Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-28 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що 11 грудня 2008 року о 18.00 в м. Києві на вул. М.Ушакова, 8а, сталася дорожньо-транспортна пригода, де відповідач [PERSON] керував власним автомобілем «ВАЗ», д.н.з.56065КВ, не вибрав безпечну швидкість руху, стан транспортного засобу, не контролював його рух, внаслідок чого скоїв зіткнення з припаркованим автомобілем «Шкода», д.н.з. [NUMBER], водій [PERSON], який на момент ДТП був відсутній. Відповідач [PERSON] з місця ДТП втік. До органів ДАЇ не повідомив. Під час ДТП автомобіль «Шкода», який на праві власності належить [PERSON] був ушкоджений. Вина відповідача [PERSON] підтверджена постановою Святошинського районного суду м. Києва від 18.02.1009 року. Зазначали, що автомобілю «Шкода» д.н.з.[NUMBER] було завдано матеріальну шкоду, розмір якої підтверджено згідно Акту дослідження автотоварознавця у розмірі 18\~406,85 грн. Зазначали, що оскільки цивільна відповідальність [PERSON] перед третіми особами застрахована у ЗАТ «Українська страхова компанія «Княжа» за полісом №ВВ\\7684657, то частина матеріальної шкоди у розмірі 10124,08 грн. відшкодовано Моторним (транспортним) страховим бюро, різниця між завданим матеріальним збитком та проведеним відшкодуванням страховою компанією складає 8282,77 грн. Позивачем [PERSON] було сплачено вартість проведення авто товарознавчого дослідження у розмірі 600 грн., вартість телеграми у розмірі 98,80 грн., за правову допомогу у розмірі 500 грн., а тому вважає, що загальна сума завданого матеріального збитку складає 9\~457,57 грн. Також зазначали, що позивачу [PERSON] було завдано моральну шкоду, що полягає у моральних стражданнях, яких він зазнав у зв»язку з пошкодженням його майна, оскільки ушкоджений автомобіль «Шкода» є сімейним автомобілем, його сім»я не могла користуватися ним за призначенням, до аварії автомобіль слугував його сину [PERSON] для поїздок на роботу, і він і позивач [PERSON] мали користуватися громадським транспортом, що порушило спосіб їх життя і призвело до додаткових матеріальних витрат та погіршило ефективність їхньої праці. Заподіяну моральну шкоду позивач [PERSON] оцінює у 5500 грн. Моральна шкода також була завдана і відповідачу [PERSON], яку він оцінює у 3000 грн. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач та його представник повідомлялися судом належним чином, представник відповідача звертався до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи (а.с.44), повідомлявся належним чином (а.с.48, 52,53). У судові засідання, які були призначені на 01.02.2010 року не з»явилися, подали до суду телеграму, про неможливість прибути до суду з поважних причин (а.с.66), підтверджень поважності неявки у судове засідання 01.02.2010 року суду надано не було. Розгляд справи було відкладено до 26.02.2000010 року, відповідач у справі та його представник були належним чином повідомлені ( а.с.3), відповідач повідомив суд, про неможливість прибути до суду у зв»язку із перебуванням на лікарняному, обіцяний оригінал листка тимчасової непрацездатності суду надано не було. Відповідач [PERSON] повідомлявся судом належним чином, у судове засідання не з»явився, заяв про поважні причини неявки до суду не подав, представника не направив, доказів поважності неявки у судові засідання 01.02.2010 р та 26.02.2010 року до суду не подав, а тому суд вважає за можливе у порядку ст. ст. 169, 224 ЦПК України проводити судове засідання за відсутності належним чином повідомленого відповідача та ухвалення у справі заочного рішення. Позивач та представник позивача проти цього не заперечували. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи суд встановив наступне. Судом встановлено, що згідно постанови Святошинського районного суду м. Києва від 18.02.2009 року, (а.с.10), що залишена без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києві від 24.03.2009 року (а.с.11) відповідача у справі [PERSON] визнано винним за адміністративне правопорушення передбачене ст.ст.122-4,124 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що згідно акту спеціаліста автотоварознавця, та доданих до нього документів ( а.с.18-32), автомобіль «Шкод Супер Б»д.н.з.[NUMBER] належить на праві приватної власності [PERSON], із приміткою у технічному паспорті, має право керувати [PERSON] Згідно висновку авто товарознавця вартість матеріального збитку завданого автомобілю «Шкод Супер Б»д.н.з.[NUMBER] складає 18406,85 грн. Судом встановлено, що згідно платіжного доручення (а.с.23) Моторне (транспортне) страхове бюро відшкодувало [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 10124,08 грн. Судом встановлено, що згідно квитанції ( а.с.26) позивачем [PERSON] за проведення авто товарознавчої експертизи сплачено 600 грн., за правові послуги 500 грн. ( а.с.34) судові витрати у розмірі 149,50 грн., що підтверджено документально ( а.с.1-3). Судом встановлено, що згідно квитанцій ( а.с.4) позивачем [PERSON] сплачено державне мито у розмірі 17,00 грн. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до постанови Святошинського районного суду міста Києва від 18.02.2009 року, (а.с.10), що залишена без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києві від 24.03.2009 року (а.с.11) відповідача у справі [PERSON] визнано винним за адміністративне правопорушення передбачене ст.ст.122-4,124 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен з»ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у якій грошовій сумі чи у який матеріальній формі. Позивач [PERSON] оцінює заподіяну йому шкоду у розмірі 5500 грн., позивач [PERSON] у розмірі 3000 грн., письмових доказів, які б підтверджували зайві матеріальні витрати, а також у чому полягало погіршення ефективності їх праці до суду надано не було. Суд у діях відповідача [PERSON] вбачає факти нанесення моральної шкоди позивачам [PERSON] та [PERSON], оскільки відповідач у справі [PERSON], зник з місця ДТП, добровільно матеріальну шкоду позивачам не відшкодував, позбавив відповідачів можливості вести устаткований спосіб життя та користування автомобілем «Шкод Супер Б»д.н.з.[NUMBER], який було ушкоджено внаслідок неправомірних дій відповідача, а тому суд оцінює завдану моральну шкоду нанесену позивачу по справі [PERSON] у розмірі 1000 грн, [PERSON] у розмірі 1000 грн. за моральні страждання, оскільки позивачами не підтверджено те не надано доказів до суду обґрунтування моральної шкоди у вказаному розмірі, які б підтверджували зайві матеріальні витрати, а також у чому полягало погіршення ефективності їх праці. Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до постанови Святошинського районного суду міста Києва від 18.02.2009 року, що залишена без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києві від 24.03.2009 року вина відповідача по справі [PERSON] доведена. Відповідно до ст.1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов»язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об»єктом, завдала шкоди діяльністю, щодо його використання, зберігання або утримання, зобов»язана відшкодувати її на загальних підставах. Відповідно до ст. ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частки позовних вимог, у задоволені, яких позивачеві відмовлено. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial