Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, вказуючи, що вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 8 серпня 1947 року. Від шлюбу мають четверо дітей. Під час шлюбу він разом з дружиною на спільні кошти і спільною працею побудували житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Рішенням Борщівського районного суду шлюб між ними розірвано і 11 березня 2008 року ним отримано свідоцтво про розірвання шлюбу. Вважаючи реальний поділ домоволодіння в співвідношенні 1\2 до 1\2 частини можливим, просить визнати за ним право власності на Ѕ частини жилого будинку, виділивши в житловому будинку житлову кімнату 1-3 площею 15,10 кв.м., кухню 1-4 площею 12,50 кв.м., коридор 1-5 площею 3,20 кв.м., коридор 1-6 площею 7,20 кв.м., кладовку 1-7 площею 4,90 кв.м., кладовку 1-9 площею 3,40 кв.м., а всього разом площу 46,3 кв.м. вартістю 29134 грн. 30 коп. Відповідачці [PERSON] просить залишити у власності Ѕ частини житлового будинку, виділивши ванну 1-1 площею 4,20 кв.м., коридор 1-2 площею 4,30 кв.м., житлову кімната 1-8 площею 13 кв.м., житлову кімната 1-10 площею 23,80 кв.м., кухню 1-11 площею 11,50 кв.м., а всього разом площею 56,8 кв.м. вартістю 35741 грн. 70 коп., із господарських будівель залишити у власності гараж вартістю 7016 грн. Також просить судові витрати по справі покласти на відповідачку: суму держмита 324 грн. 38 коп., інформаційно-технічні витрати - 30 грн., витрати на правову допомогу - 700 грн., а всього на загальну суму 1054 грн. 38 коп. 23 вересня 2008 року у зв»язку з виконанням судової будівельно-технічної експертизи позивач [PERSON] в додатковій позовній заяві, уточнив варіант поділу будинковолодіння та вказав вартість відповідно до висновку експертизи. 3 листопада 2008 року позивач [PERSON] подав другу додаткову позовну заяву в якій виклав вимогу: провести реальний поділ домоволодіння в співвідношенні 1\2 до 1\2 частини. Визнати за ним право власності на Ѕ частини жилого будинку, виділивши в житловому будинку житлову кімнату 1-3 площею 15,10 кв.м. вартістю 23071 грн.; кухню 1-4 площею 12,50 кв.м. вартістю 19099 грн.; коридор 1-5 площею 3,20 кв.м. вартістю 4889 грн.; коридор 1-6 площею 7,20 кв.м. вартістю 11001 грн.; кладовку 1-7 площею 4,90 кв.м. вартістю 7487 грн.; кладовку 1-9 площею 3,40 кв.м. вартістю 5195 грн.; а всього разом площу 46,3 кв.м., підвал вартістю 7273 грн., стайню вартістю 13000 грн., кладову вартістю 6400 грн., а всього на загальну суму 97415 грн., що складає 46,3\100 ідеальних долі. Відповідачці [PERSON] просить залишити у власності Ѕ частини житлового будинку, виділивши ванну 1-1 площею 4,20 кв.м. вартістю 6417 грн.; коридор 1-2 площею 4,30 кв.м. вартістю 6570 грн.; житлову кімната 1-8 площею 13 кв.м. вартістю 19863 грн.; житлову кімната 1-10 площею 23,80 кв.м. вартістю 36364 грн.; кухню 1-11 площею 11,50 кв.м. вартістю 17571 грн; а всього разом площею 56,8 кв.м., гараж вартістю 21800 грн., а всього на загальну суму 108585 грн., що складає 53\100 ідеальних долі. Різницю вартості поділеного майна подружжя в сумі 5585 грн. просить стягнути з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] Також просить судові витрати по справі покласти на відповідачку: суму держмита 324 грн. 38 коп., інформаційно-технічні витрати - 30 грн., витрати на правову допомогу - 700 грн., оплату вартості проведення будівельно-технічної експертизи в сумі 1500 грн., а всього на загальну суму 2554 грн. 38 коп. 19 листопада 2008 року в суд із позовом звернулися [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про поділ спільного сумісного майна, а саме, житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS], посилаючись на те, що [PERSON] як член сім»ї відповідачів, а саме, їх син, має право на рівну із батьками частку у спільному майні - домоволодінні, будівництво якого розпочато в 1966 та закінчено в 1975 році. Вказав, що будинковолодіння зведено за кошти виручені з продажу будинковолодіння у с.Верхняківці, і він, як член колгоспного двору, має право на його частку. А також він своєю працею та коштами на рівні з батьками зводив спірне будинковолодіння. Окрім того, саме позивачі своїми коштами та працею, починаючи з 1981 року, добудували до житлового будинку кухню, ванне приміщення, а також збудували гараж. Окрім цього, просять стягнути в їх користь з [PERSON] матеріальну шкоду, яку вони понесли в результаті оплати за виготовлення проектної документації спірного будинковолодіння. Ухвалою суду від 26 листопада 2008 року вказані позови об»єднані в одне провадження. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги викладені в позовній заяві від 3 листопада 2008 року підтримали. Позов [PERSON] і [PERSON] не визнали і просять в його задоволенні відмовити за безпідставністю. Зокрема представник позивача [PERSON] пояснив, що отримати акт здачі здійснених добудов в експлуатацію, позивачу [PERSON] не вдалося, оскільки головою комісії йому відмовлено в прийнятті документів через відсутність Державного акта на право власності на землю. Право власності на земельну ділянку для обслуговування будинку позивач має згідно законодавства, що діяло до 2002 року. Виготовивши Державний акт зараз, після поділу бкдинковолодіння він змушений буде виготовляти ще раз на частину земельної ділянки. Позивач понесе чималі матеріальні затрати, а тому просить рішення прийняти по справі по наявних у справі документах. [PERSON] в судовому засіданні не доведено, що сума коштів, отримана від реалізації господарства у с.Верхняківці, була повністю вкладена в будівництво нового будинку у м.Борщеві, не доведений розмір отриманої суми коштів. Також не доведено належними доказами його участь в будівництві як житлового будинку так і в зведенні ним одним добудов. [PERSON] зокрема пояснила, що на час будівництва спірного будинку усі діти проживали з батьками, до 1975 року стали повнолітніми, працювали і допомагали матері коштами з своїх заробітних плат, а будівництвом займався лише батько. Добудови в господарстві також проведені лише батьками. Даючи пояснення судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги викладені в позовній заяві від 3 листопада 2008 року підтримав повністю, а позов [PERSON] і [PERSON] не визнав і пояснив, що земельну ділянку у м.Борщеві по вул.Новаторів він отримав в 1965 році для будівництва житлового будинку та господарських будівель. Будівництво вів із дружиною. Ніхто з дітей йому не допомагав, а тому частки в майні не може мати. Закінчив будівництво в 1975 році. Усі діти, коли виросли, а їх у нього є четверо, залишили його житловий будинок, окрім [PERSON]. Син [PERSON] привів в дім дружину, має своїх дітей. Через негаразди в сімейному житті він з дружиною розлучився і тепер, на старість років, не хоче залежати від будь-кого, хоче мати своє власне відокремлене житло. Добудову до житлового та господарського будинків здійснював він сам. Позивачі [PERSON] та [PERSON], а також їх представник [PERSON] свої позовні вимоги підтримали повністю та просять задовольнити. Зокрема представник [PERSON] пояснив, що кошти, отримані з продажу господарства у с.Верхняківці були усі вкладені [PERSON] в будівництво. Оскільки то був колгоспний двір, а станом на 1 липня 1990 року у спірному будинку залишалися проживати лише троє його членів - батьки та [PERSON], а тому станом на 15 квітня 1991 року вони троє стали його власниками. Позивач [PERSON] пояснив, що він один своєю працею та коштами допомагав батькам в будівництві житлового будинку. Мати не працювала, брат [PERSON] не прецював по стану здоров»я, сестри були ще неповнолітні. Коли він з дружиною добудовував гараж, ванну та кухню, батько йому не заперечував. Суму 1870 грн. він заплатив за виготовлення документації на добудови після того, як представник [PERSON] запропонував йому укласти мирову угоду. Оскільки умови мирової угоди ними не погоджено, просить стягнути з [PERSON] зайво оплачені ним кошти. Відповідачка [PERSON] вимоги позивача [PERSON] не визнала і пояснила, що окрім неї та її бувшого чоловіка, частку у майні має їх син - позивач [PERSON] А тому позов [PERSON] та [PERSON] визнала повністю. Пояснила, що [PERSON] допомагав своїми коштами та грішми в будівництві спірного будинку, а згодом, разом із дружиною добудував до будинку ванну кімнату, кухню та гараж. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, докази, надані сторонами в повному обсязі, вважає, що змінені 3 листопада 2008 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя підлягають до часткового задоволення, а в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про поділ спільного сумісного майна та вішкодування заподіяної шкоди слід відмовити за безпідставністю, виходячи з наступного. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 8 серпня 1947 року. Від шлюбу мають четверо дітей: сина [PERSON], [INFO] народження, сина [PERSON], [INFO] народження, дочку [PERSON], [INFO] народження, дочку [PERSON], [INFO] народження. Усі діти повнолітні. Реєстрація розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] проведена 11 березня 2008 року, актовий запис № 32. Позивач [PERSON] просить визнати спільним майном подружжя будинковолодіння по [ADDRESS]. Рішенням виконкому Борщівської міської ради депутатів трудящих від 14 грудня 1965 року №195 [PERSON] відведено земельну ділянку розміром 600 кв.