Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-26 00:00:00

22.05.2009 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним вище позовом до відповідача - ясел-саду №69 «Салют», оскільки вважає, що наказом № 95 від 20.10.2008 року завідуючої яслами-садом №69 «Салют» вона була звільнена з роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату) та її звільнення проведено з грубими порушеннями чинного законодавства, оскільки звільнення було проведено під час її тимчасової непрацездатності (лікарняний був наданий нею адміністрації відповідача 20.10.2008 року); трудовий договір розірваний з нею після спливу місячного строку після отримання згоди профспілок (засідання, на якому вона була присутня, відбулося в серпні); звільнення проведено під час вагітності (відомості щодо вагітності були вказані в лікарняному листі). В обґрунтування позовних вимог вказала, що після звільнення, яке позивачка вважає незаконним, вона звернулася до прокуратури Комсомольського району м. Херсону із скаргою. Після розгляду скарги, наказом завідуючої яслами-садом №69 «Салют» №96 від 22.10.2008 року її формально відновили на посаді вчителя-логопеду заднім числом. В той-же день, тобто 22.10.2008 року, було видано накази № 36 про перевід позивачки на 0,5 ставки вчителя логопеду та №98 про її перевід з 22.10.2008 року на 0,5 ставки вчителя логопеду, 0,1 ставки вихователя логопедичної групи та на 0,31 ставки вихователя загальної групи, що зменшило її оплату праці. Своєї згоди на таку зміну, як умов, так і оплати праці, вона адміністрації відповідача не давала, ознайомили її з вказаними вище наказами тільки 22.12.2008 року. 14.01.2009 року з метою відновлення порушених прав позивачка звернулася за захистом до територіальної державної інспекції праці у Херсонській області. 27.02.2009 року вона отримала відповідь інспекції про те, що керівнику ясел-саду №69 видано припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю, однак до моменту звернення позивачки з позовом до суду, порушені права позивачки фактично не відновлені. В результаті незаконних дій адміністрації ясел-саду, починаючи з 22.10.2008 року та до теперішнього часу, позивачка недоотримує 227,65 гривень щомісяця, порушення її законних прав керівником відповідача привело до моральних страждань позивачки, оскільки були порушені нормальні життєві звязки, був порушений нормальний перебіг вагітності, вона вимушена була знаходитися на стаціонарному лікуванні в лікарні Дніпровського району м. Херсона у звязку із погрозою викидня 3 23.10.2008 року до 27.10.2008 року. За таких негативних обставин від неї потребувалося постійне докладання додаткових зусиль для збереження фізичного та психічного стану, вона вимушена була турбуватися про свою ненароджену дитину, оскільки бажала, щоб дитина не постраждала внаслідок завданого їй стресу. Моральну шкоду оцінює в 5000 грн. На підставі викладеного позивачка просить стягнути з відповідача на її користь недоотриману за сім місяців заробітну плату у сумі 1593,55 грн. згідно наданого розрахунку, стягнути 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а також стягнути з відповідача судові витрати. 03.12.2009 року позивачка [PERSON] надала до суду уточнення та доповнення до позову у відповідності до яких просить суд: визнати неправомірним її звільнення наказом відповідача від 20.10.2008 року №95; визнати неправомірним її відновлення на роботі з 22.10.2008 року наказом відповідача №96; визнати неправомірним її перевід з 22.10.2008 року на 0,5 ставки вчителя логопеду, 0,1 ставки вихователя логопедичної групи, на 0,31 ставки вихователя звичайної групи; зобовязати відповідача відновити її на попередній посаді вчителя логопеду з 20.10.2008 року; зобовязати відповідача видати дублікат трудової книжки без внесення запису, визнаної недійсною; стягнути недоотриману заробітну плату в розмірі 2048,85 грн.; стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали вимоги позовної заяви, позов просили задовольнити за вказаних в позові підстав у повному обсязі. Представник відповідача завідуюча яслами-садом №69 «Салют» [PERSON] позов не визнала та пояснила суду, що про скорочення штату працівників [PERSON] була попереджена у відповідності до ст.. 42-2 КЗпП України за два місяці (наказ №64 від 28.07.2008 року), тобто в той період, коли позивачка не знаходилася в стані вагітності. В цей же день, 22.07.2008 року, у відповідності до чинного законодавства, позивачці було запропоновано вакантну посаду вихователя, від якої вона відмовилася (копія наказу-попередження свідчить про це). 28.07.2008 року [PERSON] подала до міського центру зайнятості «Звіт про заплановане звільнення працівника» форми №4-ПН на [PERSON] 13.08.2008 року було проведено профспілкові збори на яких розглядалося питання про затвердження кандидатури логопеду на скорочення. Із двох працівників, одна з яких [PERSON] надала документи про те, що вона має статус матері одиначки і відповідно до вимог ст.. 184 КЗпП України скороченню не підлягає. Враховуючи зазначене, профспілковий комітет надав згоду на скорочення [PERSON] з 01.10.2008 року. З рішенням профспілкового комітету позивачка не погодилася и почала звертатися із скаргами до правоохоронних органів та органів місцевого самоврядування. Вважає, що, оскільки [PERSON] отримала від цих інстанцій негативні відповіді, то вона, як директор повністю дотримала процедуру скорочення штатів. З 01.10.2008 року ставка вчителя-логопеду була вже скорочена, що підтверджується штатним розкладом на цю дату, який затверджений начальником управління освіти Херсонської міськради. У звязку з цим вимушена була тимчасово перевести вчителя логопеда [PERSON] з її згоди з 01.10.2008 року по 30.09.2008 року на посаду вихователя, що дало змогу [PERSON] працювати увесь місяць на ставці вчителя логопеду. За два дні до її скорочення, тобто 29.09.2008 року позивачка почала лікуватися (як згодом стало відомо відповідачу із тексту лікарняного, - діагноз загроза викидню) та відповідачем було видано наказ №86 від 30.09.2008 року про перенесення звільнення у звязку із скороченням штату на період її непрацездатності, а також було подано листа до державної служби зайнятості. Після закінчення лікарняного листа 20.10.2008 року, не дивлячись на сам лікарняний лист, відповідач видає наказ №95 про звільнення позивачки у звязку із скороченням штату. Під час відмови від підписання цього наказу [PERSON] надала лікарняний лист с діагнозом «вагітність». До цього моменту [PERSON], як керівнику не було відомо, що позивачка вагітна. У звязку із виниклою ситуацією вимушена була відновити позивачку на посаді вчителя-логопеду, але з іншою завантаженістю, оскільки фінансувалася тільки одна ставка вчителя-логопеду, а залишалося два спеціалісти, які не підлягали скороченню, а тому попередити їх про зміну суттєвих умов праці вона не мала можливості, оскільки не має можливості передбачати вагітність своїх підлеглих. Вважає, що в ситуації, що виникла, вона поступила у відповідності до вимог законодавства, як керівник та із додержанням моральних загальнолюдських принципів, як людина та громадянин, зберігши за обома співпрацівниками робочі місця, крім того, вона додала до їх 0,5 ставки вчителя-логопеду додатково 0,1 ставки логопедичної групи та 0,31 ставки вихователя загальної групи, аби компенсувати різницю у заробітній платні. 22.10.2008 року вона звернулася до начальника Управління освіти [PERSON] з проханням повернути штатну одиницю вчителя логопеду, але їй було відмовлено з тієї підстави, що у саду функціонує тільки одна логопедична група, що згідно штатного розкладу відповідає одній ставці вчителя логопеду. З цим наказом [PERSON] була ознайомлена 22.10.2008 року, що підтверджується її підписом про незгоду з наказом №98. Після цього позивачка звернулася до територіальної інспекції праці в Херсонській області і 17.02.2009 року державним інспектором праці [PERSON] було проведено перевірку дитячого дошкільного закладу №69. Зауваження, які були внесені, не відносилися до заробітної плати [PERSON], що підтверджується інформацією, наданою до територіальної інспекції праці. Таким чином вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у звязку з їх необґрунтованістю та просить у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково, а строк звернення до суду із позовом можливо відновити, визнавши причину пропуску строку поважною, з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.02.2001 року [PERSON] призначена на посаду вчителя-логопеда ясел-саду №69 м. Херсона. Відповідно до наказу № 95 від 20.10.2008 року завідуючої яслами-садом №69 «Салют» [PERSON] була звільнена з роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату) в період тимчасової непрацездатності. Лист непрацездатності був наданий адміністрації дошкільного закладу 20.10.2008 року і цей факт не заперечує представник відповідача, яка повідомила суду, що вона не займається оформленням табелю робочого часу та листів непрацездатності, а тому передала його завгоспу, яка оформляє табель. Про діагноз [PERSON] вона не знала, оскільки лікарняний не дивилась. Наказом завідуючої яслами-садом №69 «Салют» №96 від 22.10.2008 року [PERSON] відновили на посаді вчителя-логопеду. Також 22.10.2008 року, було видано накази № 36 про перевід позивачки на 0,5 ставки вчителя логопеду та №98 про її перевід з 22.10.2008 року на 0,5 ставки вчителя логопеду, 0,1 ставки вихователя логопедичної групи та на 0,31 ставки вихователя загальної групи, що зменшило її оплату праці. Своєї згоди на таку зміну, як умов, так і оплати праці, [PERSON] адміністрації відповідача не давала, ознайомили її з вказаними вище наказами тільки 22.12.2008 року. Не погоджуючись із вказаними вище наказами [PERSON] звернулася із скаргою до прокуратури Комсомольського району м. Херсона та отримала відповідь, що підстав для внесення актів прокурорського реагування не вбачається. 14.01.2009 року [PERSON] звернулася із заявою до територіальної інспекції праці в Херсонській області та 27.02.2009 року отримала відповідь, що її звільнення на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України було проведено з порушенням вимог ст.. 184 КЗпП України внаслідок чого завідуючою [PERSON] самостійно прийнято рішення про поновлення позивачки на посаді. Запис щодо звільнення та поновлення в займаній посаді зроблено з порушенням вимог п. 2.10 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58. Також у вказаній відповіді зазначено, що порушенням є і те, що [PERSON] не була попереджена не пізніше ніж за 2 місяці про зміну істотних умов праці, а саме зменшення педагогічного навантаження, чим було порушено вимоги ст.. 32 КЗпП України. На підставі викладеного було видано припис щодо усунення виявлених порушень трудового законодавства. Таким чином, зазначені позивачкою у позові порушення трудового законодавства стосовно неї підтверджуються і викладеними вище обставинами. Крім того, суд вважає, що строк позовної давності пропущений позивачкою з поважною причини, оскільки вона отримала відповідь від відповідача наприкінці квітня 2009 року. Факт порушення не спростовується і наданою відповідачем на адресу позивачки «інформацією» від 13.04.2009 року. Крім того судом встановлено, що під час проведення профспілкових зборів 13.08.2008 року не було отримано згоду на звільнення працівника [PERSON], а тільки обговорювалися кандидатури на скорочення штату, що не давало права відповідачу звільняти працівника з посади, оскільки не було отримано згоду профспілкового комітету на звільнення. Відповідно до вимог ст.. 40 п.1 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганизації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення численності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у п.1 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. Всі перераховані вище норми були порушені відповідачем під час звільнення [PERSON] 20.10.2008 року за скороченням штату. Також, у відповідності до вимог ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 2 місяці. Ці вимоги законодавства також не були виконані під час звільнення [PERSON] Крім того, не може бути взято судом до уваги твердження представника відповідача про те, що вона не мала змоги своєчасно попередити [PERSON] про суттєві зміни умов та оплати праці, оскільки це твердження не підкріплено будь-якими доказами. Таким чином суд доходить висновку про те, що необхідно визнати неправомірним звільнення [PERSON] наказом відповідача від 20.10.2008 року №95, визнати неправомірним її відновлення на роботі з 22.10.2008 року наказом відповідача №96, визнати неправомірним її перевід з 22.10.2008 року на 0,5 ставки вчителя логопеду, 0,1 ставки вихователя логопедичної групи, на 0,31 ставки вихователя звичайної групи та зобовязати відповідача відновити її на попередній посаді вчителя логопеду з 20.10.2008 року. У відповідності до п. 2.10. «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 при наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаною недійсною, на прохання працівника видається «Дублікат» трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним. Таким чином, вимоги [PERSON] в частині зобовязання відповідача видати дублікат трудової книжки без внесення запису, визнаної недійсною є правомірними. У відповідності до наданих суду розрахунків, з якими погодилася і представник відповідача, недоотримана заробітна плата за період з листопада 2008 року до липня 2009 року складає 2048,85 грн. і підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування моральної шкоди» N 4 від 31.03.95 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду N 5 від 25.05.2001 року, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. У відповідності до вимог ст.. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана особі, відшкодовується особою, яка її завдала. З урахуванням моральних страждань позивачки, суд вважає, що на користь позивачки стягненню підлягає у відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

Outcome: partial