Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-22 00:00:00

Орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську Ради 29 січня 2009 року звернувся до ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, треті особи: управління Дніпропетровської міської ради по управлінню майном колишнього селища міського типу Таромське, обласний комунальний заклад «Будинок дитини №2», прокурор Ленінського району м. Дніпропетровська. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що [INFO] [PERSON] народила дитину в домашніх умовах, проживаючи на той час за адресою: [ADDRESS]. Після народження сина повернулась на проживання до своїх батьків в с. Таромське. Після відвідування дільничним педіатром на дому було з'ясовано, що новонароджений потребує термінової госпіталізації, про що мати була повідомлена, але категорично відмовлялась від госпіталізації. 01 грудня 2008 року спеціалістами відділу соціального захисту населення, сім'ї та молоді було обстежено житлово-побутові умови сім'ї, під час якого було повторно запропоновано госпіталізацію дитини, але матір знову відмовилася від госпіталізації дитини. За викликом дільничого лікаря каретою швидкої допомоги 02 грудня 2008 року дитину у важкому стані було доставлено до реанімаційного відділення ДМКЛ № 6, а 13 грудня 2008 року мати самовільно залишила лікарню та пішла з дитиною додому, тим самим створила небезпеку для життя та здоров'я малолітнього. На підставі постанови прокурора Ленінського району м. Дніпропетровська від 18 грудня 2008 року дитину у матері було відібрано 19 грудня 2008 року співробітниками кримінальної міліції Ленінського району та госпіталізовано до ДМКЛ №6. Посилаючись на наведені обставини, орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради просив суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], у відношенні її малолітнього сина [PERSON], [INFO], з підстав ухилення від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини. Малолітнього [PERSON], [INFO], передати для подальшого влаштування органу опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради. Зі своєї сторони [PERSON] звернулася до органу опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради із зустрічними позовними вимогами про повернення дитини. В обґрунтування вимог зазначила, що з моменту народження дитина постійно знаходилась під наглядом дитячого лікаря та патронажної сестри за місцем її проживання. В перших числах грудня 2008 року у дитини підвищилася температура, їй одразу було запропонована її госпіталізація. Припускаючи, що у лікарні дитині не буде забезпечено належним чином догляд, від госпіталізації вона відмовилась. Просила суд, повернути їй дитину [PERSON], [INFO], допустивши рішення суду до негайного виконання. Ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних позовних вимог залучено законного представника інтересів малолітнього обласний комунальний заклад «Будинок дитини № 2». У судовому засіданні представник органу опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити. Зустрічні вимоги не визнала, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Відповідачка [PERSON] заперечувала проти задоволення первісних позовних вимог, посилаючись на безпідставність відібрання у неї дитини. Однак, у ході судового розгляду в підтвердження своїх заперечень надавала суперечливі пояснення щодо обставин даного спору, змінюючи їх в залежності від з'ясування судом. Стверджувала, що з моменту відібрання дитини систематично приходила до лікарні, купувала для нього необхідні ліки, харчування, санітарно-гігієнічні засоби. Після влаштування сина до будинку дитини протягом всього часу телефонує до закладу, цікавиться його станом здоров'я, потребами, тим самим турбується про нього. У будинку зробила ремонт, придбала для сина необхідні речі. Зустрічні позовні вимоги просила суд задовольнити. Представники третіх осіб, діючі за довіреністю, від управління Дніпропетровської міської ради по управлінню майном колишнього селища міського типу Таромське, [PERSON], комунального закладу «Дитяча міська клінічна лікарня №6» [PERSON], обласного комунального закладу «Будинок дитини № 2» [PERSON] у своїй позиції щодо пред'явлених позовних вимог покладалися на розсуд суду. Представник прокуратури Ленінського району м. Дніпропетровська [PERSON] вважала за можливе повернути малолітнього [PERSON] матері. Підставою звернення позивача за первісним позовом до суду на захист прав та інтересів малолітнього є припинення особистих немайнових та майнових прав і обов'язків відповідачки у відношенні до сина, відібраного у неї у зв'язку із неналежним виконанням обов'язку по вихованню дитини. За зустрічним позовом - поновлення у правах матері на виховання, догляд та утримання своєї дитини шляхом повернення її у сім'ю. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, законів України, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, практику Верховного Суду України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З'ясувавши обставини по справі, вислухавши сторони, представників сторін, свідків, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] до органу опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва серія [NUMBER], народження [INFO] [PERSON] зареєстровано 21 листопада 2008 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Відомості про батька внесені за заявою матері згідно з частиною 1 статті 135 СК України (а.с. 7, 8). З'ясовано, що у допологовий період [PERSON] перебувала під наглядом жіночої консультації територіального медичного об'єднання № 12. 03.11.2008 року за направленням дільничного гінеколога прибула у пологовий будинок міської лікарні № 2, який вона в той же день покинула самовільно і в ніч на 04.11.2008 року у незадовільних домашніх умовах за адресою: [ADDRESS], при відключеному електропостачанні народила хлопчика. Незважаючи на наполегливі рекомендації медичних працівників від госпіталізації дитини з метою її обстеження категорично відмовлялася, від вакцинації також. Починаючи із 11.11.2008 року дитина знаходилася під медичним патронажем дитячої поліклініки міської клінічної лікарні № 22, за місцем проживання матері за адресою м. Дніпропетровськ, м/р Таромське, вул. Водна, 24. Під час її відвідування на дому 01.-02.12.2008 року дільничним педіатром [PERSON] встановлено, що дитина перебуває у важкому стані здоров'я, потребує термінового медичного лікування в умовах стаціонару, однак, мати від госпіталізації знову ж відмовилася. У зв'язку із чим 02.12.2008 року дитину госпіталізовано каретою швидкої допомоги до реанімаційного відділення міської клінічної лікарні № 6 у важкому стані із клінічним діагнозом: гастроентероколіт, токсикоз-ексикоз ІІ-ІІІ ступеня, парез кишечника, дефіцитна анемія, гіпотрофія, кардіопатія, пупочний свищ, пупочна грижа, гострий коньюктивіт, та ін. В результаті проведеного лікування стан дитини поліпшився, але від подальшого лікування [PERSON], наполягаючи на виписці, 12.12.2008 року відмовилася. Зазначені обставини знайшли своє підтвердження як у поясненнях самої [PERSON], представника комунального закладу «Дитяча міська клінічна лікарня №6» [PERSON], свідка [PERSON], так і у досліджених у судовому засіданні історії розвитку новонародженого, історії хвороби № 4737. Відповідно до Основ законодавства України про охорону здоров'я, здоров'я - це стан повного фізичного, душевного і соціального благополуччя людини. У відповідності до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом п.2 ч.І ст.164 Сімейного кодексу України, п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, коли вони свою винною поведінкою, свідомо нехтуючи своїми обов'язками та інтересами дитини, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини. Аналізуючи здобуті докази по справі, суд приходить до висновку, що [PERSON] неналежно виконуючи свої батьківські обов'язки, ухилялася не тільки від надання дитині необхідної первинної лікувально-профілактичної допомоги, зокрема, консультацій лікаря, простої діагностики, здійснення необхідних профілактичних заходів, а й від надання дитині спеціалізованої медичної допомоги, що призвело до критичного стану здоров'я дитини. У відповідності до ч.2 ст.170 СК України, у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя та здоров'я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. За змістом ст.170 СК України, умовою відібрання дітей є небезпека для дитини, незалежно від вини батьків, і є по суті превентивною мірою до батьків, оскільки надає їм можливість змінити своє ставлення до виховання дитини. Постановою прокурора Ленінського району м. Дніпропетровська від 18 грудня 2008 року (а.с. 186) малолітнього [PERSON] відібрано у матері. Дитину для обстеження госпіталізовано до ДМКЛ №6 за № 4994 (а.с.88-132). На підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної у місті Ради за № 668 від 16 жовтня 2009 року малолітнього влаштовано до обласного комунального закладу «Дитячий будинок № 2», де він перебуває на даний час. (а.с. 185). Батьки, від яких відібрано дитину без позбавлення батьківських прав, втрачають право на особисте виховання дитини, а також ті права, для здійснення яких має бути безпосередня присутність батьків; право на витребування дитини від інших осіб. Згідно ч.З ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджають належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення дитини. У судовому засіданні встановлено, що за місцем своєї реєстрації [PERSON] проживає разом із сином від першого шлюбу [PERSON], [INFO]. Позитивно характеризується за місцем проживання, навчання дитини у школі, працює. Згідно акту обстеження, складеного за участю служби у справах дітей, сім'я має задовільні житлові-побутові умови (а.с. 9, 11, 39, 49, 219). Із пояснень представника органу опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради встановлено, що сім'я відповідачки на обліку як неблагонадійна не перебуває. Судом не приймаються в якості належних доказів в обґрунтування доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав висновок опікунської ради управління Дніпропетровської міської ради м/р Таромське за № 24 від 12 грудня 2008 року підписаний головою опікунської ради [PERSON] (а.с. 5) та висновок органу опіки та піклування за підписом голови Ленінської районної у місті ради [PERSON] від 10 березня 2010 за № 1/14-232 (а.с.220-221), у зв'язку із тим, що згідно до ч.5 ст.19 СК України, письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи надається органом опіки та піклування. У відповідності до ст.56 ЦК України, ст.11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», органами опіки та піклування є виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, очолює які на підставі п.5 ст.51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» голова відповідної ради, що в межах своїх повноважень видає розпорядження згідно п.7 ст.55 цього Закону. Оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що [PERSON] змінила свою поведінку, спосіб ставлення до виховання дитини, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист їх інтересів, та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки, суд з урахуванням обставин справи, характеру вини [PERSON],

Outcome: approved