Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-20 00:00:00

19 листопада 2007 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ВАТ «[PERSON] завод медичного устаткування», [PERSON] міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи Приватні нотаріуси [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання рішення про приватизацію та договорів купівлі-продажу недійсними, визнання права користування житловим приміщенням та зобовязання укласти договір найму звернулась [PERSON] в інтересах свого племінника [PERSON], який відбуває покарання у Первомайській виправній колонії у Харківській області (№117) (а.с.6-8). Позивач у позовній заяві, з урахуванням уточнених позовних вимог, та представники позивача у судовому засіданні, посилалися на те, що позивач після смерті своєї матері у серпні 1990 року, переїхав жити до батька за адресою: [ADDRESS]. На той час позивач був неповнолітнім ( у віці 9 років) та оселився у квартирі зі згоди свого діда [PERSON] у якості члена сімї батька [PERSON] З моменту вселення до вищевказаної квартири, позивач мав рівне зі своїм батьком та дідом право користування житловим приміщенням. Не дивлячись на те, що позивач з вересня 1991 року по липень 1996 року знаходився у школі-інтернаті №7, а потім з 01.09.1996 року по 25.05.1998 року навчався у ПТУ-20, він продовжував мешкати у спірній квартирі. На підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради №2561 від 17 грудня 1998 року, будинок №8 по вул. Абхазькій, був переданий у комунальну власність територіальній громаді м. Дніпропетровська в особі [PERSON] міської ради, а свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру було видано ВАТ «[PERSON] завод медичного устаткування» 27.08.2001 року, згідно з розпорядженням №1854. 27 серпня 2001 року батько та дід приватизували спірну квартиру та отримали свідоцтво про право власності на житло. Оформленням усіх документів в органах приватизації займався [PERSON] на підставі довіреності, виданої йому дідусем та батьком. 28 жовтня 2001 року вони продали спірну квартиру за договором купівлі-продажу відповідачу [PERSON], оформленням усіх документів з продажу займався також [PERSON] У подальшому, 17 травня 2003 року відповідач [PERSON], діючий на підставі довіреності, виданої йому [PERSON], уклав договір купівлі-продажу вищевказаної квартири з відповідачем по справі [PERSON], яка безпідставно та незаконно виселила позивача з займаної квартири. Приватизацію вищевказаної квартири позивач вважає незаконною та такою, що порушує його законні права та інтереси, оскільки на час проведення приватизації він був повнолітнім та постійно мешкав у даній квартирі, та жодної усної чи письмової згоди на її проведення не давав. Договори купівлі-продажу укладені у подальшому також є недійсними, оскільки суперечать чинному законодавству. На підставі викладеного позивач просив суд визнати недійсними та скасувати розпорядження №1854 від 27.08.2001 року про приватизацію квартири [ADDRESS] та свідоцтво про право власності на дану квартиру, видане на імя [PERSON] та [PERSON], визнати недійсними договори купівлі-продажу вищевказаної квартири від 28.10.2001 року та 17.05.2003 року, визнати за позивачем право користування житловим приміщенням - квартирою № 8 будинку №8 по вул. Абхазькій у м. Дніпропетровську, зобовязавши при цьому [PERSON] міську раду укласти з ним договір найму житлового приміщення. У судовому засіданні позивач та представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача ВАТ «[PERSON] завод медичного устаткування» у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що при вселенні позивача до спірного приміщення не було дотримано встановленого законом порядку, а саме: відсутня письмова згода на вселення усіх членів сімї наймача, а також позивач так і не був приписаний в даному житловому приміщенні Крім того вони вважають, що рівного з іншими членами сімї .права користування жилим приміщенням набувають лише особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, а саме: дружина наймача, їх діти і батьки, онуки не входять до вказаного переліку членів сімї наймача (а.с. 115-116). Представник відповідача [PERSON] міської ради у судові засідання не зявлявся, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином (а.с. 103, 114). Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] до суду так і не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином (а.с. 20, 30, 39, 42, 50, 59, 113). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, раніше у судовому засіданні 26.01.2009 року надав суду пояснення стосовно заявлених вимог, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що вимоги є незаконними та необґрунтованими, вважає приватизацію такою, що відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки при оформленні первинних документів на приватизацію діяв від імені [PERSON] та [PERSON], які просили йому у цьому допомогти, позивач [PERSON] на той час у квартирі не мешкав та він про нього від довірених осіб не чув. Представники відповідача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] у судових засіданнях проти позову заперечували, у звязку з тим, що вважають що спірна квартира [ADDRESS] придбана їхнім довірителем без будь-яких порушень чинного законодавства. Укладений договір купівлі-продажу був посвідчений нотаріально та зареєстрований у КП «ДМ БТІ» і тому відповідач [PERSON] не є винною з проводу даного позову. Також звертали увагу суду на те, що збіг строк позовної давності, передбачений чинним законодавством. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу з застосуванням вимог п. 4 ст. 169 ЦПК на підставі наявних у справі доказів. Треті особи приватні нотаріуси [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявились, раніше у судовому засіданні 09.10.2009 року просили суд розглядати справу за їхньої відсутності та винести рішення відповідне до вимог чинного законодавства (а.с. 90). Пояснили суду, що посвідчили: договір купівлі-продажу квартири №8, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Абхазька, буд. 8 за реєстровим номером №4874 від 28 вересня 2001 року, сторонами якого були: продавець [PERSON], який діяв на підставі довіреності, посвідченої 27 серпня 2001 року приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], за реєстром №2783 від імені [PERSON] та [PERSON]; покупець [PERSON] Твійна та договір купівлі-продажу цієї ж квартири за реєстровим номером №3778 від 17 травня 2003 року, сторонами якого були: продавець [PERSON], який діяв на підставі довіреності, посвідченої 10 квітня 2003 року приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], за реєстром №2728 від імені [PERSON] Твійне; покупець [PERSON], згідно чинного законодавства України, за наявності усіх необхідних документів. Вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідача ВАТ «[PERSON] завод медичного устаткування», відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON], третіх осіб приватних нотаріусів [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] та [PERSON], свідків, дослідивши матеріали даної цивільної справи, матеріали цивільної справи №2-1547/06 суд приходить до наступного висновку з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу у 1984 році батько позивача почав мешкати у спірній квартирі №8 по вул. Абхазькій у м. Дніпропетровську, загальною площею 25,5 кв. м. разом зі своїм батьком [PERSON], який є дідом позивача та займав вказану квартиру відповідно до договору найму житлового приміщення. У серпні 1990 року мати позивача [PERSON] померла, що підтверджується копіює свідоцтва про смерть (а.с. 15 №2-1547/06). Після чого, позивач, будучи неповнолітньою дитиною у віці 9 років у вересні 1990 року зі згоди свого діда та батька оселився у спірній квартирі. З моменту вселення позивача у квартиру, він придбав рівне з дідом і батьком право користування житловою площею в спірній квартирі. У відповідності зі ст. 65 ЖК України, наймач вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів родини, які проживають разом з ним, вселити у займане житлове приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їхніх неповнолітніх дітей згоди не потрібно. Особи, які вселилися в житлове приміщення як члени родини наймача, одержують рівне з іншими членами родини право користування житловим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами не було інших домовленостей. Також судом встановлено, що з вересня 1991 року по липень 1996 року позивач перебував у школі-інтернаті № 7, з 01 вересня 1996 року по 25 травня 1998 року навчався у ПТУ-20, при цьому постійно мешкав у спірній квартирі, що підтверджується довідкою школи-інтернат № 7, довідкою 5-ої міської лікарні, довідкою ДУПП № 2, актом квартального комітету № 1, що [PERSON] дійсно проживав з батьком і дідом в зазначений період часу (а.с. 9, 12, 13, 14 №2-1547/06). До показів допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] щодо не проживання позивача у спірній квартирі суд ставиться критично, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами. У серпні 2001 року [PERSON] та [PERSON] приватизували квартиру [ADDRESS], на що було видане свідоцтво про право власності від 27 серпня 2001 року та вони зазначені як співвласники цієї квартири. Оформленням документів в органі приватизації ВАТ «[PERSON] завод медичного устаткування» займався [PERSON] на підставі виданої довіреності від імені [PERSON] та [PERSON] батька та діда позивача. Після чого 28 жовтня 2001 року батько і дід позивача за договором, засвідченим приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], продали приватизовану спірну квартиру відповідачеві по справі [PERSON] (а.с. 84). Договір оформляв і укладав [PERSON], на підставі довіреності виданої [PERSON] та [PERSON] (а.с. 88). 17 травня 2003 року [PERSON] від імені [PERSON], за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], продала спірну квартиру відповідачу [PERSON] (.а.с. 91). Посилання позивача на те, що для приватизації спірної квартири не була отримана його згода, а також що про її здійснення він не був повідомлений, не спростовуються будь-якими наявними у справі доказами і тому суд вважає їх доведеними. Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного. Так, згідно з ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У відповідності зі ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як на підставі і в порядку передбаченому законом. Відповідно до п. 2 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», передача займаних квартир у спільну власність здійснюється з письмової згоди усіх повнолітніх членів сімї, які постійно проживають у цій квартирі, у тому числі ті, які тимчасово відсутні, за якими зберігається право на житлове приміщення. Таким чином, у випадку відсутності письмової згоди члена сімї на приватизацію жилою приміщення, вона не може бути приватизована. У ході судового розгляду встановлено, у момент приватизації квартири та її продажу позивач був повнолітнім громадянином України, письмової та усної згоди на приватизацію спірної квартири не давав. У зв'язку із чим, договір купівлі-продажу від 28 жовтня 2001 року спірної квартири та договір купівлі-продажу від 17 травня 2003 року також є незаконними, оскільки при укладанні цих договорів було порушено вимоги чинного законодавства. Відповідно до ст. 48 ЦК України в редакції від 1963 року недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. Згідно ст. 63 ЦК України від 1963 року угода, укладена від імені особи особою, не уповноважено на укладення угоди або з перевищенням повноважень, створює, змінює, і припиняє цивільні права і обовязки для особи, яку представляють, лише в разі дальшого схвалення угоди цією особою. Угода купівлі-продажу, позивачем схвалена не була. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, та вирішуючи вимоги позивача, суд приходить висновку, що приватизація спірної квартири й видача [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право власності здійснювалася з порушенням ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Тому рішення № 1854 від 27 серпні 2001 року про приватизацію квартири та свідоцтво про право власності на житлове приміщення, видане на імя [PERSON] та [PERSON] підлягають визнанню недійсними, оскільки приватизувавши квартиру без згоди позивача та уклавши з порушенням чинного законодавства подальші договори купівлі-продажу відповідачі позбавила позивача права користування спірною квартирою. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та вважає за необхідне їх задовольнити. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої постановлене рішення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved