Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-06 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 12.08.1989 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, а 20.09.2007 року шлюб між подружжям розірвано. Під час сумісного проживання, у 1996 році вони спільно придбали спірну трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 66,0 кв.м., жилою площею 41,8 кв.м., яка була оформлена на відповідача, відповідно до договору купівлі продажу квартири. 22.12.1999 року під час перебування позивача та відповідача в зареєстрованому шлюбі на ім`я відповідача по справі було придбано автомобіль «Шкода». Вважаючи, що спірна квартира і спірний автомобіль є спільною сумісною власністю сторін у справі і між ними не досягнуто згоди про розподіл майна, позивач просила суд визнати за нею право власності на кімнати в спірній квартирі площею 16,9 кв.м. та 14,9 кв.м., а за відповідачем право власності на кімнату площею 10 кв.м. в спірній квартирі та автомобіль «Шкода Феліція», виділивши в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, а також визначити порядок користування нежилими кімнатами в спірній квартирі. Позивач та її представник в судовому засіданні відмовилися від частини позову про виділ в натурі часток із майна, що є у спільній сумісній власності, а також визначення порядку користування нежилими кімнатами в спірній квартирі (а.с. 85), ухвалою суду провадження у справі в частині даних позовних вимог - закрито в зв`язку з відмовою від них позивача, (а.с. 90). Позивач в судовому засіданні просила суд про визнання за нею права власності на кімнати в спірній квартирі площею 16,9 кв.м. та 14,9 кв.м., а за відповідачем право власності на кімнату площею 10 кв.м. в спірній квартирі та автомобіль «Шкода Феліція», який ними було придбано також під час їх шлюбу, зважаючи на те, що з нею залишається проживати їх спільна з відповідачем дитина - син [PERSON] , 1992 року народження, який знаходиться на її утримані, крім того вона сплачує кошти за його навчання, а також у неї є донька від першого шлюбу - [PERSON] , 1985 року народження. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, просив суд пр права власності за кожним із подружжя по 1/2 частини квартири [ADDRESS] , оскільки це є їх спільна сумісна власність, яку вони придбали під час перебування в зареєстрованому шлюбі. Що стосується автомобіля «Шкода», то просив суд про виключення його з предмету спору, оскільки хоча даний транспортний засіб і був ними придбаний під час шлюбу, проте за погодженням дружини він віддав його в користування своєму брату, який йому компенсував за нього кошти в розмірі 32 000 грн. частину коштів брат вніс особисто при купівлі даного автомобіля. Також судові витрати по справі просив покласти на позивача. Крім того, зазначив, шо при розгляді даного спору не може йти мова про відступ від засад рівності часток подружжя і виділ позивачу більшої частини із спільного майна, оскільки її посилання на те, що вона повністю утримує сина не відповідають дійсності. За навчання сина вони домовилися сплачувати по черзі, посеместрово, що він виконує, як батько. Крім того, з 2007 року і по даний час він в повному обсязі сплачує квартирну плату та комунальні послуги за спірну квартиру, позивач не бере участі в таких витратах. Також він надає кошти на утримання сина, купує йому речі, позивачка не подавала до суду заяву про стягнення з нього аліментів на утримання сина. Її донька від першого шлюбу вже доросла і проживає окремо від них. Представник відповідача в судовому засіданні повністю підтримала пояснення свого довірителя. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.08.1989 року (а.с. 8) по 20.09.2007 року. (а.с. 9). Від шлюбу мають сина [PERSON] , 1992 року народження (а.с. 10). 02.12.1996 року укладено договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] . Покупцем при здійсненні угоди зазначено відповідача [PERSON] (а.с. 42). Про те, що зазначена квартира є спільним сумісним майном подружжя свідчить те, що спірна квартира була придбана за час шлюбу, за кошти, які належали подружжю. На даний час в квартирі проживають сторони по справі, відповідач несе всі витрати по її утриманню з 2007 року, проти чого в судовому засіданні не заперечувала сама пoзивaч [PERSON] . Відповідно до довідки ЖЕК форми 3 в квартирі зареєстровані позивач, відповідач донька позивача від першого шлюбу та спільний син сторін по справі, (а.с. 31). Спірна квартира складається з трьох жилих кімнат, площею 16,9 кв.м., 10 кв.м. т і 14,9 кв.м., відповідно до плану за поверхами (а.с. 71). Як зазначили в судовому засіданні сторони по справі, кімнату площею 16,9 кв.м. у спірній квартирі займає позивач, кімнату площею 10 кв.м. відповідач по справі, кімнату площею 14,9 кв.м. їх син. 22.12.1999 року під час перебування позивача та відповідача в зареєстрованом шлюбі на ім`я відповідача по справі було придбано автомобіль «Шкода», відповідно до договору №221299 (а.с. 12-13). Відповідач в судовому засіданні просив суд про виключення даного транспортного засобу з предмету спору, оскільки хоча він і був ним та колишньою дружиною придбаний під час шлюбу, проте за погодженням дружини він віддав його у фактичне користування своєму брату - [PERSON] , який йому компенсував за нього кошти в розмірі 32 000 грн., згідно розписки (а.с. 61). Про даний факт було відомо позивачу, все це відбувалося по домовленості з нею, кошти в розмірі 32 000 гри. були витрачені на матеріальне забезпечення їх сім`ї. Позивач в судовому засіданні заперечувала проти таких тверджень відповідача, посилаючись на те, що ніяких домовленостей у неї з відповідачем з приводу надання авто в користування його брату - не було, про розписку надану відповідачу його братом їй нічого не відомо, про кошти, які навіть якщо і отримав відповідач від свого брата їй також нічого не відомо. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «Шкода Феліція», д/н [NUMBER] належить на праві власності відповідачу по справі [PERSON] (а.с. 76). [PERSON] має право керування зазначеним транспортним засобом. Згідно даних автоматизованої інформаційно - пошукової системи УДА1 м. Києва станом на 02.03.2010 року автомобіль «Шкода Феліція», д/н [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] , який є відповідачем по справі (а.с. 74). Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачкою [PERSON] в судовому засіданні не було надано переконливих доказів того, що їх з відповідачем спільна дитина знаходиться на повному її утриманні і при вирішенні даного спору суд повинен відступити від засади рівності часток подружжя і виділити їй більшу частину із спільного майна подружжя, оскільки як було встановлено в судовому засіданні і не заперечували самі сторони судового процесу, вони разом з неповнолітнім сином проживають у спірній квартирі, утримують його, відповідач в повному обсязі сплачує квартирну плату та комунальні послуги за спірну квартиру, також сплачує по черзі з позивачкою кошти на навчання сина через семестр. Відповідачем [PERSON] в судовому засіданні також не було надано переконливих доказів тому, що спірний автомобіль не є спільним сумісним майном подружжя, оскільки він був придбаний на його ім`я під час шлюбу з позивачкою на їх сумісні кошти. На даний час право власності на зазначений транспортний засіб зареєстровано за ним, хоча він і знаходиться в користуванні його рідного брата - [PERSON] . Посилання відповідача на те, що між ним та його братом буде договір купівлі продажу спірного автомобіля у вигляді розписки (а.с. 61) не може бути прийнято судом як доказ по справі, оскільки зазначена розписка не є договором купівлі-продажу, а відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Частиною 2 ст. 60 СК України встановлено презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу. Аналізуючи зазначену норму, суд вважає, що реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що спірна квартира та спірний автомобіль є спільним сумісним майном подружжя, яке придбане за час шлюбу і належить кожному з подружжя в рівних долях. Таким чином, суд вважає, що порушене право позивача підлягає поновленню у відповідності з наведеними доказами та нормами права. На підставі викладеного,

Outcome: partial