Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою про звернення стягнення посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору № 2 від 12.01.2006 року укладеного між Приватбанкомта субєктом підприємницької діяльності [PERSON], позивач надав останьому кредит у розмірі 60000,00 гривень на строк до 12.01.2009 року. Позичальник в свою чергу прийняв на себе зобовязання щодо повернення отриманого кредиту і спалті нарахованих по ньому відсотків у порядку, розмірі та строки, передбачені пп.2.2.2, 2.2.3, 2.2.5, та п.2.2 вказаного кредитного договору та графіком зменшення поточного ліміту, який є додатком 1 до кредитного договору. Взяті на себе зобовязання банк виконав своєчасно і в повному обсязі, що підтверджується випискою по позичковому рахунку. Згідно до п.4.1 кредитного договору, відповідач зобовязався сплачувати кредитору відсотки за користування кредитом у розмірі 23% річних. Відповідно до умов п.5.1 кредитного договору при порушенні позичальником зобовязань останній сплачує на користь банку пеню у розмірі 0,2; від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня. [PERSON] порушив умови кредитного договору , свої зобовязання належним чином не виконує, в звязку з чим станом на 18.10.2010 року виникла заборгованість по кредиту, яка складає 29\~469 ,24 гривень, в тому числі заборгованість по відсоткам за користування кредитом складає 9996,96 гривень. 12.01.2006 року між позивачем та [PERSON] в забезпечення належного виконання зобовязань по кредитному договору № 2 , підписано договір застави рухомого майна№ 2/А/1, згідно якого відповідач надав в заставу напівпричіп рефрижератор, марка ALKAN12,1987 року випуску, колір білий, № кузова/шасі:15269, реєстраційний номер ВН 4721ХХ, що належить на праві власності [PERSON]. На підставі вищевикладеного представник позивача просить суд передати в заклад ПриватБанку шляхом вилучення у відповідача [PERSON] належне йому на праві власності заставлене майно, а саме: напівпричіп рефрижератор, марка ALKAN12,1987 року випуску, колір білий, № кузова/шасі:15269, реєстраційний номер ВН 4721ХХ. В рахунок погашення заборгованості за договором № 2 від 12.01.2006 року в розмірі 29\~469,24 грн звернути стягнення на предмет застави: напівпричіп рефрижератор, марка ALKAN12,1987 року випуску, колір білий, № кузова/шасі:15269, реєстраційний номер ВН 4721ХХ, шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством комерційним банком Приватбанкз укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданям ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В свою чергу відповідач по справі надав свої заперечення проти позову. Просив суд у задоволенні даного позову відмовити, в обґрунтування своїх вимог зазначив наступне. Звернення стягнення на нерухоме майно , що є предметом застави, врегульовується нормами Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень. Відповідно до ст..24 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно з цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувала або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобовязаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. В свою чергу позивач всупереч вимогам ст..ст.10,58,59,60 ЦПК України не надав суду належних доказів реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження. Крім того відповідач зазначає , що позивачем не враховано, що 01.02.2010 року господарським судом Одеської області було ухвалене рішення № 16/189-09-6436, за яким з СПД [PERSON] було стягнуто на користь позивача заборгованість станом на 20.07.2009 року по кредитному договору № 2 від 12.01.2006 року по неповернутому кредиту, відсоткам та пені у розмірі 24\~428,32 гривень. На підставі вказаного рішення 12.02.2010 видано судовий наказ № 17/189-09-6436. 07.04.2010 року при примусовому виконанні судового наказу № 17/189-09-6436, виданого 12.02.2010 року господарським судом Одеської області про стягнення боргу у сумі 24428,32 гривень відносно боржника [PERSON] на користь позивача , було описано та накладено арешт на автомобіль [NUMBER] , 2004 року випуску, тобто розпочато процес звернення стягнення на майно боржника, який відповідно до ст..50 Закону України Про виконавче провадженняполягає в його арешті (опису) , вилучені та примусовій реалізації. Виконавчою службою розпочато процес звернення стягнення на майно боржника за рахунок якого позивач може одержати задоволення своїх вимог. Суд, заслухав позивача та відповідача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено , що дійсно як зазначає представник позивача між Приватбанкомта субєктом підприємницької діяльності [PERSON], було укладено кредитний договір № 2 від 12.01.2006 року, згідно умов якого позивач надав останньому кредит у розмірі 60000,00 гривень на строк до 12.01.2009 року. Позичальник в свою чергу прийняв на себе зобовязання щодо повернення отриманого кредиту і сплаті нарахованих по ньому відсотків у порядку, розмірі та строки, передбачені пп.2.2.2, 2.2.3, 2.2.5, та п.2.2 вказаного кредитного договору та графіком зменшення поточного ліміту, який є додатком 1 до кредитного договору. Взяті на себе зобовязання банк виконав своєчасно і в повному обсязі, що підтверджується випискою по позичковому рахунку. Згідно до п.4.1 кредитного договору, відповідач зобовязався сплачувати кредитору відсотки за користування кредитом у розмірі 23% річних. Відповідно до умов п.5.1 кредитного договору при порушенні позичальником зобовязань останній сплачує на користь банку пеню у розмірі 0,2; від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня. [PERSON] порушив умови кредитного договору , свої зобовязання належним чином не виконує, в звязку з чим станом на 18.10.2010 року виникла заборгованість по кредиту, яка складає 29\~469 ,24 гривень, в тому числі заборгованість по відсоткам за користування кредитом складає 9996,96 гривень. Але як доказ своїх заперечень відповідачем по справі було надано копію рішення господарського суду Одеської області № 16/189-09-6436 від 01.02.2010 року, за яким з СПД [PERSON] було задоволено позов ПАТ КБ ПриватБанк та стягнуто на його користь заборгованість станом на 20.07.2009 року по кредитному договору № 2 від 12.01.2006 року по неповернутому кредиту, відсоткам та пені у розмірі 24\~428,32 гривень. На підставі вказаного рішення 12.02.2010 видано судовий наказ № 17/189-09-6436. Також суд бере до уваги , що згідно виданого судового наказу відкрито виконавче провадження та проводяться виконавчі дії по виконанню рішення господарського суду Одеської області № 16/189-09-6436 від 01.02.2010 року стосовно боржника [PERSON] Даний факт позивачем при подачі позову не зазначався та не оговорювався. Тому суд вважає, що спір між позивачем та відповідачем безпідставний, оскільки предметом спору є порушення СПД [PERSON] кредитних зобовязань по кредитному договору, а даний спір вже вирішений в судовому порядку , та перебуває на стадії виконання. Відомості про результати виконання відсутні, тому суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити, так як позов заявлений безпідставно та передчасно.

Outcome: dismissed