Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до ТОВ «Яхонт» з позовом про видачу наказу про звільнення з підстави порушення відповідачем трудового законодавства, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 8500грн. В ході судового розгляду справи позивач неодноразово позовні вимоги уточнював та збільшував. Остаточно просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 6780грн., середній заробіток у зв'язку з порушенням строків розрахунку при звільненні з урахуванням встановленого індексу інфляції 30534грн. 12коп., вихідну допомогу у розмірі трьохмісячного заробітку - 3855грн.89коп., а також моральну шкоду в сумі 20000грн. Розмір такої визначив, виходячи з моральних страждань, яких він зазнав через відсутність коштів на своє утримання та утримання членів сім'ї. Невидача відповідачем трудової книжки стала перешкодою для його працевлаштування. Вказав, що приступив до виконання трудових обов'язків 25.11.2006р„ а відповідач виніс наказ про прийняття його на роботу - з 01.01.2007р., у зв'язку з чим просив внести зміни до наказу стосовно дати прийняття його на роботу. Зважаючи на те, що відповідач тривалий час не виплачував йому заробітну плату, просив зобов'язати останнього винести наказ про його звільнення з роботи за власним бажанням у зв'язку з порушенням відповідачем трудового законодавства, а датою звільнення - день ухвалення судом рішення у справі. В судовому засіданні позивач свій позов підтримав повністю, просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав повністю. Заперечуючи проти такого пояснив, що позивач був прийнятий на роботу з 01.01.2007р., про що був виданий відповідний наказ. [PERSON] з 06.08.2007р. був відсторонений від роботи з об'єктивної причини, а саме, через ухилення від проходження обов'язкового медичного огляду. Необхідність його проходження була викликана тим, що позивач систематично з'являвся на роботу у нетверезому стані. Оскільки відсторонення позивача від роботи було проведено без збереження заробітної плати, позовні вимоги останнього є безпідставними. Вважає, що підстав для звільнення [PERSON] з 13.08.2007р. не було, так як останній в подальшому повідомив, що відзиває таку заяву, а після написання ним повторної заяви про звільнення з 23.08.2007р., в подальшому висловлював вимоги про допущення його до роботи, чим висловлював своє бажання продовжувати термін дії трудового договору. В наступні судові засідання представник відповідача не з'явився, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи. 3-тя особа [PERSON] в судові засідання не з'явився, про день, місце та час судового розгляду справи був належно повідомлений, про що свідчать матеріали справи. Суд, вислухавши думку позивача, вважає за можливе розглянути справу у відсутність вказаних осіб, зважаючи на наявність письмових заперечень на позов, поданих [PERSON] (а.с.97). Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, покази свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, і підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Як пояснив суду позивач, він працював у відповідача на посаді слюсара робочий день з 08год.30хв. до 17год.30хв. Фактично приступив до виконання 7 обов'язків з 25.11.2006р. Між ним та відповідачем існувала домовленість про заробітної плати, яка в день становила 100грн. Відповідач систематично пор; трудове законодавство, не виплачував йому заробітну плату, на його вимогу не : ознайомитися з відомостями по заробітній платі, табелем обліку робочого часу та і- документами. У зв'язку з таким він став висловлювати керівництву своє невдоволення після чого, з 06.08.2007р. ставлення відповідача до нього докорінно змінилося. Йо надавали виконувати роботу, виганяли з робочого місця, охоронці не допускали й цеху, в якому він працював. 13.08.2007р. ним була написана заява про звільнення за власним бажанням у зв'язку з порушенням роботодавцем трудового законодавства. Відповідач на таку заяв відреагував, у зв'язку з чим 22.08.2007р. він написав повторну заяву про його звільнення роботи з 23.08.2007р. з тієї ж підстави, однак наказу про звільнення відповідач не в не провів розрахунку та не видав трудову книжку. Судом встановлено, що [PERSON] був прийнятий на роботу в ТОВ «Яхонт посаду слюсара з 01.01.2007р. з окладом 460грн.. згідно наказу №1К по ТОВ «Яхонт» 01.01.2007р. (а.с.190). Про виконання позивачем трудових обов'язків у ТОВ Яхонт» саме з вищевказаної дати свідчать матеріали справи, зокрема, витребувані прокуратурою Дарницького району м.Києва документи з ТОВ «Яхонт»: платіжні відомості за період з січня по серпень 2007 ( року (а.