Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-03 00:00:00

[PERSON], звертаючись до суду з позовом до [PERSON], просить позбавити відповідача права користування квартирою №82 по проспекту Перемоги, 45 у м. Чернігові, виселити [PERSON] із вищезазначеної квартири, зобовязати відділ державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Чернігівській області скасувати реєстрацію відповідача у даній квартирі, а також стягнути з [PERSON]А понесені судові витрати (а.с.5-7). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що є власником квартири 82 будинку 45 по пр ту Перемоги в м. Чернігові. На даний час в спірній квартирі, крім неї, зареєстровані та проживають її неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та колишній чоловік [PERSON], шлюб з яким було розірвано 14.10.2008 року. Зазначає, що відносини з відповідачем, який є наймачем житлового приміщення, ґрунтуються виключено на договірній основі, тому плата за користування жилим приміщенням встановлюється угодою сторін. У звязку з тим, що з відповідачем відсутня будь-яка угода щодо безоплатного користування останнім спірною квартирою, 10.10.2009 року на адресу відповідача була направлена пропозиція щодо ознайомлення та підписання договору найму житлового приміщення, однак відповіді від [PERSON] не отримала. Вважає, що за відсутності договору найму житлового приміщення у відповідача не має законних підстав для проживання в її квартирі, а отже і законних підстав для реєстрації свого місця проживання в цій квартирі. Зазначає, що відсутність договору найму, не зняття відповідача з реєстрації місця проживання створює суттєві перешкоди для здійснення нею своїх прав як власника квартири. Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 22.12.2009 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині зобовязання відділ державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Чернігівській області скасувати реєстрацію [PERSON] у квартирі №82 по пр ту Перемоги, 45 у м. Чернігові залишено без розгляду (а.с.56). У судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити повністю. Позивач доповнила, що вона самостійно проводить оплату за комунальні послуги, відповідача не уповноважувала здійснювати оплату за вказані послуги, проводити ремонт у квартирі. Зазначила, що відповідач постійно влаштовує сварки, ображає її в присутності дітей, втручається в її особисте життя. Вважає, що підставою для позбавлення права користування квартирою та виселення є відмова відповідача від укладення договору найму. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю, при цьому посилався на обставині викладені у позовній заяві. Зазначив, що відповідач після розірвання шлюбу втратив статус члена сімї власника. Припинення сімейних відносин з позивачем - власником квартири не позбавляє його права користування займаним приміщенням. Однак, житлове законодавство зобовязує позивача укласти договір найму житлового приміщення, проте відповідач відмовився від його укладання. Посилаючись на норму ч.1 ст. 405, п.4 ч.1 ст. 406 ЦК України вважає, що припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту - в даному випадку було розірвання шлюбу, є підставою для припинення сервітуту. А тому позивач, на підставі ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Відповідач в судовому засіданні проти заявленого позову заперечував, просив в позові відмовити в повному обсязі з підстав викладених у письмових запереченнях, які залучено до матеріалів справи (а.с.22-25). Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що відповідач на законних підставах користується спірним житлом. [PERSON] свої обовязки щодо наймача квартири виконує, сплачує за комунальні послуги, що підтверджується квитанціями про їх сплату. Посилання позивача про те, що відповідач веде негідній спосіб життя є суперечним, оскільки останній не має шкідливих звичок, він постійно дбає про дітей, займається їх розвитком. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] знайомі відповідача [PERSON], суду пояснили, що відповідач не курить, не вживає спиртних напоїв, постійно дбає про дітей, в сімї сварок не влаштовує. Зі слів [PERSON] знають, що він сплачує за комунальні послуги. Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира 82 будинку 45 по пр ту Перемоги в м. Чернігові належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.03.1994 року та договору дарування від 12.03.1998 (а.с.8-9). В квартирі зареєстровані та проживають разом з позивачем відповідач [PERSON] з 1998 року та неповнолітні діти: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] (а.с.50). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.10.2008 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач як колишній член сімї власника квартири залишився мешкати в спірній квартирі. Дана обставина не заперечується сторонами. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сімї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним в будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні положення містяться і у ч.1 ст. 405 ЦК України. Частина 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.. 162 цього Кодексу щодо плати за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі). Статтею ст.. 815 ЦК України передбачено, що наймач зобовязаний своєчасно вносити плату за житло, а також зобовязаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не передбачено договором найму житла. Твердження позивача про те, що вона самостійно проводить оплату за комунальні послуги спростовуються копіями наданих відповідачем квитанцій з яких вбачається, що [PERSON] проводить оплату за житло та комунальні послуги з квітня 2009 року (а.с.40-47). Суд вважає не обґрунтованими посилання позивача та її представника, як на підставу для позбавлення права користування квартирою, відмову відповідача щодо укладення договору найму, оскільки, у відповідності до ст..47 Конституції України, ніхто не може бути примусового позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Право користування жилим приміщенням колишніх членів сімї власника урегульовано житловим законодавством, згідно з яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст. 9 ЖК України). Крім того, відповідач [PERSON] вселився до спірної квартири в установленому законом порядку та набув прав та обовязків, передбачених ст.. 156 ЖК України, а тому відсутні підстави для задоволення позову, заявленого на підставі ст.. 391 ЦК України, оскільки підстави виселення членів сімї (колишніх членів сімї) власника будинку (квартири) передбачені нормами ст.. 157, ч.1 ст. 116 ЖК України та полягають у порушенні такими особами умов їх проживання й користування житловим приміщенням, що належить власнику, що позивачем у судовому засіданні, в силу ст.. 60 ЦПК України, не доведено. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed