Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-08 00:00:00

Наприкінці жовтня 2009 року [PERSON], діючи від імені та в інтересах [PERSON], звернувся до суду з вказаним позовом (а.с.2-3), вимоги якого обґрунтовував тим, що 2 липня 2007 року сторони по спору ук-лали договір позики, за яким [PERSON] передав [PERSON] 18000 доларів США та 16000 гривень, а [PERSON] зобовязався повернути ці грошові кошти до 30 липня 2007 року. В тому ж році сторони по спору вдруге уклали договір позики, за яким [PERSON] передав [PERSON] ще 9000 доларів США та 45000 гривень, а [PERSON] зобовязався повернути ці грошові кошти до 1 листопада 2007 року. В обумовлені строки [PERSON] отримані грошові кошти [PERSON] не повернув, тому представник позивача [PERSON] просив суд примусово стягнути з [PERSON] на користь його довірителя [PERSON] грошові кошти у розмірі 277270 гривень. В ході розгляду цивільної справи представник позивача [PERSON] вимоги предявленого позову уточ-нив (а.с.16): просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 259210 гривень. Позивач [PERSON] підтримує позов у зміненій редакції, на його задоволенні наполягає. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнають, проти його задово-лення заперечують. В обґрунтування свого заперечення вони посилаються на те, що дві розписки, якими ніби-то підтверджується укладення двох договорів позики, є лише власними замітками, які [PERSON] викрав з робочого кабінету відповідача. Жодного договору позики сторони по справі не укладали. Заслухавши пояснення всіх без виключення учасників судового процесу, які з'явились у судове засідан-ня, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. У відповідності до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів грома-дян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичаль-ника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Як роз'яснив Верховний Суд України, текст розписки повинен підтверджувати факт передання грошових коштів боржнику та зобовязання останнього повернути їх. Факт передання грошових коштів підтверджується також наявністю у позикодавця розписки. Згідно зі ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики, на тій підставі, що гро-шові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж вста-новлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунту-ватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. У доведення того, що 2 липня 2007 року сторони по спору уклали договір позики, [PERSON] надав суду розписку (а.с.6, 17) наступного змісту: „13 тыс. у.е. + 45 тыс. гр. [PERSON] 5 тыс. $ и 1000 гр. [PERSON] 2.07.07. ІІІІІІ От [PERSON] обязуюсь вернуть до 30.07.07.. У судовому засіданні [PERSON] визнав, що під-пис, який міститься на цій розписці, належить йому. Ця обставина згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України не потребує доказування. Текст цієї розписки, а також підпис відповідача на ній підтверджують той факт, що 2 липня 2007 року [PERSON] передав [PERSON] 18000 (13000 + 5000) доларів США та 46000 (45000 + 1000) гри-вень. З тексту цієї розписки вбачається також те, що [PERSON] зобовязався до 30 липня 2007 року поверну-ти [PERSON] ці грошові кошти. На підтвердження того, що сторони по спору вдруге уклали договір позики, [PERSON] надав суду роз-писку (а.с.7, 18) наступного змісту: „20 + 25 тыс. гр. 9 тыс. $ отдать : 1 ноября.. У судовому засіданні [PERSON] визнав, що підпис, який міститься на цій розписці, також належить йому. Ця обставина згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України не потребує доказування. Наявність у позивача розписки, а також підпис відповідача на ній під-тверджують те, що [PERSON] передав [PERSON] ще 9000 доларів США та 45000 (20000 + 25000) гри-вень. З тексту цієї розписки вбачається також те, що [PERSON] зобовязався до 1 жовтня 2007 року повер-нути [PERSON] ці грошові кошти. Доказів, які б підтвердили, що ці гроші насправді [PERSON] не отримував або отримав їх у меншому розмірі, він суду не надав. Те, що ці розписки були викрадені [PERSON] з робочого кабінету [PERSON], нічим не підтверджені також. З огляду на викладене, суд вважає, що [PERSON] довів, що на підставі обох договорів позики він передав [PERSON] грошові кошти в загальному розмірі 27000 (18000 + 9000) доларів США та 91000 (46000 + 45000) гривень. У відповідності до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та у порядку, що встановлені договором. У разі порушення цього зо-бовязання позикодавець має право вимагати примусового стягнення позики з позичальника. Як розяснив Верховний Суд України, наявність у позикодавця розписки свідчить про неповернення по-зичальником боргу. З записів [PERSON] в лівому нижньому куті розписки (а.с.17), яка була складена та передана йому 2 липня 2007 року, вбачається, що [PERSON] повернув [PERSON] 6000 доларів США. Станом на час розгляду справи обидві розписки перебували та продовжують перебувати у володінні [PERSON] Ця обставина свідчить про те, що решта грошових коштів у розмірі 21000 (27000 6000) доларів США та 91000 гривень залишаються не повернутими. Строк для їх повернення сплив більш ніж два роки назад, тому суд вва-жає, що [PERSON] набув право вимагати примусового стягнення з [PERSON] цих грошових коштів. Станом на 9 лютого 2010 року офіційний курс долара США, запроваджений НБУ, становить 8,0074 грив-ні. Тому загальний розмір грошових коштів, які належить примусово стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], в еквіваленті на національну валюту становить 259155 гривень 40 копійок (21000 * 8,0074 + 91000). Підстави для стягнення з відповідача боргу у більшому розмірі відсутні. Адже в ході перевірки розрахун-ків [PERSON] (а.с.16) судом встановлена арифметична помилка. Станом на 25 грудня 2009 року офіційний курс долара США, запроваджений НБУ, становив лише 7,966 гривні. Загальний розмір боргу за двома догові-рами позики становив лише 258286 гривень (21000 * 7,966 + 91000), а не 259210 гривень, як помилково вважав [PERSON] Відсутні також підстави для стягнення боргу в іноземній валюті, зокрема, у доларах США. При цьому суд керується ч.3 ст.533 ЦК України, у відповідності до якої використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадках, порядку та на умовах, вста-новлених законом. Можливість примусового стягнення боргу в іноземній валюті на підставі рішення суду чин-ним законодавством не передбачена. На підставі ст.88 ЦПК України суд вважає належним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на оплату збору на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 гривень, та в дохід держави судовий збір у розмірі 1700 гривень.

Outcome: approved