Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-02 00:00:00

Позивачем, [PERSON], поданий до Семенівського районного суду Чернігівської області позов до відповідача, [PERSON], у якому позивач просить «визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля «ВАЗ 21053», 1992 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], укладений 05 серпня 2005 року». В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] у позові зазначив про те, що 08 серпня 2005 року він передав [PERSON] гроші в сумі дві тисячі доларів США, що на момент сплати складало десять тисяч гривень на придбання автомобіля марки «ВАЗ 21053», 1992 року випуску. Оскільки коштів на переоформлення автомобіля у нього на той час не було, автомобіль був переданий за генеральним дорученням із правом управління і розпорядження. В той же день відповідач [PERSON] дала йому ([PERSON] В.) довіреність на вищевказаний автомобіль. [PERSON] майже п'ять років керував та розпоряджався автомобілем, влітку 2009 року він зробив капітальний ремонт автомобіля. На початку січня 2010 року [PERSON] зателефонував чоловік [PERSON] - [PERSON], який почав погрожувати та сказав, щоб він повернув йому автомобіль, а також почав вимагати з нього гроші. [PERSON] відмовився віддавати автомобіль, мотивуючи це тим, що він вже сплатив за автомобіль гроші ще у 2005 році і з того часу повністю розпоряджається автомобілем. 14 січня 2010 року [PERSON] прийшла заява, про те, що [PERSON] скасувала довіреність. Він вважає, що між ним та відповідачем [PERSON] відбулася угода про купівлю-продаж автомобіля, дана угода була укладена у простій письмовій формі. Підтвердженням цього є факт передачі автомобіля «ВАЗ 21053» у серпні 2005 року та видача на нього генеральної довіреності на право користування й розпорядження даним автомобілем. Відповідачем, [PERSON], до попереднього судового засідання поданий до Семенівського районного суду Чернігівської області позов до [PERSON], у якому [PERSON] просить «зобов»язати відповідача [PERSON] повернути негайно належний їй, тобто [PERSON], [INFO], на праві приватної власності автомобіль «ВАЗ 21053», державний номер [NUMBER], і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії РМС № 106383, якими він володіє незаконно на цей час та стягнути на користь позивача судові витрати за інформаційно-технічне забезпечення суду в розмірі 120 гривень і витрати на правову допомогу в розмірі 400 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] у позові зазначила про те, що 28 вересня 1999 року на підстави договору дарування [PERSON] отримала в свою приватну власність автомобіль марки «ВАЗ 21053», державний номер [NUMBER], який зареєстрований на її ім»я 28 вересня 1998 року Менським МРЕВ УДАІ УМВС в Чернігівській області. З того часу вона на законних підставах автомобілем розпоряджалася і має законні підстави розпоряджатися їм в подальшому. 08 серпня 2005 року вона надала довіреність зареєстровану в реєстрі за № 1242 від 08 серпня 2005 року розпоряджатися належним їй автомобілем [PERSON], який на той час мешкав в с. Жадове Семенівського району Чернігівської області, а на даний час мешкає в м. Семенівка Чернігівської області, вулиця Приозерна 127, без визначення строку дії довіреності. З того часу [PERSON] і володів на підставі вказаної довіреності належним їй автомобілем і реєстраційними документами на автомобіль. [PERSON] мав право розпоряджатися належним їй автомобілем до моменту відміни довіреності про що і зазначено в самій довіреності. Других умов припинення володіння автомобілем в довіреності не зазначено. Так як право власності на вказаний автомобіль, якій належить їй зберігається і на даний час за нею, то у неї виникла необхідність повернення вказаного автомобіля у своє володіння, в зв»язку з чим вона 14 січня 2010 року нотаріально припинила дію довіреності № 1242 від 08 серпня 2005 року про що свідчить копія витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей її заяви про припинення дії довіреності від 14 січня 2010 року номер 35. Після отримання витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей її заяви про припинення дії довіреності, вона звернулась до [PERSON] з вимогою про повернення їй вказаного автомобіля, який належить їй на праві приватної власності і при цьому вона пояснила йому, що дія довіреності на підставі якої [PERSON] розпоряджався належним їй автомобілем припинена і ознайомила його з витягом про припинення дії довіреності, але [PERSON] відмовився повернути їй автомобіль заявивши, що це він зробить тільки після рішення суду з цього питання. Ухвалою від 15 лютого 2010 року цивільні справи за вказаними позовами були об»єднані в одне провадження. Позивач-відповідач [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримав свій позов про визнання права власності на автомобіль, просив суд його задовольнити повністю, позов [PERSON] про позбавлення права володіння автомобілем не визнав, просить суд повністю відмовити у його задоволенні. Представник позивача-відповідача [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримав позов [PERSON] про визнання права власності на автомобіль, просить суд його задовольнити повністю, позов [PERSON] про позбавлення права володіння автомобілем не визнав, просив суд повністю відмовити у його задоволенні та дав пояснення, яке вказує на те, що позов [PERSON] до [PERSON], на його думку, може бути задоволений за обставин вказаних у ньому, а позов [PERSON] до [PERSON] задоволенню не підлягає. Представник відповідача-позивача [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] про позбавлення права володіння автомобілем підтримав повністю, просив суд його задовольнити повністю, позов [PERSON] про визнання права власності на автомобіль не визнав, просить суд повністю відмовити у його задоволенні та дав пояснення, яке вказує на те, що позов [PERSON] до [PERSON], на його думку, може бути задоволений за обставин, вказаних у ньому, а позов [PERSON] задоволенню не підлягає Допитана як свідок [PERSON] у судовому засіданні показала про те, що 08 серпня 2010 року [PERSON] було надано їй ([PERSON] М.) та її чоловіку [PERSON] довіреність на розпорядження належним [PERSON] легковим автомобілем. [PERSON] стверджує, що нею та [PERSON] було сплачено [PERSON] 2000 доларів США за купівлю автомобіля. Договір купівлі-продажу автомобіля у письмовій формі між ними не укладався. Розписки про отримання грошей [PERSON] не дала. Допитана як свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що дійсно давала у борг [PERSON] гроші в сумі 1000 доларів США, які як пояснила їй [PERSON] потрібно було заплатити [PERSON] за купівлю автомобіля. [PERSON] бачила, як [PERSON] разом з [PERSON] передавали гроші [PERSON] Яку саме суму грошей передали [PERSON] та [PERSON], [PERSON] вона не бачила. Зі слів [PERSON] їй відомо, що [PERSON] отримала 2000 доларів США. [PERSON] нічого не відомо про те, чи укладався між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу автомобіля, при будь-яких розмовах з приводу купівлі-продажу автомобіля між вказаними особами вона присутня не була. Допитані як свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні показали про те, що їм нічого не відомо про те, чи укладався між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу автомобіля, при передачі будь-яких грошей [PERSON] [PERSON] вони присутні не були. Суд, вислухавши позивача-відповідача, представників позивача-відповідача та відповідача-позивача, допитавши свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на автомобіль відмовити повністю, а позов [PERSON] до [PERSON] про позбавлення права володіння автомобілем задовольнити повністю за наступних обставин. За результатами розгляду об»єднаної цивільної справи за наявних наданих сторонами доказів, які досліджені у судовому засіданні, судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії РМС № 106383 власником автомобіля марки «ВАЗ-21053», реєстраційний номер [NUMBER], є відповідач-позивач [PERSON]. 08 серпня 2005 року [PERSON] було надано позивачу-відповідачу [PERSON] та його дружині [PERSON] довіреність на розпорядження належним [PERSON] легковим автомобілем марки «ВАЗ-21053», державний номер [NUMBER]. У вказаній довіреності було зазначено, що вона є дійсною до її відміни. 14 січня 2010 року [PERSON] відмінила довіреність і вимагає від [PERSON] повернути їй автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію. [PERSON] відмовляється повернути [PERSON] автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію, мотивуючи тим, що він нібито сплатив [PERSON] за купівлю автомобіля 2000 доларів США. [PERSON] вважає, що ним було укладено договір купівлі-продажу автомобіля у [PERSON] В ході судового розгляду факт укладення договору купівлі-продажу автомобіля не було доведено жодним з доказів. Частиною 1 ст. 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі. Таким чином, договір купівлі-продажу автомобіля повинен був укладатися між [PERSON] та [PERSON] у письмовій формі. Видана [PERSON] [PERSON] генеральна довіреність на набутий автомобіль сама по собі не свідчить про укладення сторонами договору купівлі-продажу автомобіля. У ході судового засідання представник відповідача-позивача [PERSON] заперечував факт продажу спірного автомобіля та отримання відповідачем-позивачем [PERSON] від позивача-відповідача [PERSON] коштів в сумі 2000 доларів США за купівлю вказаного автомобіля. Відповідно до ч. 2 ст. 218 Цивільного кодексу України заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Таким чином, рішення суду не може ґрунтуватися на показаннях свідків. Частиною 2 ст. 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Таким чином, відповідач-позивач [PERSON] мала повне право скасувати видану нею довіреність на розпорядження належним їй на праві приватної власності автомобілем. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, будь-яких правових підстав щодо відмови у поверненні [PERSON] автомобіля не вбачається. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «ВАЗ-21053», державний номерний знак [NUMBER], серії РМС № 106383, видане Менським МРЕВ УДАІ УМВС України в Чернігівській області 28 вересня 1998 року, повинно бути повернуто разом з вказаним автомобілем власнику - [PERSON] Суд, вважає за необхідне на підставі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стягнути з позивача відповідача [PERSON] на користь відповідача позивача [PERSON] понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 700 гривень 00 копійок, які підтверджуються квитанціями з юридичної консультації Семенівського району Чернігівської області.

Outcome: approved