Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про встановлення факту належності житлового будинку та визнання права власності на спадкове майно посилаючись на те, що 20 листопада 2008 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина до складу, якої увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, №151 по вул.Леніна в с.Білогородка, Києво-Святошинського району, Київської області. Зазначений житловий будинок був побудований в 1977 році та прийнятий в експлуатацію на [PERSON]. Згідно акту державного прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння 8 лютого 1989 року та затвердженого рішенням №6/16 від 21 лютого 1989 року виконавчим комітетом Білгородської сільської ради. Цим же рішенням КП «БТІ Києво-Святошинської райради Київської області» пропонувалось видати [PERSON] свідоцтво на право власності на житловий будинок. Чому мати не отримала вказаного свідоцтва йому не відомо. За життя мати позивача [PERSON] склала заповіт від 15.08.1990 року, який посвідчено секретарем виконкому Білгородської сільської ради за реєстровим №70. Згідно заповіту спадкоємцями майна померлої [PERSON]П, являються її діти, позивач та його брат, відповідач по справі [PERSON]. [PERSON] від своєї частки майна у спадщині відмовився на користь позивача. Позивач прийняв спадщину шляхом постійного проживання в спадковому будинку на день смерті спадкодавця, на час відкриття спадщини, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України. Позивач в передбаченому законом порядку 05.03.2009 року звернувся із заявою до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Згідно рішення реєстратора Києво-Святошинського бюро технічної інвентаризації первинна реєстрація права власності на вищевказаний житловий будинок не була проведена. На підставі рішення реєстратора нотаріус Першої київської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу відмовив. На даний час позивачу необхідно встановити належність житлового будинку спадкодавцю і визнати за ним, [PERSON] право власності на спадкове будинковолодіння. У 2007 році дерев'яний сарай під літерою (К) мати перебудувала на цегляний, а у 2008 році побудувала сарай прибудову під літерою (М) із дерев 'яної на цегляну. Визнати право власності на самовільно збудовані сараї мати не встигла, так як в кінці 2008 року померла. Тому просив встановити факт належності житлового будинку №151 з господарськими будівлями та спорудами, крім сарая під літерою (К) та сараю прибудови під літерою (М) по вул.Леніна в с.Білогородка Києво-Святошинського району, Київської області [PERSON], померлій 20.11.2008 року. Визнати за ним право власності на житловий будинок №151 з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по вул. Леніна в с.Білогородка, Києво-Святошинського району, Київської області в порядку спадкування за заповітом після померлої 20.11.2008 року, його матері [PERSON]. В судовому засіданні позивач позов підтримав.. Відповідач [PERSON] позов визнав. Представник [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, про час і день слухання справи повідомлений належним чином. Суд вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з таких підстав: Судом встановлено, що 20 листопада 2008 року померла мати сторін [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ОК №136047 від 20 листопада 2008 року. Після її смерті відкрилась спадщина до складу, якої увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, №151 по вул.Леніна в с.Білогородка, Києво-Святошинського району, Київської області. Зазначений житловий будинок був побудований в 1977 році та прийнятий в експлуатацію на [PERSON]. Згідно акту державного прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння 8 лютого 1989 року та затвердженого рішенням №6/16 від 21 лютого 1989 року виконавчим комітетом Білгородської сільської ради. Цим же рішенням КП «БТІ Києво-Святошинської райради Київської області» пропонувалось видати [PERSON] свідоцтво на право власності на житловий будинок. За життя мати позивача [PERSON] склала заповіт від 15.08.1990 року, який посвідчено секретарем виконкому Білгородської сільської ради за реєстровим №70. Згідно заповіту спадкоємцями майна померлої [PERSON]П, являються її діти, позивач та його брат, відповідач по справі [PERSON]. [PERSON] від своєї частки майна у спадщині відмовився на користь позивача. Позивач прийняв спадщину шляхом постійного проживання в спадковому будинку на день смерті спадкодавця, на час відкриття спадщини, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України. Позивач в передбаченому законом порядку 5.03.2009 року звернувся із заявою до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Але як вбачається з рішення реєстратора Києво-Святошинського бюро технічної інвентаризації первинна реєстрація права власності на вищевказаний житловий будинок не була проведена. На підставі рішення реєстратора нотаріус Першої київської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу відмовив. Належність житлового будинку з надвірними будівлями [PERSON] підтверджується технічним паспортом, рішенням виконкому №16/9 від 13.01.1976року Києво-Святошинської районної ради депутатів трудящих « Про надання свідоцтва на перебудову індивідуального житлового будинку гр. [PERSON]», актом державного прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 8 лютого 1989 року та рішенням Білгородської сільської ради №6/16 від 21 лютого 1989 року про затвердження цього акту державної прийомки в експлуатацію індивідуального будинку в с.Білогородка по вул.Леніна,151 за гр.[PERSON], свідоцтвом про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,214 га , яка розташована в селі Білогородка по вул.Леніна, 151 на якій знаходиться спадкове будинковолодіння. Як стверджували сторони в судовому засіданні у 2007 році дерев'яний сарай під літерою (К) мати перебудувала на цегляний, а у 2008 році побудувала сарай прибудову під літерою (М) із дерев 'яної на цегляну. Але оформити право власності на самовільно збудовані сараї мати не встигла, так як в кінці 2008 року померла. На земельну ділянку, на якій розташоване будинковолодіння позивачем отримане свідоцтво про право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвічує право власності. Документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку згідно ст. 126 Земельного Кодексу України є державний акт. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно статті 1261ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст. ст.57-59 ЦПК України. За таких обставин вимоги позивача суд знаходить обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved