Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-23 00:00:00

У вересні 2009 року позивач звернувся до суду із заявою в якій вказав, що 19 березня 2008 року між ВАТ "Райффайзен банк Аваль" та ним був укладений договір кредиту № 014/02-07/1-2-117 згідно якого він отримав кредит у сумі 500\~000 доларів США строком на 24 місяці з кінцевим терміном повернення заборгованості до 18.03.2018 року із сплатою відсотків у розмірі 13,5% річних. Означений договір на думку позивача не відповідає приписам чинного законодавства, зокрема частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України, тому підлягає визнанню недійсним, оскільки сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України. В порушення вимог статті 627 Цивільного кодексу України пунктами 1.4.1.6 договору, передбачено право відповідача в односторонньому порядку збільшувати позивачеві відсоткову ставку за користування кредитом на два відсотки річних у випадку порушення позичальником своїх зобовязань, передбачених пунктами 2.3.8 - 2.3.13 кредитного договору. Зокрема пунктом 2.3.12 укладеного кредитного договору всупереч приписам 116, 124 Земельного кодексу України встановлений обовязок для позивача оформити у власність чи оренду земельну ділянку на якій розташований предмет іпотеки. У випадку невиконання позивачем означених умов кредитного договору відповідно до пункту 1.4.1.6 кредитного договору фіксована процентна ставка підвищується на два відсотки річних. Не відповідає приписам статті 627 Цивільного кодексу України пункт 1.4.1.7.3 кредитного договору відповідно до якого у випадку подачі позивачем своїх заперечень щодо запровадження відповідачем нового розміру процентної ставки, вважається таким, що настав строк виконання позивачем своїх зобовязань по поверненню кредиту в цілому та сплаті процентів за його користування. Не відповідає приписам ст. 654 ЦК України пункт 1.9.3 кредитного договору щодо визначення моменту розірвання в односторонньому порядку кредитного договору з моменту відправлення на його поштову адресу відповідачем повідомлення про одностороннє розірвання зазначеного кредитного договору. Просить визнати недійсним кредитний договір. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, доповнив їх. Суду пояснив, що згідно пункту 6.6 кредитного договору передбачено, що він містить і елементи договору іпотеки та договору доручення, відповідно до закону підлягає нотаріальному посвідченню. Вважає, що надання банком позичальникові грошових коштів у вигляді 500\~000 доларів США та проведення ним обовязків щодо сплати кредиту у іноземній валюті є свого роду валютною операцією. Тому відповідно до статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», передбачено, що валютні операції проводяться на підставі відповідної ліцензії Національного банку України. Проте, індивідуальна ліцензія на надання ВАТ «Райффайзенбанк Аваль» та отримання позивачем кредиту у іноземній валюті відсутня у жодної із сторін. Проведення розрахунків за спірним кредитним договором на оплату відсотків та штрафних санкцій у іноземній валюті також потребує індивідуальної ліцензії Національного банку України. Тому зміст правочину не може суперечити закону згідно вимог ч.1.ст.203 Цивільного кодексу України. Представник відповідача в судовому засіданні заявлених вимог не визнав. Суду пояснив, що банк діяв відповідно до положень законодавства та не порушив його. Суду пояснив, що зобовязання за договром має виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобовязання не допускається. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання і в іноземній валюті відповідно Декрету КМ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю». Підвищені відсотки погоджені із позивачем при укладанні договору кредиту, але не нараховувались у звязку із порушенням ним зобовязань. Представник Національного банку України вимог [PERSON] не визнав. Подав до суду заперечення, в яких посилається на те, що Національний банк України не є стороною у договорі за №014/02-07/1-2-117 від 19.03.2008 року і відповідно не відповідає за зобовязаннями банків, а банки не відповідають за зобовязаннями Нацбанку України. Підставами, якими доповнено позов про відсутність на момент видачі, отримання кредиту у позивача та відповідача у іноземній валюті та проведення розрахунків за спірним кредитним договором індивідуальних ліцензій Національного банку України, проте такі висновки позивача щодо неможливості використання іноземної валюти для надання кредитів і порушення відповідачем вимог законодавства у зв1язку із укладенням та виконанням оспорюваного кредитного договору є помилковими, не грунтуютьмя на положенням закону. Суд, заслухавши доводи представника позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 березня 2008 року між ВАТ "Райффайзенбанк" та [PERSON] був укладений договір кредиту № 014/02-07/82/1396, згідно умов якого банк надав позичальникові кредит у сумі 500\~000 доларів США строком на 120 місяців із сплатою відсотків в розмірі 13,5% річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 18.03.2018 року. Факту укладання кредитного договору у валюті США за означених умов договору та отримання кредиту у доларах США представник позивача не оспорює. Суд не приймає до уваги посилання представника позивача про те, що ціна договору визначена банком у доларах США за спірним кредитним договором з огляду на приписи Конституції України та ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» неправомірно, оскільки на момент видачі, отримання кредиту у позивача та відповідача у іноземній валюті та проведення розрахунків за спірним кредитним договором індивідуальних ліцензій Національного банку України не було. Такі посилання позивача та його представника спростовуються частиною 2 статті 524 Цивільного кодексу України згідно якої сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання і в іноземній валюті. Волевиявлення учасників правочину під час його укладання відповідало їх внутрішній волі та відповідає дійсним правовідносинам, які існували між сторонами договору згідно ст. 3 Цивільного кодексу України, позаяк воля позивача полягала в отриманні кредиту у іноземній валюті - доларах США, він їх отримав, та сплачував його частинами у відповідності до графіку погашення заборгованості, хоча й допускав заборгованість по кредиту. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення відносин позики згідно частини 2 означеної норми закону. Режим здійснення валютних операцій на території України, повноваження державних органів і функцій банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, порядок здійснення валютного контролю врегульовані Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року згідно з частинами 1, 2 та 4 статті 5 Національний банк видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно із цим Декретом; генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України. Не заслуговують на увагу посилання представника про те, що банком у односторонньому порядку змінено умови договору щодо збільшення відсотків за порушення позичальником зобовязання, однак така позиція не приймається судом, позаяк про підвищення такої ставки підвищується на два відсотки річних (пункт 1.4.1.6 договору), на них погодився позичальник укладаючи договір кредиту. З урахуванням викладеного, а також на підставі дозволу на здійснення банківських та інших операцій за № 10-4 ВАТ «Райффайзенбанк Аваль» на підставі п.2 статті 6 названого Декрету уповноважені банки та інші фінансові установи, що одержали ліцензію Національного банку України від імені купують і продають іноземну валюту.\~ Пунктом 1.12.2 сторони визначили, що погодили всі істотні умови та всі ризики , повязані із зміною обставин бере на себе позичальник, і не є підставою для його розірвання чи зміни. Однак в даний час [PERSON] у непередбачений законом та умовами договору спосіб намагається в односторонньому порядку змінити умови кредитного договору, привязуючи виконання зобовязань до курсу долара США до української гривні на час укладання кредитного договору. Не заслуговують на увагу твердження про отримання кредиту для здійснення підприємницької діяльності, позаяк вони простовуються частиною першою договору згідно якого цільове використання кредиту споживчі цілі. Не є підставою для визнання недійсним договору з підстав укладання такого договору у нотаріальному порядку. За наведених підстав слід відмовити у задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed