Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 10.04.2008р. між нею та відповідачем було укладено договір строкового банківського вкладу №142/08-Т1-вп "Весняний подарунок", згідно якого вона передала банку на депозитний рахунок, відкритий у відділенні №1 ХАК "Зембанк", грошові кошти у сумі 15000 гривень, строком дії з 10.04.2008р. по 20.04.2009р. 26.11.2008 року також укладено договір строкового банківського вкладу №153/08-Т1-Л «Лояльность-плюс», згідно якого вона передала банку на депозитний рахунок, відкритий в відділенні №1 ХАК «Зембанк», грошові кошти в сумі 4000 грн., строком дії з 26.11.2008 року по 01.06.2009 року. На момент закінчення дії договорів розмір щомісячних процентів склав 19,40%, тобто сума процентів по банківському вкладу «Весняний подарунок» склала 2910 грн. (15000: 100% *19,40%), а по вкладу «Лояльність - плюс» - 776 грн. (4000 :100%* 19,40%). Просить визнати дії відповідача неправомірними та стягнути з нього вказані суми банківських вкладів, а також витрати на правову допомогу в розмірі 200 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В зв"язку з потребою у грошових коштах, та відповідно до умов договору (п.п.4.1.4), 13.05.2009р. вона звернулась до банку з заявою про повернення даних вкладів в загальній сумі 22686 грн., однак отримала листа про те, що ХАК «Зембанк» не може виконати своїх зобов»язань, в зв»язку з фінансовими проблемами. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, про що свідчить розписка в зворотному судовому повідомленні, будь-яких заяв до суду не надав. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.04.2008р. між сторонами укладено договір строкового банківського вкладу №142/08-Т1-вп "Весняний подарунок", згідно якого вона передала банку на депозитний рахунок, відкритий у відділенні №1 ХАК "Зембанк". грошові кошти у сумі 15000 гривень, строком дії з 10.04.2008р. по 20.04.2009р. і 26.11.2008 року також укладено договір строкового банківського вкладу №153/08-Т1-Л «Лояльность-плюс», згідно якого вона передала банку на депозитний рахунок, відкритий в відділенні №1 ХАК «Зембанк», грошові кошти в сумі 4000 грн., строком дії з 26.11.2008 року по 01.06.2009 року, для зберігання на умовах і в порядку, передбачених цими договорами (а.с.7-9). На момент закінчення дії договорів розмір щомісячних процентів склав 19,40%, тобто сума процентів по банківському вкладу «Весняний подарунок» склала 2910 грн. (15000: 100% *19,40%), а по вкладу «Лояльність - плюс» - 776 грн. (4000 :100%* 19,40%). Таким чином, підлягає поверненню позивачу грошові суми за договором строкового банківського вкладу №142/08-Т1-вп від 10.04.2008р. "Весняний подарунок" - 17910 грн., а за договором строкового складу №153/08-Т1-Л від 26.11.2008 року «Лояльность-плюс» - 4776 грн. Згідно п.п.1.3 договору від 26.11.2008 року і ч.З п.п.1.1 договору від 10.04.2008 року, п.п.п 4.1.4 вказаних договорів ХАК «Зембанк» зобов»язаний повернути позивачці суму вкладів з нарахованими відсотками. Згідно п.п.п.4.1.5 забезпеченням виконання даних договорів являється майно банку. Як вбачається з Постанови Правління Національного банку України від 04.12.2008р. №413 "Про окремі питання діяльності банків", яка згідно з п.8 набрала чинності з моменту підписання, було визнано такою, що втратила чинність Постанова Правління Національного банку України від 11.10.2008р. №319 "Про додаткові заходи щодо діяльності банків". Пунктом 2 Постанови №413 передбачено уживати всіх необхідних заходів, щодо забезпечення позитивної динаміки зростання обсягів депозитів з метою недопущення дострокового повернення коштів, розміщених вкладниками. Згідно статті 2 Закону України "Про Національний банк України" передбачено, що Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими Законами України. Відповідно до ст.ст.66, 67 Закону України "Про банки і банківську діяльність" державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України, в тому числі у формі адміністративного регулювання шляхом встагновлення вимог та обмежень щодо діяльності банків, застосування санкцій адміністративного чи фінансового характеру, нагляду за діяльністю банків. Згідно статті 56 цього ж Закону, Національний банк України видає нормативно- правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов"язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ, незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку України видаються у формі постанов Правління, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити Законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотньої сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом"якшують або скасовують відповідальність. Нормативно-правові акти Національного банку України підлягають обов"язковій державній реєстрації в Міністерстві юстиції України та набирають чинності відповідно до законодавства України, а саме через 10 днів після їх реєстрації , здійсненої Міністерством юстиції, якщо в них не встановлений більш пізній строк набрання чинності, але не раніше дня їх офіційного оприлюднення. Постанови Національного банку України від 11.10.2008р. №319 та від 04.12.2008р. №413 не були зареєстровані в Міністерстві юстиції України, тому не можуть бути визнані нормативно-правовими актами, а лише такими, що носять рекомендуючий характер. Тому суд не приймає до уваги вимоги Постанов НБУ. як таких, що є підставами для відмови в задоволенні заяви [PERSON] про повернення вкладу. Також суд не приймає до уваги форс-мажорні обставини, які є перешкодою для задоволення вимог [PERSON] Згідно умов Договору, у випадку виникнення обставин форс-мажору (пожежа, повінь, землетрус, військові дії, громадський безлад, мітинги, демонстрації, нормативні акти органів влади, що впливають на виконання зобов'язань та інше) не залежних від волі сторін, що виникли після підписання договору та перешкоджають виконанню сторонами своїх зобов'язань по даному договору, строк виконання таких зобов'язань переноситься на час дії обставин форс-мажору. Наявність постанови Правління НБУ щодо недопущення дострокового повернення коштів вкладникам не є форс-мажорними обставинами, тому що ці постанови не є нормативно-правовим актом. Відповідно до ч.2 ст.1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно абзацу 2 ч.5 ст.1061 ЦК України у випадку повернення суми вкладу повинні виплачуватися всі нараховані до цього моменту проценти. Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позов [PERSON] в частині повернення банківського вкладу «Весняний подарунок» в сумі 17910 грн., та банківського вкладу «Лояльність-плюс» в сумі 4776 грн. є обгрунтованим та підлягає задоволенню. Таким чином, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт неналежного виконання своїх зобов"язань відповідачем відповідно до п.п.4.1.4 вказаних договорів як споживачу відповідно до положень закону "Про захист прав споживачів". Відновідно до ст.84 ЦПК України суд відмовляє в задоволенні вимог щодо ення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 200 грн., оскільки позивачем не надано документу на підставі якого надавалася правова допомога, а також свідоцтво, що підтверджує фахову освіту особи, що її надавала. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд суджу є з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грн. - витрати на інформаційно -технічне забезпечення справи, у стягненні судового у - відмовити, оскільки при подачі позовної заяви позивач була звільнена від такої На підставі викладеного,

Outcome: partial