Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом і який уточнявся в процесі розгляду справи (а/с112,117) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконним притягненням до кримінальної відповідальності за ст. 86-1 КК України (1960р) і незаконним накладенням арешту на майно. У позовній заяві зазначає, що вона перебувала під слідством і судом з 24.02.2000 р. по 26. 11. 2006 року, а саме: 24.02.2000р. начальником СВ УСБУ в Запорізькій області на підставі матеріалів, що поступили з Енергодарького МВ цього управління, відносно неї була порушена кримінальна справа за ознаками ст. 86-1 КК України (1960р.). 13.04.2000р. в СВ УСБУ в Запорізькій області через прокуратуру Запорізькій області поступила кримінальна справа [NUMBER], що знаходилась в провадженні Енергодарського МВ УМВС України в Запорізькій області, та була порушена по факту скоєння злочину за ознаками ст. 86-1 КК України (1960р.). 17.04.2000р. кримінальні справи об'єднані в одне провадження, та справі наданий [NUMBER] По цій справі відносно неї був обраний запобіжний захід- підписка про невиїзд- 24.02 та 25.04.2000р. До закриття кримінальної справи запобіжний захід не змінювався та не відмінявся. Обвинувачення за скоєння злочину за ознаками ст. 86-1 КК України (1960р.) їй було пред'явлено 24.04 та 30.05.2000р. 02.06.2000р. досудове слідство у справі було закінчено і кримінальну справу направлено на розгляд в Енергодарський міський суд Запорізької області. 11.08.2000р. Постановою судді Енергодарського міського суду Запорізької області кримінальну справу було направлено прокурору Запорізької області для організації додаткового розслідування. 06.09.2000р. ухвалою апеляційного суду Запорізької області за окремим поданням прокурора м. Енергодар, постанову від 11.08.2000р. було скасовано, а справу передано до К-Дніпровського районного суду Запорізької області. 14.09.2001р. постановою К-Дніпровського районного суду Запорізької області справу знову було направлено на додаткове розслідування. 26.02.2002р. кримінальну справу направлено для організації додаткового розслідування до УСБУ в Запорізькій області. Постановою першого заступника прокурора області Щелкіна В.М. від 26.02.2002р., проведення досудового слідства доручено групі слідчих у складі слідчого СУ УМВСУ в Запорізькій області [PERSON]. та слідчого СВ УСБУ в Запорізькій області [PERSON] Старшим групи було призначено слідчого СУ УМВСУ в Запорізькій області [PERSON]. 04.04.2002р. слідчим СУ УМВСУ в Запорізькій області [PERSON]. було закінчено досудове слідство та складений обвинувальний висновок. 02.05.2002р. постановою К-Дніпровського районного суду Запорізької області справу було направлено на додаткове розслідування. 17.06.2002р. ухвалою апеляційного суду Запорізької області за апеляційним поданням прокурора, зазначену постанову було скасовано, а справу передано до В-Білозерського районного суду Запорізької області. 06.12.2002р. постановою В-Білозерського районного суду Запорізької області їй було змінено обвинувачення на ст.198 КК України (1960р.), та закрито кримінальну справу у зв'язку з закінченням термінів давності притягнення до кримінальної відповідальності. 24.02.2003р. ухвалою апеляційного суду Запорізької області за апеляційною скаргою її адвоката [PERSON]., зазначену постанову скасовано, а справу передано до Василівського районного суду Запорізької області. У жовтні 2003р. державний обвинувач по кримінальній справі старший помічник прокурора Василівського району Запорізької області Супрун І.В., змінив обвинувачення за скоєння злочину за ознаками ст. 86-1 КК України (1960р.) на скоєння злочину за ознаками ст.198 КК України (1960р.). 03.12.2003р. вироком Василівського районного суду Запорізької області, її було виправдано за ст.198 КК України (1960р.). 14.01.2004р. ухвалою апеляційного суду Запорізької області за апеляційним поданням прокурора Василівського району Запорізької області, зазначену постанову було скасовано, а справу направлено на додаткове розслідування. 31.03.2004р. слідчим СУ УМВСУ в Запорізькій області [PERSON]. кримінальна справа знову прийнята до провадження. 23.06.2005р. вироком Михайлівського районного суду Запорізької області її було виправдано за пред'явленим обвинуваченням по ст.198 КК України (1960р.). 05.10.2005р. ухвалою апеляційного суду Запорізької області за апеляційним поданням прокурора Михайлівського району Запорізької області, зазначену постанову було скасовано, а справу направлено прокурору м. Енергодар для організації додаткового розслідування. 18.05.2006р. кримінальну справу до свого провадження прийняв слідчий Енергодарського МВ УМВСУ в Запорізькій області [PERSON]., який 24.05.2006р. закрив провадження по справі відносно неї на підставі ст.6 п.2 КПК України. 07.09.2006р. в.о. прокурора м. Енергодар Крижко С.П. скасував зазначену постанову, та направив кримінальну справу до Енергодарського МВ УМВС України для проведення додаткового розслідування. 21.11.2006р. слідчим Енергодарського МВ УМВС України в Запорізькій області [PERSON]., кримінальна справа відносно неї була остаточно закрита на підставі ст.6 п.2 КПК України. З закриттям кримінальної справи погодились органи прокуратури. Тобто 80 повних місяців вона перебувала під слідством та судом. Вважає, що незаконними діями відповідачів їй було заподіяно значних моральних страждань, внаслідок психічного, психологічного впливу з боку посадових осіб правоохоронних органів, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації нею своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Було обмежено її право вільно пересуватися, позбавили на свій розсуд користуватися своєю власністю, вона перенесла сильний емоційний стрес, наслідками якого виявилася часткова втрата сну, головні болі, підвищена дратівливість, погіршився стан здоров'я, внаслідок неправомірного психологічного тиску з боку посадових осіб під час провадження по кримінальній справі. На протязі тривалого часу відчувала великі моральні переживання в зв'язку зі значними майновими втратами, так як ,будучи зареєстрованою як фізична особа підприємець, займалася наданням послуг з перевезення пасажирів, в тому числі і міжнародні перевезення. На праві власності їй належить пасажирський автобус МАН 362. Станом на лютий 2000 року в неї був укладений довгостроковий договору на надання послуг з автоперевезення пасажирів з ДП УБ ВАТ «Енергодарбуд», якому вона і раніше, на протязі 1998-1999 років надавала аналогічні послуги. Послуги по автоперевезенню надавалися, в тому числі, автобусом МАН 362. 24.02.2000р. в неї був вилучений належний їй на праві власності пасажирський автобус МАН 362, який до 02 жовтня 2003 року знаходився на відповідальному зберіганні у дворі Енергодарського МВ УСБ України в Запорізькій області. Вона, як приватний підприємець, була позбавлена можливості використовувати його за призначенням, для отримання прибутку, утримання своєї сім'ї. В наслідок незаконного вилучення в неї майна, була завдана матеріальна шкода у розмірі 324 857,69 грн. На протязі майже шести років, відносно неї була обрана міра запобіжного заходу - підписка про невиїзд. Вона не мала можливості поїхати відпочити, в тому числі за межі України, а також працювати за межами України, так як в неї була ліцензія на здійснення пасажирських перевезень у міжнародному сполученні. На тривалий час значно змінився звичний спосіб життя і нормальні життєві зв'язки і їй довелося прикладати додаткові зусилля по відновленню цих зв'язків, а так само зусилля, спрямовані на захист своїх прав. На протязі майже 6-ти років їй приходилось виправдовуватись за те, що вона не скоювала, її неодноразово викликали до органів досудового слідства, в тому числі й у м. Запоріжжя. За її участю проводились слідчі дії. На неї чинився психологічний тиск, направлений на те, щоб вона підписала показання, які від неї вимагали посадові особи правоохоронних органів. Її хотіли позбавити таким шляхом своєї власності. Кримінальна справа відносно неї неодноразово розглядалася в різних судах Запорізької області (Енергодарському, К-Дніпровському, Михайлівському, В-Білозерському, Василівському, Запорізькому апеляційному суді тощо). Вважає, що якщо не було б допущено грубих порушень діючого законодавства України, внаслідок чого вона була незаконно притягнута до кримінальної відповідальності на протязі тривалого часу і була позбавлена права розпоряджатися своєю власністю, не були б порушені її законні права , не була б завдана матеріальна шкода. Завдану їй моральну шкоду оцінює в 500 000 грн. і яку