Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про захист своїх прав та стягнення суми грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 29 грудня 2008 року з відповідачем уклав договір банківського вкладу № 1/0305332002960001, про прийняття у користування грошових коштів у розмірі 20172,95 грн. строком з 29 грудня 2008 року по 30 січня 2009 року. Після закінчення терміну користування вкладом, позивач 30 січня 2009 р. звернувся до відповідача з письмовою заявою про повернення вкладу. Відповідно до пунктів 1.1., 2.1.5., 3.3. договору, відповідач був зобовязаний видати вклад у день звернення позивача з вимогою про його повернення. Однак на звернення позивача, відповідач не повернув вклад у звязку з тим, що з 21 січня 2009 року до ТОВ «Укрпромбанк» введено тимчасову адміністрацію та тимчасовий мораторій на задоволення вимог кредиторів. Враховуючи вищенаведене 12 лютого 2009 року, між сторонами було укладено договір банківського вкладу № 1/0308482002960001, про прийняття у користування грошових коштів у розмірі 20172,96 грн. строком з 12 лютого по 13 серпня 2009 року. Однак на день подання позовної заяви відповідач не повернув кошти. Незважаючи на те, що строк дії договору давно закінчився банк не повертає кошти, у звязку з чим позивач просить суд стягнути з Відповідача на користь позивача, проценти за користуванням кредитом терміном 59 діб в розмірі 635,86 грн., штраф за прострочення виконання грошового зобовязання в розмірі трьох відсотків, що становить 97,82 грн., пеню за прострочення виконання грошового зобовязання в сумі 1190,17 грн. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, заперечує проти їх задоволення. При цьому відповідач посилається на те, що причиною відмови у видачі вкладу було призначення у відповідача на підставі Постанови Правління Національного банку України № 293 від 14 травня 2009 р. та статті 85 Закону України «Про банки та банківську діяльність» з 15 травня 2009 року тимчасової адміністрації строком на один рік та мораторію на задоволення вимог кредиторів строком на шість місяців - з 15.05.2009 р. до 14 листопада 2009 р. Вказана постанова була прийнята Національним банком України з метою створення сприятливих умов для відновлення фінансового стану відповідача. На даний час відповідно до постанови КМ України №1133 від 7 жовтня 2009 року, депозитні рахунки фізичних осіб передані в ПАТ «Родовід банк». Вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 29 грудня 2008 року Позивач з відповідачем уклав договір банківського вкладу № 1/0305332002960001, про прийняття у користування грошових коштів у розмірі 20172,95 грн. строком з 29 грудня 2008 року по 30 січня 2009 року. Після закінчення терміну користування вкладом, позивач 30 січня 2009 р. звернувся до відповідача з письмовою заявою про повернення вкладу. Відповідно до пунктів 1.1., 2.1.5., 3.3. договору, відповідач був зобовязаний видати вклад у день звернення позивача з вимогою про його повернення. Однак на звернення позивача, відповідач не повернув вклад у зв'язку з тим, що з 21 січня 2009 року до ТОВ «Укрпромбанк» введено тимчасову адміністрацію та тимчасовий мораторій на задоволення вимог кредиторів. Враховуючи вищенаведене 12 лютого 2009 року, між сторонами було укладено договір банківського вкладу № 1/ 0308482002960001, про прийняття у користування грошових коштів у розмірі 20172,95 грн. строком з 12 лютого по 13 серпня 2009 року. Однак на день подання позовної заяви відповідач не повернув кошти. Судом встановлено і сторонами не оспорюється, що в грудні 2009 року Позивач отримав свої кошти в ПАТ «Родовід банк», які були передані відповідно до постанови КМ України № 1133 від 7 жовтня 2009 року. Відповідно до пунктів 3.17 Договору, частини 1 статті 1060 Цивільного кодексу України, відповідач був зобовязаний видати вклад зі спливом встановленого договором строку. Судом встановлено, що в порушення умов договору, відповідач вклад позивачу не повернув посилаючись на призначеня в ТОВ «Укрпромбанк» тимчасового адміністратора та ведення мораторію на задоволення вимог кредиторів. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача на запровадження у ТОВ «Укрпромбанк» мораторію на задоволення вимог кредиторів, як на підставу неможливості виконання зобовязань за укладеним з позивачем договором банківського вкладу. Статтею 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», визначено, що мораторій зупинення виконання банком майнових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів, строк виконання яких настав до дня введення мораторію, та зупинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобовязань. Відповідно до визначення термінів, наведених у ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», кредитором банку є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобовязань. Враховуючи вказане визначення, а також визначення термінів «вклад(депозит)», «клієнт банку», «мораторій», наведені у ст. 2 Закону України «Про банк і банківську діяльність», суд визнає, що позивач є клієнтом, а не кредитором банку, а тому дія мораторію на задоволення його вимог про повернення вкладу поширюватися не може. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд визнає позовні вимоги в частині стягнення трьох проценти річних від простроченої суми в розмірі 97,82 грн., обґрунтованими та доведеними.. Що стосується позовної вимоги в частині стягнення процентної ставки за користування банківським вкладом терміном 59 днів в сумі 635,86 грн. за період з 29 грудня 2008 року по 30 січня 2009 року та з 12 лютого по 13 серпня 2009 року, то остання не підлягає до задоволенню, оскільки стягнення процентної ставки за користування банківським вкладом після закінчення строку розміщення вкладу ні договором, ні чинним законодавством не передбачено. Не визнає суд обґрунтованою і позовну вимогу, що до стягнення пені у розмірі 1190,17 грн., у відповідності до ст. 32.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» на яку посилається позивач та його представник. Оскільки будь яких доручень клієнта на переказ коштів та договірних зобовязань які б регламентувались цим Законом між сторонами не було. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved