Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-15 00:00:00

що в вересні 2007 року [PERSON] звернулась з позовом до відділу ДВС в м.Олександрії, Олександрійської об’єднаної Державної податкової інспекції, третя особа – рада опіки та піклування Олександрійської міської ради про виключення майна з акту опису та арешту, тобто квартири [ADDRESS] Позов мотивує тим, що згідно вироку судової колегії в кримінальних справах апеляційного суду Полтавської області від 21.11.2005 року її дочку – [PERSON] було визнано винною та засуджено до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного їй майна. 06.03.2007 р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції на виконання вищевказаного вироку суду був складений акт опису майна та його арешту, відповідно до якого описано: трикімнатну квартиру [ADDRESS] , яку оцінено в 8033грн.. Вказує, що дану квартиру [PERSON] купила 06.12.2003 року у [PERSON] за 3240 грн., договір нотаріально засвідчений та зареєстрований належним чином. У її дочки є двоє малолітніх дітей: дочка [PERSON] , [INFO] народження та син [PERSON] , [INFO] народження, які проживають у вищевказаній квартирі. В свідоцтві про народження дітей запис в графі – батько – зроблений зі слів матері. 16 червня 2005 року рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області її призначено опікуном малолітніх внуків. Вона фактично проживає в квартирі з дітьми, а також зареєстрована в ній. Вказує, що її внуки також мають право користування житловим приміщенням, а тому в разі конфіскації квартири будуть порушені їх конституційні права на житло. Просить виключити з акту опису та арешту вищевказану квартиру. Крім того 25 грудня 2007 року позивач звернулась з позовом до [PERSON] , [PERSON] , відділу ДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції, Олександрійського міськрайонного комунального бюро технічної інвентаризації, Олександрійської ОДПІ про визнання договору купівлі – продажу квартири [ADDRESS] , в частині покупця недійсним та визнання права власності на квартиру. Позовні вимоги мотивує тим, що в порядку спадкування на праві власності мала трьохкімнатну квартиру в будинку [ADDRESS] , де проживала разом з чоловіком, дочкою [PERSON] та двома малолітніми внуками. Квартира знаходилась на другому поверсі. Після смерті чоловіка стан її здоров’я значно погіршився і вона вирішила купити квартиру в іншому будинку на першому поверсі. У зв’язку з поганим самопочуттям оформленням квартири займалась її дочка, на яку і було оформлено право власності на квартиру, але гроші продавцеві [PERSON] вона передавала особисто. Це були кошти виручені від продажу попередньої квартири. Фактично квартиру придбала для свого проживання з дочкою та внуками, куди вони всі і переселились. Через деякий час дочка зникла і в послідуючому їй стало відомо, що в травні 2004 року її затримали, а в травні 2005 року її було засуджено за скоєння ряду злочинів до 15 років позбавлення волі, з конфіскацією майна. Опіка над малолітніми внуками покладена на неї. З урахуванням зазначених обставин та того, що фактично квартиру вона придбала за свої власні кошти та для свого проживання, просить договір купівлі – продажу вищевказаної квартири щодо покупця визнати недійсним та визнати за нею право власності на квартиру. А тому в зв’язку подачею вищевказаного позову, 20.12.2007 року Ухвалою суду було зупинено провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , відділу ДВС м. Олександрії, Олександрійської ОДПІ про виключення майна з акту опису та арешту до набрання законної сили судового рішення від якого залежало вирішення даної справи. В листопада 2008 року позивач надала в канцелярію суду заяву про відновлення провадження по справі, оскільки рішення суду по справі про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним в частині щодо покупця та визнання її власником квартири, яка знаходилась у іншого судді скасоване та справа направлена в суд на новий розгляд і на теперішній час дві справи знаходяться на розгляді у одного і того ж судді. На підставі заяви позивача Ухвалою суду від 01.12.2008 року провадження по зупиненій справі було відновлено. В ході судового розгляду справи представником позивача заявлено клопотання про об'єднання в одне провадження кількох справ за позовами одного і того ж самого позивача до одного й того самого відповідача, де предметом спору є одна і та ж квартира, тобто цивільної справи за позовом [PERSON] . до [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним в частині щодо покупця та визнання власником квартири та справи за позовом [PERSON] . до [PERSON] ., відділу ДВС м.