просить стягнути . У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] викладені обставини та вимогу підтримують у повному обсязі. Представник відповідача - Державне казначейство України - за довіреністю [PERSON]. позов не визнала, суду пояснила, що у [PERSON]. відсутні підстави для стягнення 500 000 грн. моральної шкоди з Державного бюджету України, так як вона не доказала обгрунтованість, розумність та доцільність розміру висунутих вимог, позивач не вказала, з яких саме міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, і якими доказами підтверджує, не доказано наявність причинного зв'язку між шкодою та і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, не встановлено незаконність дій посадових осіб. Вважає, що позивач значно зависила розмір моральної шкоди та період перебування під слідством та судом. Визначений позивачем розмір моральної шкоди не відповідає чинному законодавству, тобто без врахування мінімальної заробітної плати. Просить в задоволенні позову відмовити у зв'язку з недоведеністю та необґрунтованістю. Представники відповідачів - ГУ УМВС України в Запорізькій області за довіреністю [PERSON].; Енергодарського МВ ГУМВС України в Запорізькій області за довіреністю [PERSON] прокуратури Запорізької області за посвідченням [PERSON] також позов не визнали із вищезазначених підстав, вказаних представником Держказначейства і також просять у задоволені позову відмовити. Представник відповідача УСБУ України в Запорізькій області [PERSON] позов визнав частково, пояснивши , що сума моральної шкоди в 500 000 грн. не доказана позивачем. Вислухавши пояснення сторін, допросив свідків, дослідив надані докази та матеріали кримінальної справи [NUMBER], суд приходить до слідуючого. Судом встановлено, що позивач знаходилася під судом та слідством з 24.02.2000р по 21.11.2006р., щодо неї обирався запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд з місця постійного проживання, було накладений арешт на автобуси, в тому числі автобус МАН 362 був вилучений. 21.11.2006р. слідчим Енергодарського МВ УМВС України в Запорізькій області, кримінальна справа відносно неї була остаточно закрита на підставі ст.6 п.2 КПК України за відсутністю у її діях складу злочину. Відповідно до п.1 ч.1 ст1 та ч.2 ст.2 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду”, підлягає відшкодування шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного засудження, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди виникає і в тому числі у разі закриття кримінальної справи за відсутністю у діянні складу злочину. Ст.4 зазначеного Закону передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушень його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди , відповідно до ч. ч 2, 3 ст.13 Закону та п.9 Постанови Пленуму В.С. України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди „ від 31.03.1995 року зі змінами від 25.05.2001 року, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством - не менше одного мінімального розміру заробітної плати, що діє на час розгляду справи, за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тому у відповідності до вищезазначеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] набула право на відшкодування моральної шкоди. Доказами по справі э матеріали кримінальної справи [NUMBER], матеріали даної справи, покази свідка [PERSON] Законом України „Про державний бюджет України на 2008 рік” розмір мінімальної заробітної плати з 01.12.2008 року становить 605 грн. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд, з урахуванням обставин справи, приймає до уваги тривалість та характер вимушених змін у звичному укладі життя позивача, погіршення стану здоров'я, що підтверджено довідками лікувального закладу, перебування на підписці позивача, що обмежувало його право на вільне пересування, незаконне вилучення майна, та накладення арешту на майно, приймаючи до уваги моральні переживання, завдані спричиненням матеріальної шкоди, почуттям несправедливості, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд вважає , що стягнення на користь позивача 50 000 грн. буде достатнім для компенсації заподіяної моральної шкоди. Відповідно до ст.14 Закону стороні звільнюються від сплати судових витрат.

Outcome: approved