м для будівництва жилого будинку по [ADDRESS]. У відповідності до акту приймальної комісії від 19 лютого 1975, затвердженого рішенням виконкому від 26 лютого 1975 року, будівництво визнано закінченим та введено в експлуатацію житловий будинок У відповідності до реєстрового напису на договорі від 23 лютого 1966 року про виділення земельної ділянки в безстрокове користування, зазначений у договорі житловий будинок (домоволодіння) в цілому зареєстрований в Чортківському міжміському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за [PERSON] та зареєстровано в реєстрову книгу №1 за реєстровим № 131 19 березня 1975 року. Згідно ст.22 КпШС України та ст.ст.60,63 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Оскільки будівництво спірного будинковолодіння велось у період шлюбу позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON], суд вважає, що жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами у зв»язку з цим є їх спільною сумісною власністю. Доводи позивача [PERSON] щодо належності йому 1\3 частини спірного будинковолодіння, як члена бувшого колгоспного двору, суд вважає безпідставними. Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (п.6). Сім»я [PERSON] та [PERSON] проживали у с.Верхняківці Борщівського району в господарстві [PERSON] з часу одруження, з 1947 року. В погосподарській книзі с.Верхняківці за 1947-1949 роки голова колгоспного двору [PERSON] змінений на [PERSON]. Як встановлено в судовому засіданні, в 1966 році подружжя [INFO] розпочали будівництво будинку у м.Борщеві і з 1969 року стали разом з дітьми в ньому проживати. Господарство у с.Верхняківці подружжям було продане в 1966 році, а отже припинило своє існування. Новостворений у 1975 році у м.Борщеві двір не відносився до суспільної групи двір колгоспника. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач [PERSON] не довів суду, що будівництво спірного будинковолодіння було розпочато за домовленністю між батьками та ним, а також що будівництво велось за рахунок спільної праці членів сім»ї, а тому стало спільною сумісною власністю батьків та його, в рівних частинах. На час початку будівництва, 23 лютого 1966 року [PERSON] була виділена земельна ділянка, лише старшому сину [PERSON] виповнилося 18 років. В 1969 році навесні уся сім»я перейшла проживати в уже збудований житловий будинок. Згідно записів в трудовій книжці на ім»я [PERSON], до 1969 року [PERSON] працював лише 4 місяці 27 днів в 1966 році майстром парихмахером у м.Борщеві, і 1 місяць парихмахером в смт.Товсте Заліщицького району. А також в 1968 році 2 місяці 15 днів водієм Борщівського автотранспортного підприємства. З 20 листопада 1970 року по день прийняття будинковолодіння в експлуатацію, 19 лютого 1975 року, пропрцював 4 роки 3 місяці, 28 днів водієм. Як пояснили в судовому засіданні опитані як свідки діти подружжя [INFO] [PERSON] та [PERSON], усі діти в сім»ї стали працювати до виповнення 18 років. Усі допомагали батькам по господарству, зароблені кошти віддавали матері, яка поралася по господарству. Однак ніхто з дітей, вони та брат [PERSON], не ставлять вимоги батькам про виділення їм частки в домоволодінні. Одружившись, [PERSON] в 1972 році, [PERSON] в 1973 році, [PERSON] в 1975 році, з сім»ями продовжували жити у будинку батьків. Опитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що усі діти допомагали батькам в господарстві, коли перейшли жити в новозбудований будинок навесні 1969 року. Сини [PERSON] та [PERSON] допомагали в будівництві, підносили пісок, цемент, подавали дошки та інший будівельний матеріал, доньки допомагали матері. Інших доказів щодо ступеня трудової участі у створенні спільної сумісної власності на спірне будиноволодіння позивач [PERSON] в судовому засіданні не навів. В судовому засіданні з»ясовано, що з часу здачі спірного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в експлуатацію, без відповідного дозволу була проведена добудова ванної кімнати, кухні та гаражу. Позивачі [PERSON] та [PERSON] просять виділити їм зазначені добудовані приміщення та визнати за ними право власності на ці приміщення, вказуючи, що саме вони проводили будівництво цих приміщень. Суд вважає такі вимоги позивачів безпідставними. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року № 7, зазначено, що члени сім»ї власника жилого будинку, якщо вони брали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю тощо) і підсобних приміщень, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику вони надавали не безоплатно. Позивачами [PERSON] та [PERSON] не представлено документів про виділення їм для будівництва земельної ділянки, не надано дозволу виконкому міської ради на проведення добудов до житлового та господарського будинків. Свідок [PERSON] в судовому засіданні лише пояснив, що виготовляв в 1982 чи в 1983 роках до кухні у спірному будинку двері та двоє вікон. За роботу гроші йому приносив [PERSON] А свідок [PERSON] пояснив, що на будівництві бачив більше [PERSON], аніж його батька [PERSON] Не раз бачив як [PERSON] привозив у господарство майстрів, що проводили будівництво. Інших доказів з приводу трудової чи матеріальної участі в будові гаражу, веранди та кухні позивачі [PERSON] та [PERSON] суду не надали. Зі зведено-оціночного акту по будинковолодінню [ADDRESS] станом на 1 квітня 2008 року рахуються: житловий будинок, гараж, господарський будинок, відмостка, ворота, дві огорожи, дійсною вартістю 64876 грн. Під час розгляду справи в суді рішенням виконавчого комітету Борщівської міської ради від 25 січня 1990 року № 14 надано дозвіл на добудову до житлового будинку розміром 2,8 х 2,4 м після одержання погодженої проектної документації та інше. Рішенням виконкому Борщівської міської ради від 24 листопада 2008 року № 360 надано дозвіл [PERSON] на приведення у відповідність до державних стандартів, норм і правил проведеної добудови до існуючого житлового будинку ванни і кухні розміром в плані 2,57 х 6,65 х 3,77 м загальною площею 19,79 кв.м, а також добудови гаражу до існуючого господарського будинку розміром в плані 5,50 х 4,07 м загальною площею 18,04 кв.м. На виконання даного рішення [PERSON] виготовлено в ліцензованій проектній організації документацію на житловий та господарський будинки. Звернувшись до державної комісії для прийняття добудов в експлуатацію, [PERSON] було відмовлено у видачі «Акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об»єкта» по причині відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку. За договором від 23 лютого 1966 року на підставі рішення від 14 грудня 1965 року виконком Борщівської міської ради депутатів трудящих надав [PERSON], як забудівнику, виділену земельну ділянку в безстрокове користування. Договір посвідчений 1 листопада 1966 року державним нотаріусом Р № 1081. Право власності набувається з підстав, що не заборонені законом. На новостворене нерухоме майно зазначене право виникає з моменту завершення будівництва, а якщо законом передбачено прийняття такого майна в експлуатацію або воно підлягає державній реєстрації, - з моменту вчинення цих дій. Зважаючи на вимоги ст.331 ЦК України, а також беручи до уваги відсутність у позивача [PERSON] лише акту прийняття добудов в експлуатацію та їх відповідної державної реєстрації, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, поділ будинковолодіння слід провести як незавершене будівництвом та визнати право кожного з подружжя на незавершене будівництво. При поділі спірного будинковолодіння, що являється спільною сумісною власністю колишнього подружжя, суд, у відповідності із ст.28 КпШС України, ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України виходить з того, що їх частки визнаються рівними. Сторони не досягли згоди про спосіб поділу нерухомого майна. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1148 від 10 вересня 2008 року, експертом запропоновано лише один варіант поділу. Суд враховує доводи позивача [PERSON] та його представників стосовно того, що у [PERSON], який проживає у будинку разом із матір»ю, відповідачкою [PERSON], є у власності автомобіль, а також бере до уваги позицію відповідачки [PERSON], яка просить зменшити її частку в спільному майні подружжя в користь сина [PERSON], і вважає за необхідне позивачу [PERSON] виділити першу половину будинковолодіння згідно висновку будівельно-технічної експертизи на суму 97415 грн., а відповідачці [PERSON] другу половину будинковолодіння на суму 108585 грн. Різницю вартості поділеного майна 5585 грн. слід стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] [PERSON] та [PERSON] просять стягнути в їх користь з [PERSON] як матеріальну шкоду 1870 грн. непрамовірно сплачених за виготовлення проектно-технічної документації. Враховуючи, що згідно наданої суду квитанції № 11 від 7 листопада 2008 року РКП «Архбудпроект» сплачено 2621 грн. 60 коп. [PERSON], а інших доказів заподіяння позивачам [PERSON] та [PERSON] ними є в судовому засіданні не представлено, суд вважає, що цій частині позов також до задоволення не підлягає. З відповідачки [PERSON] слід стягнути в користь позивача [PERSON] усі понесені судові витрати, а також в дохід держави 64,98 грн. судового збору, який не оплатив при зміні позовних вимог позивач. З [PERSON] слід стягнути в дохід держави 51,22 грн. недоплаченого судового збору. В решті понесені витрати слід покласти на сторони в межах, в яких вони їх понесли. На підставі наведеного, ст.ст.22,28,29 КпШС України, ст.60,63,68, 69,70 СК України, п.п.3,5,6,8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 “Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності”, п.п.4,6-9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року № 7, ст.ст.86,105,112 ЦК України в редакції 1963 року, ст.ст.331,368,372,383 ЦК України в редакції 2003 року, та

Outcome: partial