Олександрії, Олександрійської ОДПІ про виключення майна з акту опису та арешту, яка 20.12.2007 року була зупинена до розгляду справи , яка на той час знаходилась у провадженні іншого судді, з врахуванням того, що на теперішній час провадження по справі про виключення майна з акту опису та арешту відновлено. Ухвалою суду від 02.12.2008 року вищевказані позови були об’єднані в одне провадження. 10.12.2008 року в канцелярію суду надійшла заява від позивача про уточнення позовних вимог, де позивач просить визнати договір купівлі – продажу квартири [ADDRESS] , в частині покупця недійсним, переведенням на неї права покупця та визнати за нею права власності на цю квартиру. Позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги з підстав зазначених у позові. [PERSON] надала в суд пояснення, де зазначила, що проти позовів не заперечує. Представник відділу ДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області не визнає позовні вимоги в частині виключення майна з акту опису та арешту, надав заперечення, а в задоволенні інших позовних вимог не заперечує. Представник Олександрійської ОДПІ проти заявлених позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи - ради опіки та піклування при Олександрійській міській раді проти позовів не заперечує. Вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, оскільки позивач є опікуном малолітніх внуків, рада опіки та піклування прийняла про це відповідне рішення, а тому в разі відмови в задоволенні позовів, будуть порушені житлові права дітей. [PERSON] підтримала заявлений позов та пояснила, що фактично [PERSON] . дійсно придбала у неї квартиру, саме з нею вона проводила розрахунки, спочатку в листопаді 2003 року та їй сплатила завдаток – 1000 грн. в присутності свідків, а потім пізніше після того, як [PERSON] . продала квартиру [ADDRESS] , то сплатила їй ще 2500 грн.. Цю суму вона їй передала після оформлення договору купівлі – продажу у нотаріуса, хоч фактично цей договір був оформлений між нею та дочкою позивачки – [PERSON] , яка їй пояснила, що мати хворіє, а тому не може явитися до нотаріуса. Письмових розписок про передачу їй завдатку в сумі 1000 грн., чи в подальшому суми 2500 грн. вона не писала, так як знає позивачку тривалий час, у них добрі стосунки, а тому вона їй довіряла. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і ч., ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 59 Закону України „Про виконавче провадження” особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржнику, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно та звільнення його з-під арешту. За правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Позови в захист майнових прав неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред’явлені другим батьком, та опікуном (піклувальником) або прокурором. 16 червня 2005 року рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області позивача призначено опікуном малолітніх внуків, а тому позивач має право на звернення до суду за захистом прав неповнолітніх дітей, тобто її внуків. Відповідачами по справі є боржник, особа в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках – особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. У тих випадках, коли опис проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, відповідачами є засуджений і відповідна податкова інспекція. З матеріалів справи видно, що згідно вироку судової колегії в кримінальних справах апеляційного суду Полтавської області від 21.11.2005 року – [PERSON] було визнано винною та засуджено до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного їй майна. 06.03.2007 р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції на виконання вироку суду був складений акт опису майна та його арешту, відповідно до якого описано: трикімнатну квартиру [ADDRESS] , яку оцінено в сумі 8033 грн.. Порушуючи питання про визнання договору купівлі – продажу квартири недійсним щодо покупця, позивач посилається на те, що угода вчинена за належні їй гроші, але в зв’язку з поганим самопочуттям, оформленням квартири зайнялась її дочка, так як [PERSON] . наполягала на оформлені договору. Із матеріалі справи видно, що договір купівлі – продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] [PERSON] [PERSON] був оформлений 06.12.2003 року, який посвідчено приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу. Слід мати на увазі, що відповідно до вимог ст. 224 ЦК (1963 року) за договором купівлі – продажу продавець зобов’язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов’язується прийняти майно і сплатити за нього повну суму грошей. За правилами ст.153 ЦК (1963 