с. 158-174), звітними даними ТОВ «Яхонт до Пенсійного фонду, фонду соціального страхування, фонду страхування від безробіття (а.с.175-182), табелями обліг робочого часу за той же період часу (а.с. 183-189), а також записом у трудовій книжці (а.с.193). Хоча в матеріалах справи міститься письмова заява [PERSON] про прийняття його на роботу відповідачем, яка датована 25.11.2006р., однак така не є беззаперечним доказом про прийняття останнього на роботу з означенного часу ( а.с. 197). Таким чином, вимога позивача про зміну відповідачем дати прийняття на роботу задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що позивач, у зв'язку з порушенням відповідачем його трудових прав, двічі звертався з письмовими заявами про звільнення. Так, [PERSON] була подана заява про звільнення від 13.08.2007р., яку в подальшому він відізвав (а.с. 196). Хоча позивач повторно надав відповідачеві заяву з проханням про звільнення у зв'язку з порушенням трудового законодавства 22.08.2007р., відповідач виніс наказ за №11К про звільнення [PERSON] з 13.08.2007р. (а.с. 191). Даний наказ є незаконним, оскільки у ньому не зазначена підстава звільнення. Крім того, в такому невірно вказана дата, з якої позивач мав бути звільнений Так у письмових запереченнях на позов відповідач не заперечував тієї обставини, що [PERSON] відізвав заяву про своє звільнення та просив звільнити його з роботи з 23.08.2С "р. за власним бажанням у зв'язку з порушенням ТОВ «Яхонт» трудового законодавства. Згідно ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору з цих питань. Доказом порушення з боку відповідача законодавства про працю є систематична невиплата останнім заробітної плати позивачеві. Про це об'єктивно свідчать платіжні відомості по заробітній платі. Доводи відповідача про отримання [PERSON] заробітної плати та про небажання останнього розписуватися в отриманні коштів, суд до уваги не приймає, оскільки на підтвердження цьому відповідач доказів не надав. Судом встановлено, що наказом №9К/1 від 06.08.2007р. [PERSON] був відсторонений від роботи з 06.08.2007р. на період проходження за власний рахунок медичного огляду, без збереження заробітної плати (а.с.98). Суд вважає неправомірними дії відповідача по відстороненню позивача від виконання трудових обов'язків. Так, відповідач у запереченнях на позов зазначив, що необхідність проходження медичного огляду була викликана систематичною появою позивача на роботу у нетверезому стані. До таких пояснень суд ставиться критично, оскільки відповідачем на підтвердження таких обставин не було надано жодних доказів. Крім того, останнім не представлено доказів тому, що позивач був ознайомлений з таким наказом. Згідно ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно. Відповідно до ч.І ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ч.І ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені ст. 116 цього Кодексу, підприємство, установа, організація повинні виплавити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки заробітна плата позивачу своєчасно відповідачем не виплачувалась, така має бути стягнута з відповідача на користь позивача за період з січня 2007 року по 22.08.2007р., тобто по день, який за заявою позивача, передував дню його звільнення. Вказана сума, з вирахуванням обов'язкових платежів, становить 3214грн.71коп. Також до стягнення підлягає середній заробіток у зв'язку з не проведеним розрахунком при звільненні за період з 23.08.2007р. по день ухвалення судом рішення - 06.04.2010р. в сумі 12969грн.60коп. (672 дні х 19грн.30коп. (середньоденний заробіток). Згідно ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору з цих питань, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Оскільки в ході судового розгляду справи знайшло своє підтвердження порушення відповідачем законодавства про працю, з останнього на користь позивача підлягає стягненню вихідна допомога в сумі 1273грн.80коп. Частковому задоволенню підлягає вимога позивача про відшкодування йому моральної шкоди. Так, позивач був позбавлений можливості на отримання заробітку протягом тривалого часу, а також працевлаштування через затримку у видачі трудової книжки. Зважаючи на тривалість порушеного права, глибину душевних страждань, суд вважає за необхідне задовольнити цю вимогу в розмірі 5000грн. Всього до стягнення на користь позивача підлягає 22458грн. 11коп. Приймаючи до уваги, що позивач був звільнений від сплати судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, з відповідача має бути стягнуто в доход держави судовий збір в сумі 224грн.58коп. та на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120грн. На підставі ст.ст.44,115-117,237-1 КЗпП України,

Outcome: partial