Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-09 00:00:00

19.03.2009 року [PERSON] звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] спілки «Лубно» про визнання незаконним відсторонення від роботи, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та заборгованості з заробітної плати, просив визнати незаконним та скасувати пункт 3 протоколу № 2002/09 засідання спостережної ради [PERSON] спілки «Лубно» від 20.02.2009 року, стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 1012,70 грн., заборгованість з виплати заробітної плати за період з 01.01.2009 року по 23.01.2009 року, за час щорічної відпустки в період з 24.01.2009 року по 20.02.2009 року у розмірі 2602,82 грн., зобовязати надати в судове засідання довідку про середню заробітну плату. 23.04.2009року позивач надав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000,00 гривень, завдану порушенням його законних прав. 09.06.2009року позивач звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] спілки «Лубно» про зобовязання здійснити звільнення з займаної посади, видати трудову книжку та стягнути середню заробітну плату за час затримки видачі трудової книжки, проведення розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди. В позовній заяві просив обєднати в одне провадження справу за даним позовом та справу за його позовом до [PERSON] спілки «Лубно» про визнання незаконним відсторонення від роботи, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та заборгованості з заробітної плати, а також відшкодування моральної шкоди; просив зобовязати відповідача здійснити його звільнення з займаної посади за ст. 38 КЗпП України з 11 березня 2009 року, видати йому копію наказу про звільнення, видати йому належним чином оформлену трудову книжку, стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду у розмірі 50 000,00 гривень. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 12.06.2009 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON] спілки «Лубно» про зобовязання здійснити звільнення з займаної посади, видачі трудової книжки та про стягнення середньої заробітної плати за час затримки видачі трудової книжки, проведення розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди - обєднано в одне провадження зі справою за позовом [PERSON] до [PERSON] спілки «Лубно» про визнання незаконним відсторонення від роботи, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та заборгованості по заробітній платі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] за довіреністю - [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд: -визнати незаконним та скасувати пункт 3 протоколу № 2002/09 засідання спостережної ради [PERSON] спілки «Лубно» від 20.02.2009 року; щ 2 -стягнути з [PERSON] спілки «Дубно» на користь [PERSON] середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 1012,70 грн.; -стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з виплати заробітної плати за період з 01.01.2009 року по 23.01.2009 року та заробітної плати за час щорічної відпустки за період з 24.01.2009 року по 20.02.2009 року у розмірі 2602,82 грн.; -зобов'язати [PERSON] спілку «Лубно» здійснити звільнення [PERSON] з займаної посади за ст. 38 КЗпП України з 11 березня 2009 року; -зобовязати [PERSON] спілку «Лубно» видати [PERSON] копію наказу про звільнення; -зобовязати [PERSON] спілку «Лубно» видати [PERSON] належним чином оформлену трудову книжку; -стягнути з [PERSON] спілки «Лубно» на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по дату ухвалення судом відповідного рішення; -стягнути [PERSON] спілки «Лубно» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 60 000,00 гривень. Відповідач [PERSON] спілка «Лубно», будучи належним чином повідомленою (ст. 76 ЦПК України) про час та місце розгляду справи, жодного разу не забезпечила явку свого уповноваженого представника для участі в судовому засіданні, заперечень на позовну заяву не надала. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що представник позивача [PERSON] не заперечувала проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно записів копії трудової книжки, 16.08.2007 року наказом № 32-К від 15.08.2007 року [PERSON] було призначено на посаду голови правління [PERSON] спілки «Лубно». Як вказує в позовній заяві [PERSON] і даний факт не заперечено відповідачем 24.01.2009 року, йому згідно поданої заяви була надана чергова щорічна основна відпустка тривалістю 27 календарних днів з 24.01.2009 року по 20.02.2009 року. 20.02.2009року Спостережною радою [PERSON] спілки «Лубно» було прийнято Протокол № 2002/09 засідання спостережної ради, згідно п. 2 Порядку денного якого було прийнято рішення звернутися з заявою до прокуратури щодо проведення перевірки діяльності правління КС «Лубно» та на час проведення перевірки відсторонити голову правління [PERSON] від виконання службових обовязків. На час проведення перевірки прокуратурою вирішено продовжити термін дії виконуючого обов'язки голови правління [PERSON] 23.02.2009року, по закінченні відпустки, позивач вийшов на роботу, але не був допущений на своє робоче місце для виконання службових обовязків. Того ж дня [PERSON] отримав поштою Протокол № 2002/09 від 20.02.2009 року засідання спостережної ради КС «Лубно». Відповідно до ст. 46 КЗпП України, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Також, стаття 147 Кримінально-процесуального кодексу України передбачає відсторонення від роботи посадової особи в разі притягнення її до кримінальної відповідальності за посадовий або інший злочин, якщо вона може негативно впливати на хід досудового чи судового слідства. У такому разі слідчий зобов'язаний відсторонити її від посади, про що виносить мотивовану постанову. Відсторонення від посади провадиться із санкції прокурора чи його заступника. Копія постанови надсилається для виконання за місцем роботи (служби) обвинуваченого. Як вбачається з матеріалів справи, підстав передбачених ст. 46 КЗпП України та ст. 147 КПК України не вбачається. Суд вважає, що причина, з якої позивач [PERSON] був відсторонений від роботи спостережною радою КС «Дубно», а саме необхідність звернення до прокуратури з заявою щодо проведення перевірки діяльності правління КС «Дубно», не є підставою для відсторонення від роботи, тому вимоги позивача в даній частині є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, а саме щодо відсторонення позивача від роботи. Крім цього, суд вважає, що так як позивачем надано довідку про заробітну плату за липень- грудень 2008 року і відповідачем не спростовано заборгованість перед позивачем з виплати заробітної плати за січень 2009 року та заробітної плати за час щорічної відпустки за період з 24.01.2009 року по 20.02.2009 року, тому вимоги в даній частині позовної заяви підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше, ніж за три дні до початку відпустки. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 7 ст. 43. Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судом встановлено, що всього заборгованість відповідача з виплати позивачу заробітної плати за період з 01.01.2009 року по 23.01.2009 року та заробітної плати за час щорічної відпустки за період з 24.01.2009 року по 20.02.2009 року складає 3174,16 грн., а саме: -1900,00 грн. (місячний оклад Позивача згідно довідки № 1/29 від 28.01.2009 року) : 20 (кількість робочих днів у січні 2009 року) х 15 (кількість відпрацьованих Позивачем робочих днів у січні 2009 року) = 1425,00 грн. - заробітна плата за січень 2009 року, -1900,00 грн. х 12 (кількість календарних місяців для розрахунку середньої заробітної плати згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року) : 365 календарних днів = 62.47 - середня одноденна заробітна плата позивача, -62,47 х 28 (кількість календарних днів щорічної відпустки) = 1749,16 - заробітна плата за час щорічної відпустки. Всього: 1425,00 грн. + 1749,16 грн. = 3174,16 грн. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобовязаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Відповідно до п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена Наказом Міністрества праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року допускається пересилання трудових книжок працівників при їх звільненні поштою на зазначену ними адресу за наявності письмової згоди працівника. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 49 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Позивач вважає, що 25 лютого 2009 року надіслав до КС «Дубно» заяву про звільнення з займаної посади від 25.02.2009 року, але як свідчить опис цінного листа позивачем було відправлено лист про видачу трудової та розрахунку по заробітній платі, доказів про написання заяви про звільнення позивачем та відправлення її відповідачу і отримання її ним не надано. Окрім цього суд не може перебирати на себе функції власника або уповноважений ним органу щодо прийняття чи звільнення працівника з роботи, тому суд вважає, що вимоги в даній частині задоволенню не підлягають. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 р. № 13 роз'яснено, що в разі, коли буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв'язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Суд вважає, що так як позивач не був звільнений з роботи, а тільки відсторонений від неї, що передбачає збереження та нарахування заробітної плати, вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають. 23 квітня 2009 року в судовому засіданні позивачем заявлено про збільшення позовних вимог. Позивач зазначив, що незаконне відсторонення його від роботи та невиплата заробітної плати відповідачем призвели до моральних страждань позивача, втрати ним нормальних життєвих звязків та зазначені незаконні дії відповідача вимагають від нього додаткових зусиль для: організації свого життя. Моральну шкоду, позивач оцінив у 10000.00 гривень. Відповідно до ст. 2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Стаття 1167 ЦК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» вказує, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд вважає, що вимоги про відшкодування моральної шкоди не знайшли свого підтвердження, гак як позивач не був присутній в судових засіданнях і не обґрунтував завдану йому моральну шкоду належним чином. Відповідно вимог ст. 209 ЦПК України, суд при винесенні рішення повинен вирішити питання розподілу судових витрат по справі, згідно ст. 88 ЦПК України, тому з відповідача підлягає стягнення на користь держави судові витрати та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial