Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-11 00:00:00

У липні 2009 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Суднобудівний завод імені 61 Комунара» (далі за текстом. «Завод»), яким просив стягнути на свою користь у зв'язку нещасним випадком на виробництві заподіяну майнову шкоду 4057,20 грн. і компенсацію моральної шкоди 5000 грн., зобовязати відповідача внести до його трудової книжки запис про проходження виробничого навчання в період з 26 грудня 2007 року по 28 лютого 2008 року в цеху № 2 ДП «Суднобудівний завод імені 61 комунара» за фахом збирача корпусів металевих судів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 1 липня 2007року по 25 березня 2008 року, він перебував на обліку та отримував допомогу по безробіттю в Заводському районному центрі зайнятості (далі - центр зайнятості). На підставі договору між центром зайнятості та відповідачем, у грудні 2007 року був направлений на навчання до учбового центру відповідача з подальшим працевлаштуванням, де 18 січня 2008 року з ним трапився нещасний випадок на виробництві, він переніс дві операції, витрачав власні кошти на лікування. Відповідач протиправно не вносить запис до його трудової книжки про проходження виробничого навчання, хоча такий обовязок був передбачений договором із центром зайнятості а це, як йому повідомили у Відділенні Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Центральному районі м. Миколаєва (далі за текстом Фонд) перешкоджає йому отримати грошову компенсацію на оплату першої планової операції та подальше відновлення В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав. Представники відповідача та третьої особи позов не визнали, вказали що позивач не перебував у трудових відносинах із заводом, під час проходження навчання отримував допомогу по безробіттю від центра зайнятості. Представник Фонду не заперечувала проти задоволення позову. Суд вислухавши доводи позивача, пояснення представників відповідача та третьої особи, пояснення свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 13 липня 2007 року по 25 березня 2008 року позивачем перебував на обліку Заводського районного центру зайнятості і йому виплачувалася допомога по безробіттю (записи у трудовій книжці №23,24). 26 жовтня 2007року між центром зайнятості ті позивачем було укладено договір №333-07, предметом якого було направлення [PERSON], за рахунок центру із виплатою матеріальної допомоги, на навчання до ДП «Суднобудівний завод імені 61 комунара» за спеціальністю складальник металевих суден З розряду з метою сприяння подальшого працевлаштування (п.1 та 2.2. договору). В цей період часу, між центром зайнятості та Заводом був чинний договір від 15 жовтня 2007 року, за яким ВСП «Учбовий центр» Заводу зобовязався прийняти від Миколаївського обласного центру зайнятості громадян, які потребують професійної підготовки, перепідготовки і здійснити курс навчання(п. 2.1; п.2.2.1), по закінченню навчання видати слухачам документ встановленого зразку (п.2.2.8), вносити запис у трудові книжки громадян або видавати відповідну довідку про час навчання на підставі наказів про зарахування та відрахування (п.2.2.9). Згідно наказу по Заводу №451 від 24 грудня 2007 р. позивача було прийнято для проходження виробничої практики строком з 26 грудня 2007 року по 28 лютого 2008року з наступним працевлаштуванням в цех №12 (п.1.1). 18 січня 2008 року із позивачем трапився нещасний випадок. При госпіталізації того ж дня у позивача діагностовано отримав перелом правого ліктьового відростку правої ліктьової кістки зі зміщенням, а також пошкодження (забиття) шийного відділу хребта. Відповідно до копії листа-направлення, здійснити оплату за лікування позивача перед лікарнею швидкою медичної допомоги зобовязалося відділення виконавчої дирекції Фонду у Центральному районі м. Миколаєва Акт розслідування нещасного випадку № Н-1, затверджено в. о. директора Заводу 22 січня 2008 року і у його висновку встановлено, що даний нещасний випадок із позивачем повязаний із виробництвом. У додатку до [PERSON] №Н-1 було встановлено, що причиною нещасного випадку є проста необережність позивача. В період лікування позивачу було зроблено дві операції - 23 січня та 11 червня 2008 року, він витрачав власні кошти на придбання ліків. Позивачу у період лікування були оформлені листки непрацездатності, засвідчені печаткою Заводу. 26 березня 2008 року позивач прийнято на посаду складальника корпусів металевих суден 3 розр. до ДП «Суднобудівний завод імені 61 комунара», де він працював до 25 липня 2007року (записи №25,26). Листом директора Заводу від 23 квітня 2008 року, позивачу було відмовлено компенсувати витрати на лікування, оскільки він на час хвороби був безробітним та отримував відповідну матеріальну допомогу від центра зайнятості. На звернення позивача до центру зайнятості, йому листом від 03 червня 2008 року було рекомендовано звернутися зі своїми претензіями до суду, оскільки на час його безробіття і хвороби на нього не поширювалася дія Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Вирішуючи позов, суд виходить з того, що шкоду здоров ю позивач зазнав виконуючи, на договірних засадах, обовязки у навчальному центрі Заводу, тому майнову компенсацію шкоди на підставі cm. 1195 ЦК України йому повинен сплатити саме Завод. Суд не має підстав не погоджуватися з розміром компенсації матеріальної шкоди, обрахованої позивачем у відповідності до матеріалів справи та положень статті 1197 ЦК України, тобто у розмірі 4057,20 грн. Слід також задовольнити і вимогу позивача про зобовязання відповідача «нести до трудової книжки запис про проходження виробничого навчання(наказ №451 від 24 грудня 2007 року)в період з 26 грудня 2007 року по 28 лютого 2008 року в цеху № 12 Державного підприємства «Суднобудівний завод імені 61 Комунара» за фахом складальника корпусів металевих суден 3 розряду, оскільки позивач у дійсності виконував трудові обовязки на Заводі, що підтверджено матеріалами справи. Вимога про відшкодування позивачу моральної шкоди підлягає задоволенню на підставі cm. 1166 ЦК України, але суд приймаючи обставини справи, тривалість та інтенсивність фізичних та душевних страждань, приходить до висновку, що достатньою компенсацією є сума у 1000 грн. На підставі ст.. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати у розмірі 51 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial