Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд стягнути з нього аліменти на утримання сина, [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 гривень в місяць, починаючи з 14 вересня 2006 року та до досягнення ним повноліття, а саме до 6 жовтня 2016 року, а також просить суд допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. В судовому засіданні позивачка та її представник уточнила та підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити. При цьому вони посилались на те, що відповідач сплачував аліменти на утримання дитини у добровільному порядку до серпня 2009 р. Після серпня 2009 р. виплати зупинились, в результаті чого позивачка була вимушена звернутись до суду з позовом. Відповідач позов визнав частково, а саме у розмірі Ул частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, посилаючись на те, що в нього є інша сім'я, вони очікують на народження дитини, на даний час має суттєві матеріальні труднощі, у зв'язку з відсутністю замовлень на виконання внутрішніх будівельних робіт, які є його спеціалізацією. Відповідач посилається на те, що після розірвання шлюбу з позивачкою, він продовжує утримувати їх сина, сплачує наполовину з позивачкою витрати по навчанню у школі, несе додаткові витрати які пов'язанні з вихованням дитини, втім не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, який заявлений позивачкою в змінених та доповнених позовних вимогах. Суд вислухавши пояснення сторін, представника позивачки, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі з 3 вересня 1993 року. Від даного шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 1 червня 2005 року, актовий запис № 42. 5 червня 2002 р. шлюб між сторонами був розірваний, що підтверджується свідоцтвом від 11.09.2002 року, актовий запис №232. З моменту розірвання шлюбу відповідач добровільно сплачував кошти на утримання дитини до серпня 2009 р., що сторони підтвердили у судовому засіданні. Також у судовому засіданні встановлено, що на даний час між сторонами існує домовленість, що дитина по одному тижню проживає у одного із батьків. На час розгляду справи дитина, за домовленістю батьків, проживала з відповідачем. Тобто батьки обидва несуть витрати на утримання дитини. Позивачка працює бухгалтером у перукарні, відповідач офіційно не працює, займається ремонтно-будівельною діяльністю. Підтвердження своїх доходів сторони суду не надали. Тобто виходячи з наявних документів та доказів судом не встановлено, що відповідач має будь який заробіток або дохід. Суд вважає вимоги позивачки про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. необгрунтовані і нічим не підтверджені. Позичка виходить з суми аліментів яку вона бажає отримати, враховуючи відсутність у відповідача постійного заробітку, але не підтверджує необхідність та обґрунтованість вказаної суми аліментів. Вимоги про стягнення з відповідача додаткових витратах на дитину, позивачкою не заявлялись. Згідно з п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щод^ батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, тобто мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На час ухвалення судового рішення сума прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 2010 р. не була встановлена у зв'язку з неприйняттям Закону «Пря держаний бюджет на 2010 р.» Враховуючи інтереси дитини, ті обставини, що дитина періодично проживає з батьком, та знаходиться у цей час на його фінансовому утриманні, також те, що у відповідача є на утримані інша сім'я, суд вважає, що з нього належіть стягнуті аліменти на користь позивачки у відсотковому відношенні у розмірі Ул частини з усіх заробітків. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення, що говорить на користь визначення суми аліментів у відсотковому вигляді. Суд вважає, що стягнення аліментів у відсотковому відношенні найбільш відповідає інтересам дитини, оскільки завдяки цьому враховуються всі основні зміни в заробітку платника аліментів, а при наявності заборгованості по аліментах вона буде визначатись виходячи і середньої заробітної плати для даної місцевості, відповідно до ст. 74 Закона України «Пр; виконавче провадження».

Outcome: partial