Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-14 00:00:00

Позивачами, [PERSON] та [PERSON], до Семенівського районного суду Чернігівської області поданий позов, на основі якого відкрите провадження у даній цивільній справі, до відповідачів, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] районної державної нотаріальної контори Чернігівської області, за змістом якого позивачами заявлено позовні вимоги: 1.визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS]; 2. визнати в частині недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між відповідачами [PERSON] та [PERSON]; 3. перевести на [PERSON] права та обовязки покупця за договором купівлі-продажу 1/2 частки квартири [ADDRESS], який укладений між відповідачами [PERSON] та [PERSON]; 4. виселити відповідача [PERSON] разом із членами її сімї з квартири [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] та [PERSON] у позові зазначили про те, що [PERSON] разом із дитиною, [PERSON], проживали разом з батьками [PERSON] у трикімнатній квартирі державного житлового фонду з 15 червня 1990 року по 1997 рік [ADDRESS]. У 1993 році батько та мати [PERSON] приватизували квартиру. [PERSON] та її донька [PERSON] не брали участь у приватизації, і, на думку позивачів, їх безпідставно позбавили права на приватизацію державного житлового фонду. Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 22 липня 2008 року право [PERSON] та [PERSON] на приватизацію було поновлене та внесено зміни у свідоцтво про право власності на житло, яке видане виконавчим комітетом [PERSON] міської ради 07 жовтня 1999 року. Таким чином право власності на вказану квартиру виникло у чотирьох осіб у рівних частках по 1/4 частині матері [PERSON], батькові [PERSON], доньці [PERSON] та дитині [PERSON]. 03 березня 2000 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Спадкоємцем 1/4 частини [PERSON] стала [PERSON]. Відповідно до цивільного законодавства до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Проте, у свідоцтві про право на спадщину за законом зазначено, що спадкове майно складається з 1/2 частини квартири, хоча, як вже зазначалось, раніше [PERSON] належала 1/4 частина квартири. Відповідно до норм права свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала право на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Оскільки [PERSON] мала право спадкувати лише 1/4 частину квартири, а не 1/2 частину, то необхідно частково визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, зокрема, в частині спадкування 1/4 частини квартири. Після внесення таких змін до свідоцтва про право на спадщину за законом частки співвласників розподіляються таким чином: [PERSON] має належати 1/2 частина квартири (1/4 на підставі свідоцтва про право власності на житло та 1/4 на підставі свідоцтва на спадщину за законом), [PERSON] має належати 1/4 частина квартири та [PERSON] також 1/4 частина квартири. У 2004 році [PERSON] продала усю квартиру [PERSON], хоча мала право продати лише 1/2 частку квартири. Отже, продаж 1/2 частки квартири, яка належить [PERSON] та [PERSON], слід визнати недійсною. Зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені для правочинів. Крім того, [PERSON] та [PERSON] хочуть зазначити, що при продажу 1/2 частини квартири були порушені їх права як співвласників, а саме право на переважну перед іншими особами купівлю. Відповідно до цивільного законодавства у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами право на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, а у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі, співвласник може предявити до суду позов про переведення на нього прав та обовязків покупця. Тому, слід перевести на сторону позивачів права покупця. Крім того, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Після укладення договору купівлі-продажу [PERSON] вселилася у квартиру разом із членами своєї сімї. Отже, після визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині та переведення на сторону позивачів прав покупця [PERSON] разом із членами її сім'ї має бути виселено. Також [PERSON] має бути виселено у звязку з тим, що це приміщення необхідне для проживання позивачеві [PERSON] і членам її сімї. У попередньому судовому засіданні ухвалою суду у справі були залучені як співвідповідачі малолітні [PERSON] та [PERSON], котрі проживають разом з батьками [PERSON] і [PERSON] у квартирі [ADDRESS], та як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів орган опіки та піклування [PERSON] районної державної адміністрації Чернігівської області, оскільки справа стосується, поряд з іншим, і малолітніх осіб, до яких звернена позовна вимога стосовно виселення (а.с. 100-102). Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, були повідомлені належним чином про час і місце судового засідання, надіслали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, сутність яких зводиться до того, що вони позов підтримують. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позов як від імені себе, так і від імені своїх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], законне представництво яких вони як батьки здійснювали в суді, позов не визнали повністю та пояснили про те, що квартира була придбана, на їх думку, законно і підґрунтя для задоволення позову немає. Співвідповідачі [PERSON] та [PERSON] в силу свого малолітства у судове засідання не зявилися, були повідомлені належним чином про час і місце судового засідання, їх інтереси в суді, як уже зазначалося вище, захищали їх батьки [PERSON] та [PERSON]. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, була повідомлена належним чином про час і місце судового засідання, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] районна державна нотаріальна контора Чернігівської області у судове засідання свого представника не направила, була повідомлена належним чином про час і місце судового засідання, причини неявки свого представника суду не повідомила. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, органу опіки та піклування [PERSON] районної державної адміністрації Чернігівської області, за довіреністю [PERSON] у судове засідання не зявилася, була повідомлена належним чином про час і місце судового засідання, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне вирішити позов за наступних встановлених судом обставин. У справі встановлено, що право власності на квартиру [ADDRESS] в органі, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, було зареєстроване 16 червня 1993 року за [PERSON] в цілому на підставі свідоцтва про право власності від 09 червня 1993 року, виданого згідно рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради Чернігівської області № 32 від 18 травня 1993 року. 11 жовтня 1999 року [PERSON] відділенням Новгород-Сіверського міжміського бюро технічної інвентаризації проведена перереєстрація прав власності на указану квартиру, яка була приватизована на підставі свідоцтва про право власності від 07 жовтня 1999 року, виданого виконавчим комітетом [PERSON] міської ради Чернігівської області, згідно якого [PERSON] та його дружині [PERSON] належали по 1/2 ідеальній частці у власності на квартиру. 09 жовтня 2000 року органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, проведена реєстрація свідоцтва про право на спадщину від 09 жовтня 2000 року, виданого [PERSON] районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області, згідно якого спадкоємцем належної померлому [PERSON] 1/2 частка квартири є [PERSON]. Таким чином право приватної власності в цілому на квартиру [ADDRESS] станом до 07 вересня 2004 року було зареєстроване за [PERSON] на підставі двох правовстановлюючих документів: 1/2 частка на підставі свідоцтва про право власності від 07 жовтня 1999 року, виданого виконавчим комітетом [PERSON] міської ради Чернігівської області; 1/2 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину від 09 жовтня 2000 року, виданого [PERSON] районною державною нотаріальною конторою. 07 вересня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] за письмової нотаріально посвідченої заяви про надання відповідної згоди [PERSON] був укладений письмовий договір купівлі-продажу, котрий посвідчений державним нотаріусом [PERSON] районної нотаріальної контори Чернігівської області, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Указаний договір купівлі-продажу був зареєстрований в Семенівському відділенні Новгород-Сіверського міжміського бюро технічної інвентаризації 09 вересня 2004 року. Зараз у квартирі [ADDRESS] проживають [PERSON] і [PERSON] разом з малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON]. На даний час рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 22 липня 2008 року щодо внесення змін у свідоцтво про право власності від 07 жовтня 1999 року, яке видане виконавчим комітетом [PERSON] міської ради Чернігівської області відносно квартири [ADDRESS], скасоване судом апеляційної інстанції, і стосовно цього спору 21 серпня 2009 року Семенівським районним судом Чернігівської області ухвалене нове рішення про відмову у задоволенні позову. Рішення суду від 21 серпня 2009 року набрало законної сили. [PERSON] міською радою Чернігівської області та її виконавчим органом зміни у свідоцтво про право власності від 07 жовтня 1999 року, яке видане виконавчим комітетом [PERSON] міської ради Чернігівської області щодо квартири [ADDRESS], на підставі рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 22 липня 2008 року не вносилися. Згадані обставини у повному обсязі доводяться сукупністю відомостей: копії свідоцтва про право власності на житло (а.с. 69 на звороті); копії свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 70); копії витягу з реєстру прав на нерухоме майно (а.с. 68); копії заяви [PERSON] (а.с. 71); копії договору купівлі-продажу квартири (а.с. 67); довідки Семенівського відділення Новгород-Сіверського міжміського бюро технічної інвентаризації (а.с. 118); довідки [PERSON] міської ради Чернігівської області (а.с. 119); копії ухвали Апеляційного суду Чернігівської області (а.с. 146); копії рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 21 серпня 2009 року. За наведених обставин суд убачає за необхідне у позові відмовити повністю з таких підстав. Позивачі як на підґрунтя для задоволення своєї основної позовної вимоги із приводу визнання в частині недійсним посвідченого нотаріально договору купівлі-продажу квартири від 07 вересня 2004 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посилаються на обставини, які на момент укладення цього договору не існували, тобто на такі обставини, що не є нововиявленими, а є новими (скасоване на даний час рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 22 липня 2008 року щодо зобовязання внесення змін у свідоцтво про право власності на момент укладення договору (07 вересня 2004 року) ще не було ухвалене, а тому всі без виключення відомості про частки у свідоцтві про право власності від 07 жовтня 1999 року відносно квартири [ADDRESS], станом на 07 вересня 2004 року були чинними). За змістом ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України для визнання правочину недійсним передбачені законом підстави для цього повинні існувати саме на момент вчинення правочину. Отже, для задоволення позовної вимоги щодо визнання в частині недійсним договору купівлі-продажу квартири основи відсутні. Позивачі не подали суду жодного належного і допустимого доказу для визнання на даний час права власності за [PERSON] та [PERSON] на 1/2 частку квартири [ADDRESS], а тому в силу вимог ч. 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити. З огляду на викладене та в силу принципу презумпції правомірності правочину (правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним), закріпленого в ч. 1 ст. 204 Цивільного кодексу України, котрий має застосовуватись і до вищенаведеного договору купівлі-подажу, суд констатує законність оформлення права власності на квартиру [ADDRESS] на [PERSON], а отже, не убачає жодних правових підстав для задоволення решти похідних від вищезазначених позовних вимог як то переведення на позивача [PERSON] прав та обовязків покупця за договором купівлі-продажу 1/2 частки квартири [ADDRESS] та виселення відповідача [PERSON] разом із членами її сімї із зазначеної квартири.

Outcome: dismissed