Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-18 00:00:00

Позивач звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідачів, про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення, посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] (далі - квартира), яку подарувала їй матір [PERSON] у 2007 році. З часу придбання даної квартири в ній зареєстрований та проживає її брат з 1999 року, пізніше у 2003 році мати прописала туди дружину брата та їх дитину, а у 2004 році зареєструвалась сама. Відповідачі порушують правила співжиття з мамою, вчиняють сварки, створюють нервозну обстановку, що негативно впливає на її стан здоров'я. Відповідачі не піклуються про стан квартири, в свою чергу остання потребує ремонту. Згоди на проживання відповідачів позивач не давала, добровільно залишити квартиру відповідачі не бажають, тому позивач звернулась до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, уточнила просила виписати відповідачів з квартири та пояснила, що вона є матір'ю відповідача [PERSON], [PERSON] є його дружина, а [PERSON] їх спільний син, тобто її онук. В квартирі зареєстровані сторони та постійно проживали відповідачі. Вона будучи власником квартири подарувала останню своїй донці, оскільки відповідачі не проявляли до неї достатньої турботи, син не ставав на її бік під час сварок між нею та його дружиною, яка постійно створює нестерпні умови для проживання в квартирі, тому представник позивача хоче, виписати відповідачів, а потім вона буде вирішувати кого туди прописати. Крім того, зазначила, що спочатку хотіла виписати тільки дружину відповідача, проте отримавши юридичну консультацію, вона зрозуміла, що тільки її виписати неможливо, а тому просить виписати відповідачів разом. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, проте заперечувала проти їх обгрунтування та пояснила, що вона є дружиною сина представника позивача. Під час, коли [PERSON] належало право власності на квартиру, яку придбала сім'я разом, представник позивача прописала у квартиру [PERSON] та свого онука [PERSON] і вони разом стали проживати однією сім'єю. В подальшому представник позивача почала втручатися у сімейне життя відповідачів, створювати неможливі умови проживання та вчиняти сварки направлені на розлад у їх сім'ї, а потім подарувала квартиру донці. Представник добилася розладу в сім'ї, 10.03.2010 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] знялися з реєстраційного обліку, найближчим часом переїдуть до іншого місця проживання, а [PERSON] подаватиме на розлучення із чоловіком, який є сином представника позивача. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що представник у справі, яка є його матір'ю, постійно втручалась у їх особисте житгя, а при негативній реакції обурювалась і в решті решт за для того, щоб зробити ще гірше переоформила квартиру на сестру позивача у справі. Відповідач зазначив, що ніколи не перешкоджав матері, сестрі проживати у квартирі, його сім'я несла всі витрати по утриманню квартири, але він також має право на проживання в ній, оскільки вони всі є членами сім'ї, проживали у квартирі з початку її придбання, тим більш, що гроші відповідач для придбання квартири також витрачав, а дії представника позивача, зокрема цей позов, направлені на розлад в його сім'ї через вкрай неприязне відношення до його дружини [PERSON] Відповідач [PERSON], про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив та не просив розглядати справу у його відсутність, тому суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно договору дарування від 19.04.2007 року, представник позивача подарувала позивачу, яка є її донькою, рідною сестрою відповідача [PERSON] та тіткою його сина відповідача [PERSON], квартиру [ADDRESS] (далі - квартира), /а.с. 10/. Згідно довідки форми № 3 в квартирі були зареєстровані з 2003 року сім'я відповідачів, відповідач [PERSON] зареєстрований з 1999 року, а представник позивача з 2004 року /а.с. 11/, проте на час розгляду справи у квартирі зареєстровані представник позивача та її син [PERSON] /а.с. 52/. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Таким чином, члени сім'ї власника житла набувають сервітутне право користування цим житлом за фактом набуття статусу члена сім'ї. Цей сервітут виникає на житло, яке є власністю певної фізичної особи. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є не обгрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачі по відношенню до позивача є членами сім'ї і незважаючи на те, що остання не проживає у зазначеній квартирі, з позову, а також з пояснень представника позивача не встановлено, що їй здійснюють в цьому перешкоди і суд вважає, що вище вказана норма закону, має бути застосована до даних правовідносин по аналогії закону, оскільки в сукупності із іншими юридичними складовими, відповідачі мають право користування квартирою згідно сервітуту встановленого законом. Крім того, позивач та представник позивача відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не надали суду доказів про те, що відповідачі чинять позивачу перешкоди у проживанні в квартирі, зокрема представник позивача не заперечувала той факт, що має ключі і безперешкодно входить до квартири. Таким чином вбачається, що права позивача не порушені, а її матір - представник у справі, за наявності підстав не позбавлена права звернутися до суду з позовом про вселення та/або усунення перешкод у користуванні квартирою.

Outcome: dismissed