЛ та вегетативної полі невралгії..Двічі в 2008 році був обстежений в неврологічному відділенні клініки НДІ.10.02.2009 року рішенням ЛЕК НДІ №416 йому встановлений діагноз:Хронічне захворювання легень першої стадії.ЛН першого-другого ступеня. Супутний діагноз: Вегетативна полі невралгія. Радікулопатія п/крижова. Було рекомендовано контроль в клініці НДІ через 3-6 місяців. Рішеням ЛЕК НДІ від 11.08.2009 року, протокол №1899, йому встановлено професійне захворювання-з діагнозом: Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (Пильовий бронхіт першої-другої стадії емфізема легень першої-другої стадії.ЛН першого-другого ступеня. Вегетативно-сенсорная поліневролгія верхніх кінцівок першого-другого ступеня з нейродистрофічним синдромом у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу.ПФС другого ступеня та деформуючого артозу ліктьових суглобів. ПФ першого ступеня. Захворювання,з висновку спеціалістів, виникло у зв'язку з тривалим часом роботи в підземних умовах в шкідливих та небезпечних умовах праці,які перевищували санітарно-допустимі норми: локальна вібрація,фізичне перевантаження,вимушена робоча поза,нахили тулуба,пил та шум з перевищенням гранично-допустимих величин,несприятливий виробничий клімат. Він втратив здоров'я, яке не можливо відновити, живе з постійним фізичним болем. Йому спричинено моральну шкоду, так як порушились нормальні життєві зв'язки, він не може реалізувати своє бажання працювати, матеріально забезпечувати себе та свою сім'ю, відпочивати, йому потребуються додаткові зусилля для організації свого життя. За висновком МСЭК від 21.10.2009 року йому установлена втрата професійної працездатності -40 %- до 01.Х1.2010 року, із них вперше: - 25% по ХОЗЛ, 15% по вегетативно-сенсорна полі невропатія. Винним у заподіянні шкоди є підприємство, що у порушення діючого законодавства не забезпечило безпечну організацію при виконання робіт, не виконувало норм і правил охорони праці. Він втратив здоров'я, яке не можливо відновитися, живе з постійним фізичним болем. Йому спричинено моральну шкоду, так як порушились нормальні життєві зв'язки, він не може реалізувати своє бажання працювати, матеріально забезпечувати себе та свою сім'ю. відпочивати. Йому потребуються додаткові зусилля для організації свого життя. Моральну шкоду оцінює в 130000 гр. В судовому засіданні представник позивача в особі [PERSON] позов підтримала, просила стягнути на користь позивача в відшкодування моральної шкоди 130 000 гр.. Представник відповідача відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» в особі [PERSON] позов не визнала. Вислухавши сторони, дослідив матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за такими підставами. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач має трудовий стаж 28 років 6 місяць, із них 23 роки 8 місяців ( 23.12.1985 року по 21.10.2009 року, по день встановлення профзахворювання) працював підземним гірничим робітником, бурильником свердловин та ГРОВ на ш. «О» і «П-2» Першотравневого РУ ВО «Кривбассруда». З 12.01.1995року по день звільнення працював підземним машиністом бурової установки на шахті Леніна ВО «Кривбасруда» та ВАТ «Кривбасзалізрудком». В шкідливих та небезпечних умовах відпрацював 23 роки 9 місяців, що підтверджується копією трудової книжки,санітарно-гігієнічної характеристики, Акта розслідування профзахворювання. З 2006 року позивач став часто хворіти, що підтверджується направленням на ЛЕК інституту від 10.02.09 року. В 2008 році знаходився на диспансерному обліку з приводу ХОЗЛ та вегетативної полі невралгії. Двічі в 2008 році був обстежений в неврологічному відділенні клініки НДІ. 10.02.2009 року рішенням ЛЕК НДІ №416 йому встановлений діагноз: Хронічне захворювання легень першої стадії.ЛН першого-другого ступеня.Супутний діагноз:Вегетативна полі невралгія. Радікулопатія п/крижова. Було рекомендовано контроль в клініці НДІ через 3-6 місяців. Рішеням ЛЕК НДІ від 11.08.2009 року, протокол №1899, йому встановлено професійне захворювання з діагнозом: Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (Пильовий бронхіт першої-другої стадії емфізема легень першої-другої стадії.ЛН першого-другого ступеня. Вегетативно-сенсорная поліневролгія верхніх кінцівок першого-другого ступеня з нейродистрофічним синдромом у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу.ПФС другого ступеня та деформуючого артозу ліктьових суглобів. ПФ першого ступеня. Згідно акту розслідування професійного захворювання від 02.9.2009 року причинами професійного захворювання є порушення адміністрацією шахт підприємств на яких працював позивач вимог ст. 13 Закону України «Про охорону праці» і ст..153 КзпП України. Згідно акту причинами профзахворювання є умови праці, що перевищували ГДН, виконування роботи які внаслідок обмеженності робочого простору не дозволяючого застосувати засоби малої механізації характеризувались важкою працею, посилаючим шкідливим фактором був несприятливий мікроклімат характерний для підземних робіт.. Провина підприємства підтверджується також санітарно-гігіенічною характеристикою умов праці від 16.10.2008 року за № Ф 2/2-3300 наданою Тернівською МСЕК, висновок якої свідчить про те, що на робочому місці позивача було перевищення допустимих норм пилу, шуму, вібрації, негативні кліматичні умови, Так, в пункті шкідливі речовини санітарно-гігіенічної характеристики вказано на те,що вміст вільного диоксиду кремнію кристалічного в пилу становить від. 7.0 мг/м3 при нормативному значенні 2.0 Вологість від -99 при нормі 30-80.Швидкість руху повітря в м/сек. фактичне 0.49 при нормі -0,1-0,5. Температура від 20.6 при нормі 16-19 Шум від 104 при нормі 80 дБА. Рівень фізичного перенавантаження значно перевищував ГДН і становило з переважною участю мязів рук та плечового поясу 54.0 -46.8 при нормі 23-45, нахили тулупу 174 раз при допустимій нормі 100, напруженість трудового процесу за зміну (зосереджене спостереження) 89.1 при нормі 25-50.. Згідно з санітарно-гігієнічною характеристикою умови праці відносяться д 3 класу, 3 ступеню шкідливості, важкість праці до 3 класу 2 ступеня шкідливості,напруженість праці- до 3 класу 2 ступеня шкідливості. в відповідності з гігієнічною кваліфікацією праці ГН 3.3.5-3.3.8;6.6.1-083-2001, затвердженої наказом МЗ України №258 від 27.12.2001 р. р. За висновком МСЭК від 21.10.2009 року позивачу установлена втрата професійної працездатності - 40 % до 01.Х1.2010 року, із них вперше: 25% по ХОЗЛ, 15% по вегетативно-сенсорна полі невропатія. Провина підприємства підтверджується виписками з історій хвороби, які свідчать про стан здоров'я позивача. З вини підприємства позивач переносить як фізичні, так і моральні страждання і переживання, викликані ушкодженням здоров'я в наслідок одержання тимчасової, а потім стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків. Фізичні страждання полягають в тому, що він відчуває постійні болі та обмеження рухів в суглобах рук, відчуття затерпання в руках, скутість рухів, біль в поперековому відділі хребта,припухлість колінних суглобів, утруднений хід, частий сухий кашель, та інше, що вбачається з історій хвороби. Отримане професійне захворювання обмежує його життєву активність, позбавляє повноцінного спілкування з людьми, з урахуванням стану здоров'я не може знайти роботи. Таким чином, заподіяне позивачу з вини підприємства професійне захворювання викликає в нього фізичні і моральні страждання, порушило звичний для нього спосіб життя, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, для підтримки здоров'я, порушило нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного цивільного життя, унаслідок порушення відносин з оточуючими людьми. Постановами від 16 листопада 2009 року Фонд соціального страхування призначив позивачеві щомісячні страхові виплати та нарахована одноразова допомога у сумі 401400,00 грн. Таким чином у позивача на підставі висновку МСЕК від 21.10.2009 р., виникло право на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. 3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків. Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року». Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин. Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, безпідставні, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку рівень фізичного перевантаження, як одного із шкідливих факторів, що став причиною профзахворювання позивача, перевищував гранично-допустимі норми, і причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання, і які не оспорило підприємство-відповідач. Отже, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, винним в отриманні позивачем професійного захворювання є відповідач. Від професійного захворювання позивач втратив працездатність в розмірі 40 %., переносить фізичний біль. При вказаних обставинах суд вважає, що професійним захворюванням порушено звичайний для нього спосіб життя, він вимушений витрачати додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання. Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України та акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4, який затверджений державним санітарним лікарем Тернівського району 02.09.2009 року, виписки із історії хвороби [PERSON] Українського НД1 промислової медицини, суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. У зв'язку з професійним захворюванням позивача змінився його спосіб та якість життя, що завдає йому моральних страждань. Він постійно відчуваю слабкість, підвищену втомленість, головний біль, запаморочення, оніміння пальців, судоми рук. Такий стан не дає йому можливості спокійно спати ночами, займатися фізичною роботою. Любі фізичні навантаження викликають у нього сильний стійкий біль у шийному, поперековому відділах хребта, плечових, ліктьових та колінних суглобах Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що вперше позивачу встановлено 40% втрати працездатності, а також характер захворювання, пов'язаних з заподіянням профзахворюванням фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягнути з відповідача ВАТ "Криворізький залізорудний комбінат" на його користь. 40 000 гри у відшкодування моральної шкоди. На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: approved