Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-16 00:00:00

У серпні 2009 року позивачі звернулися до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування заявлених вимог зазначили, що [PERSON] належали 59/100 частин домоволодіння № 6 по вул. Достоєвського у м. Дніпропетровську, що 02.06.2005 р. були відчужені нею на користь позивачів за укладеним у простій письмовій формі договором купівлі-продажу. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.01.2007 р. зазначений договір був визнаний дійсним, а у подальшому рішенням того ж суду від 16.09.2008 р. право власності на майно, що було його предметом, було визнане за позивачами. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у 1998 р. вели переговори з [PERSON] щодо придбання того ж майна та до оформлення відповідної документації тимчасово вселилися до спірного домоволодіння, втім у подальшому його відчуження на їх користь не відбулося. Незважаючи на доведення у судовому порядку відсутності в них будь-якого правового звязку з спірним майном, відповідачі продовжували протиправно проживати у ньому та на вимоги виселитися, що предявлялися власниками, відповідали відмовою. На підставі викладеного позивачі просили суд виселити відповідачів з малолітнім сином зі спірного домоволодіння № 6 по вул. Достоєвського у м. Дніпропетровську. У судовому засіданні представник позивачів заявлену вимогу підтримала, на її задоволенні наполягала. Відповідачі від явки до суду ухилилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с. 37), що підтвердили у наданому ними до канцелярії суду клопотанні (а.с. 40, 41), що є підставою для вирішення справи у заочному порядку. Представник органу опіки та піклування надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 29). Вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.01.2007 р. у цивільній справі № 2-698/07, що набрало законної сили, була визнана дійсною укладена у простій письмовій формі угода купівлі-продажу, за якою [PERSON] здійснила відчуження належних їй 59/100 частин домоволодіння № 6 по вул. Достоєвського у м. Дніпропетровську на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.09.2008 р. у цивільній справі № 2-1856/08 за позивачами було визнане право власності на майно, що було предметом вищезазначеного правочину (а.с. 5). Як преюдиційно для даної справи встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2005 р. у цивільній справі № 2-1073/05, що набрало законної сили (а.с. 6, 47-49), у 1998 р. між відповідачем [PERSON] та [PERSON] велися переговори щодо придбання належної останній частини спірного домоволодіння, втім у подальшому угода укладена не була. Також з матеріалів справи та пояснень представника позивачів вбачається, що під час переговорів з [PERSON] відповідачі [PERSON] та [PERSON] до оформлення документів та укладання угоди купівлі-продажу за згодою власниці вселилися до спірного домоволодіння, а після безрезультатного закінчення переговорів відмовилися його покинути та проживали у ньому без реєстрації, при цьому [PERSON], знявшись з реєстрації за попередньою адресою, ніде не зареєструвався, [PERSON] з малолітнім [PERSON] зареєстровані [INFO] (а.с. 28, 31/зв). Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного. Так, виходячи з відсутності між попереднім власником спірного майна та відповідачами договору найму, що відповідав би вимогам ст. 158 ЖК України, відсутності у цих правовідносинах ознак оплатності, фактичних обставин та підстав, з яких відповідачі вселилися до спірного домоволодіння, тривалого їх проживання у цьому домоволодінні безоплатно всупереч волі власника, суд доходить висновку про те, що вони були тимчасовими мешканцями у розумінні ст. 98 ЖК України, що підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення на вимогу власника. Крім того, будь-які їх повноваження щодо цього майна були похідними (акцессорними) від повноважень попереднього власника [PERSON] та, наслідуючи їх долю, припинилися у звязку з переходом права власності на спірне домоволодіння до позивачів, а отже користування цим домоволодінням для відповідачів є у будь-якому випадку безпідставним. Оскільки у звязку з проживанням відповідачів у спірному домоволодінні та їх неправомірною відмовою покинути його позивачам створені перешкоди у користуванні належним їм майном, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню на підставі ст. 387 ЦК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої постановлене рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved