Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-08 00:00:00

23 січня 2009 року закрите акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк (далі Банк) звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 1 по вул. академіка Герасимчука, 193, у м. Полонне, шляхом продажу Банком предмета іпотеки на підставі договору іпотеки від 27.05.2008 року з укладанням від імені Банку договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також надання ПриватБанку усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Крім того просив виселити відповідачів з цієї квартири, зі зняттям з реєстрації, та стягнути судові витрати. В обґрунтування вимог позивач вказував на те, що 26.05.2008 року з відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір за яким він отримав 30119,93 доларів США. В забезпечення виконання зобовязання за цим договором 27.05.2008 сторони уклали договір іпотеки за яким в іпотеку було передано зазначене житло. Через неналежне виконання зобовязань позичальником, станом на 3.11.2009 року допущена заборгованість у розмірі 33044,37 доларів США, тому виникла необхідність звернути стягнення на предмет іпотеки. В судовому засіданні представник Банку [PERSON] позов підтримала. Відповідачі [PERSON], [PERSON] позов визнали частково, пояснили, що заборгованість по кредиту будуть погашати, однак не погоджуються з тим щоб Банку перейшла квартира. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судові засіданні не зявились подали заяви про розгляд справи у їхню відсутність, в яких також заперечили вимоги Банку про виселення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази суд вважає позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що 26.05.2008 року між [PERSON] та Банком укладено кредитний договір за яким відповідач отримав 30119,93 доларів США. На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 27.05.2008 року сторони уклали іпотечний договір, за яким ними в іпотеку було передано квартиру № 1 по вул. академіка Герасимчука, 193, у м. Полонне. Через неналежне виконання зобовязань [PERSON], 3.11.2009 року допущена заборгованість у розмірі 33044,37 доларів США. Вказані обставини стверджуються даними договорів кредиту, іпотеки, розрахунку заборгованості, та сторонами не оспорюються. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку", ст. 589 ЦК України - у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Оскільки відповідач [PERSON] не виконав умови зобов'язання, що випливають із укладеного між сторонами договору кредиту, який забезпечений іпотечним договором, тому суд вважає за необхідне на підставі вказаних норм, а також умов пунктів 18.13 іпотечного договору звернути стягнення на належне відповідачам жиле приміщення. При визначенні способу реалізації предмета іпотеки суд виходить із наступного. Статтею 36 Закону України „Про іпотеку передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Пунктами 24, 29 договору іпотеки сторони передбачили, що звернення стягнення на предмет іпотеки, за вибором Іпотекодержателя, може бути здійснено у позасудовому порядку, шляхом переходу до Банку права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання, або, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України „Про іпотеку, для чого Іпотекодавець надає Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені Іпотекодавця, у т.ч. отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Як вбачається із матеріалів справи таким правом комерційний банк „ПриватБанк не скористався, а звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 41 Закону України „Про іпотеку встановлено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Продаж предмету іпотеки на прилюдних торгах на підставі рішення суду було передбачено сторонами і п. 24 договору, тому на думку суду реалізація квартири, яка є предметом іпотеки має відбутись шляхом продажу її через прилюдні торги. Оскільки відповідно до пункту 35.4 договору іпотеки сторонами визначено вартість предмету іпотеки у сумі 166285,72 грн., а будь-яких даних про те, що на час розгляду справи така вартість змінилась позивач не надав, тому суд визначає початкову ціну для подальшої реалізації жилого приміщення на прилюдних торгах у розміру вказаної суми. Відповідно до ст. 39 Закону «Про Іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Тому є законною і підлягає задоволенню вимога Банку щодо виселення відповідачів із житла, що є предметом іпотеки та зняттям їх з реєстраційного обліку. Згідно з положеннями ст. 79, 88 ЦПК з відповідачів підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати.

Outcome: partial