Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-06 00:00:00

В березні 2009 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила постановити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в сумі 12\~427 грн. 58 коп. та судові витрати понесені при подачі позову. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала на те, що 23 грудня 2008 року о 14 год. 30 хв. [PERSON], керуючи автомобілем „ВАЗ 21013, державний номер [NUMBER], виїжджаючи з місця стоянки рушив заднім ходом, не переконавшись, що цим не створить перешкод, в результаті чого керований ним автомобіль зіткнувся з мікроавтобусом „Мерседес Бенц, державний номер [NUMBER], під керуванням позивача, чим порушив вимоги п. 10.9 ПДР України. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.02.2009 року [PERSON] було визнана винним у скоєні ДТП. Внаслідок ДТП автомобіль позивача був пошкоджений. Згідно висновку спеціаліста автотоварознавця № ZB050109 від 15.01.2009 року власнику автомобіля „Мерседес Бенц, державний номер [NUMBER] була заподіяна шкода в розмірі 11\~927 грн. 58 коп. За проведення автотоварознавчого дослідження нею було сплачено 500 грн. Відповідач не бажає добровільно відшкодувати спричинену їй шкоду. Таким чином, вона вимушена звернутися до суду для захисту своїх порушених прав. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на підстави зазначені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що його вини в скоєному ДТП не було. Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У судовому засіданні встановлено, що згідно постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.02.2009 року [PERSON] був визнаний винним у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України (а.с. 19). [PERSON] автомобіль „Мерседес Бенц, державний номер [NUMBER] належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АЕС 143017 від 16.01.2008 (а.с. 4). Згідно висновку судового експерта автотоварознавця № ZB050109 від 15.01.2009 року власнику автомобіля „Мерседес Бенц, державний номер [NUMBER] була заподіяна матеріальна шкода, в результаті його пошкодження при ДТП в розмірі 11\~927 грн. 58 коп. Таким чином, суд приходить до висновку, що необхідно з відповідача стягнути на користь позивачки 11\~927 грн. 58 коп. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Що стосується вимог позивачки щодо стягнення з відповідача на її користь понесених витрат за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 500 грн., то вони являються не обґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки позивачкою не було надано доказів стосовно сплати вказаної суми. Відповідно до ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути сплачений судовий збір в сумі 119 грн. 28 коп. та сплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн., а всього 149 грн. 28 коп. Також з відповідача необхідно стягнути недоплачені позивачкою при подачі позову витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи на користь держави в розмірі 90 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial