Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-14 00:00:00

В березні 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в якому вказувала, що 18 лютого 2008 року між нею та відповідачами було укладено договір позики про що свідчить письмова розписка. Відповідно до договору позивачка передала у власність [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в сумі 3 000 долларів США, а останні зобовязалися повернути їх протягом двох місяців та сплатити 10 % в місяць протягом всього строку дії договору. Посилаючись на те, що відповідачі ухилилися від повного та своєчасного виконання умов договору позики, тому [PERSON] просила стягнути з них в солідарному порядку в національній валюті 24\~180 грн. заборгованості (що становить еквівалент 3\~000 долларів США позики), встановлені договором відсотки за два місяці в сумі 4 836 грн., а також 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання в сумі 870 грн. та всі судові витрати, понесені нею при зверненні до суду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої вимоги підтримала в повному обсязі, пояснивши, що з моменту настання строку виконання договору вона отримала від відповідачів в якості компенсації лише відсотки за прострочення виконання ними грошового зобовязання за один рік, тому просила про стягнення решти суми, а саме 24\~180 грн. заборгованості (що становить еквівалент 3\~000 долларів США позики), встановлені договором відсотки за два місяці в сумі 4 836 грн., а також 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 19 квітня 2009 року по 15 квітня 2010 року в сумі 870 грн. та всі судові витрати, понесені нею при зверненні до суду. Відповідачі в судове засідання не зявилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 18 лютого 2008 року сторони уклали між собою в усній формі договір позики. В підтвердження укладення договору позичальники надали позикодавцю письмову розписку (а.с. 5). Відповідно до розписки позивачка передала у власність відповідачам грошові кошти в сумі 3 000 долларів США, а останні отримали їх та зобовязалися повернути протягом двох місяців, проте свої зобовязання не виконали. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають з підстав, передбачених законодавством, зокрема з договорів та інших правочинів. З положень ч. 1 ст. 1046, ст. 1047 ЦК України вбачається, що за договором позики (який укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Положення ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачають обовязок позичальника повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, згідно ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане в гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України в разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник не звільняється від виконання зобовязання та зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, зокрема, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За таких обставин, з відповідачів на користь позивачки підлягають стягненню: -сума позики, що на час підготовки звернення до суду становила в національній валюті 24\~180 грн. (з врахуванням курсу доллара США до національної валюти України 8,06 грн. за 1 доллар США); -3 % річних від простроченої суми за період з 19 квітня 2009 року по 15 квітня 2010, що становить 717, 45 грн. (24\~180 грн. х 3 % річних : 365 днів в році х 361 день користування коштами). Проте, згідно ст. 540 ЦК України якщо в зобовязанні беруть участь кілька боржників, то кожний з боржників повинен виконати обовязок у рівній частці, якщо інше не передбачено договором або законом, а тому встановлений судом розмір заборгованості підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках. Що стосується вимог позивачки про стягнення передбачених договором позики процентів за користування коштами, то вони задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Так, ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 5 розділу VIII Прикінцевих положень Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі Закон) передбачено, що до приведення законодавства у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону, якщо інше не передбачено цим Законом. Відповідно до положень зазначеного Закону надання коштів у позику є фінансовою послугою (п. 6 ч. 4 Закону); фінансова послуга надається з метою отримання прибутку, різновидом якого є проценти (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону). Проте фінансові послуги надаються виключно фінансовими установами, а також фізичними особами - субєктами підприємницької діяльності, якщо це прямо передбачено Законом. Отже в інших випадках надання грошових коштів на умовах позики зі сплатою процентів не допускається, навіть якщо така умова узгоджена сторонами договору. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, а саме відповідно до розміру задоволених позовних вимог суд розподіляє судові витрати, а саме: - з відповідачів на користь позивачки підлягають стягненню в рівних частках 83 грн. витрат на правову допомогу, 248,97 грн. судового збору та 100 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Outcome: partial