року) договір вважається укладеним з моменту досягнення сторонами усіх істотних умов. Згідно ст. 214 ЦК України суду необхідно з’ясувати, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача, та чи дійсно при укладені угоди, сторони досягли згоди щодо істотних умов договору купівлі – продажу. Позивач посилається на показання свідків, як доказ укладення сторонами договору купівлі – продажу, але суд звертає увагу на те, що свідки висловили припущення щодо укладення такої угоди між [PERSON] [PERSON] та [PERSON] . Позивач не довела фактичних обставин справи, пов'язаних із тим, що дійсно вона домовлялась про укладення договору купівлі – продажу та в подальшому вона сплатила власні кошти в тій кількості та в такому порядку, як вона вказала – спочатку завдаток, а потім через певний час – всю іншу суму 2500 грн., оскільки розписки або інших доказів в підтвердження даних фактів до суду не надала. Згідно роз’яснень в п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28.04.1978 року - недійсність угоди може бути підтверджена будь – якими з передбачених ст. 27 ЦПК (1963 року) засобами доказування, якщо інше не передбачено законом. Однак ціна та інші істотні умови угоди, укладеної в простій письмовій чи нотаріальній формі, не можуть бути встановлені на підставі показань свідків, крім випадків кримінально каранних діянь. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним в частині покупця, переведення на неї права покупця та визнання права власності на квартиру за нею, оскільки позивачем не виконано вимоги ст. 59 ЦПК України щодо доведення обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги, належними засобами доказування. Таким чином вимоги позивача про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним в частині покупця, переведення права покупця та визнання права власності на квартиру не підлягають задоволенню, оскільки до суду не надано відповідних та допустимих доказів. В той же час згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.1 Конвенції про права дитини від 1989 року дитиною визнається кожна людська істота до досягнення нею 18 – річного віку, якщо за законом, що застосовується до цієї особи, вона не досягає повноліття раніше. Статтею 16 цієї Конвенції передбачено, що жодна дитина не може бути об’єктом свавільного або незаконного втручання в її права на особисте і сімейне життя, недоторканість житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист від такого втручання або посягання. Таким чином діти мають забезпечення особливими правами, особливим захистом, які мають часовий вимір і спеціальне призначення. Судом встановлено, що матір дітей - [PERSON] засуджена до 15 років позбавлення волі та з 2004 року вона відбуває міру покарання. 16 червня 2005 року рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області позивача призначено опікуном малолітніх внуків. Відповідно до ч.1 п.3 ст. 247 Сімейного Кодексу України, дитина, над якою встановлено опіку і піклування, має право на збереження права користування житлом у якому вона проживала до встановлення опіки. Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель, тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років та у віці від десяти до чотирнадцяти років, є місце проживання її батьків або одного з них з ким вона проживає, опікуна. Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України та ч.2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти – члени сім’ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користуванням цим житлом відповідно до закону. Діти засудженої [PERSON] - дочка [PERSON] , [INFO] народження та син [PERSON] , [INFO] народження, проживали та проживають у квартирі [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі – продажу від 06.12.2003 року. На момент складання акту опису та арешту майна, місцем проживання неповнолітніх дітей є вищевказана квартира, а тому вони мають право на збереження за ними права користування даною квартирою та проживання в ній. Представник органу опіки та піклування підтримав позовні вимоги позивача, посилаючись на те, що дітям призначено опікуна – [PERSON] ., яка є позивачем по справі і діє відповідно до покладених на неї обов’язків. [PERSON] . разом з неповнолітніми онуками проживає у спірній квартирі, іншого житла немає, що підтверджується довідкою з Олександрійського БТІ. Враховуючи вищевикладені положення щодо захисту житлових прав неповнолітньої дитини, суд вважає, що необхідно зберегти житлові права неповнолітніх дітей, а тому позовні вимоги в частині виключення майна з опису та арешту задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: partial