Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-12 00:00:00

В лютому 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини в якій вказувала, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем до 16 серпня 2006 року. Від шлюбу мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. [PERSON] є працездатною особою, проте матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Тому, враховуючи те, що відповідач має змогу та зобовязаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, позивачка просила суд стягувати з [PERSON] кошти (аліменти) в розмірі 1/4 частини його доходу (заробітку) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 лютого 2010 року і до його повноліття. Ухвалою суду від 25 березня 2010 року до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог залучено [PERSON] Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак направив на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та повне визнання позовних вимог. Третя особа [PERSON] - в судове засідання не зявилася, судом належним чином про час та місце розгляду справи повідомлена, причину неявки суду не повідомила. Оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін, а тому суд вважав можливим розглядати справу без участі відповідача та третьої особи. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку про необхідність застосування наслідків визнання позову відповідачем, передбачених ст. 174 ЦПК України, оскільки таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Зокрема з матеріалів цивільної справи судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі від якого мають спільну малолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с.2-4). Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Ст. 181 ч.3 та ст.183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджується в частині від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя, матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність в останнього інших осіб на утриманні, тощо (ч. 1 ст.182 СК України). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини у визнаному ним розмірі - 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 81, ч.ч.1, 3 ст. 88 ЦПК України, п. 5 ст. 4 Декрету КМ України «Про державне мито» від 21 січня 1993 року № 7-93 з відповідача також підлягають стягненню 120 грн. витрат з інформаційно технічного забезпечення розгляду справи на користь державного бюджету м. Вознесенська та 51 грн. державного мита на користь місцевого бюджету м. Вознесенська.

Outcome: approved