Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-07 00:00:00

01.06.2009р. позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Позивач у позовній заяві в обґрунтування вимог посилався на те, що вони з відповідачкою зареєстрували шлюб 17.08.1991року у відділі РАГС виконкому Жовтневої райради народних депутатів м. Дніпропетровська. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку Юлію, 25.07.2007р. народження. Шлюбні відносини з відповідачкою припинилися в липня 2008р., коли позивач пішов жити до іншої жінки. Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, виховання дитини, втрата почуття любові та поваги та через несумісність в інтимних стосунках, через що виникали конфлікти. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивач вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. На даний час позивач знаходиться у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою та поновлювати шлюбні стосунки з відповідачкою не має бажання. Строк на примирення, наданий судом позитивних результатів не приніс. Просив шлюб розірвати та винести рішення в судовому засіданні за його відсутності, про що надав суду відповідну заяву. Відповідачка в судове засідання також надала заяву, згідно якої визнала вказані позивачем період та причину припинення шлюбних відносин, проте заперечувала проти розірвання шлюбу, вважаючи що ще можливо зберегти родину. Просила розглядати справу в судовому засіданні за її відсутності. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, виховання дитини, втрату почуття любові та поваги, через що виникали конфлікти. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин з липня 2008р. Строк на примирення, наданий судом двічі 17.06.2009р. тривалістю 6 місяців та 22.12.2009р. тривалістю 3 місяці позитивних результатів не приніс. На даний час позивач знаходиться у фактичних шлюбних стосунках з іншою жінкою. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Заперечення відповідачки щодо незгоди з позовними вимогами суд приймає до уваги, проте оцінює критично, оскільки сторонам по справі надавався двічі строк на примирення загальною кількістю девять місяців, проте будь-яких дій щодо збереження родини відповідачкою не було вчинено, оскільки позивач від позовних вимог не відмовився. Крім того, відповідачка не заперечувала що подружні стосунки припинилися в родині, визнавши період та причину припинення стосунків. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені більше півтора роки тому і з цього часу більше не відновлювалися, позивач від позову не відмовився, а відповідачка, хоча й заперечувала проти розірвання шлюбу, проте протягом наданих судом строків на примирення терміном 6та 3 місяці будь-яких дій щодо збереження родини не вчиняла, про що свідчить небажання позивача відмовлятися від позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved