Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і свої вимоги мотивує тим, що він з жовтня 1994 р. до 18 листопада 2008 р. перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу відповідачка змінила прізвище на [PERSON]. Під час шлюбу вони придбали нежитлові будівлі: 31.10.2005 р. - приміщення магазину по вул.Леніна, 17 в с.Мачулище Путивльського району, площею 93,0 кв.м, вартістю 28 520 грн., 10.11.2005 р. - магазин по вул.Леніна 1 в с.Вязенка Путивльського району, площею 80,9 кв.м., вартістю 35 600 грн. Обидва договори-купівлі продажу були оформлені на його дружину - [PERSON], відповідачку по справі. Вказані нежитлові будівлі купувалися за спільні кошти в період подружнього життя, тому вони є їх спільною сумісною власністю. Він є підприємцем і на теперішній час здійснює свою підприємницьку діяльність в приміщенні магазину в с.Вязенка Путивльського району по вул.Леніна, 1., приміщення магазин в с.Мачулища вартість якого значно вища, воно є новішим, ніким не використовується. Але поскільки він здійснює торгівлю в приміщенні магазину в с. Вязенка, то просить визнати право власності на приміщення по вул.Леніна, 1 в с.Вязенка Путивльського району за ним, різницю у вартості вказаних приміщень просить з відповідачки не стягувати, судові витрати за проведення оцінки вартості цих приміщень поділити пополам. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю. Відповідачка позов не визнала і суду показала, що вказане майно, яке позивач вважає спільною сумісною власністю, було придбане нею за власні кошти і за кошти її батьків, але якщо суд визнає ці нежилі будівлі спільною сумісною власністю, то вона просить визнати за нею. право власності на нежитлову будівлю в с.Вязенка. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому не має жодного значення на імя кого з подружжя було придбане майно. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є обєктом права сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що дійсно [PERSON]А, та [PERSON] з 01.10.1994 р. до 18.11.2008 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвами про укладення та розірвання шлюбу (а.с.3,4). В період сумісного проживання подружжя придбало нежилі будівлі в с. Вязенка Путивльського району по вул.Леніна, 1 та в с.Мачулища Путивльського району по вул.Леніна, 17, які були зареєстровані за [PERSON]: -31.10.2005 р. подружжям було куплено нежитлову будівлю по вул.Леніна, 17 в с.Мачулища Путивльського району, загальною площею 93 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 31.10.2005 р., зареєстрованого українською універсальною біржею (а.с.6); -10.11.2005 р. придбано нежитлову будівлю по вул.Леніна 1 в с. Вязегаса Путивльського району, загальною площею 80,9 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 31.10.2005 р., зареєстрованого українською універсальною біржею (а.с.7,8). Придбані обидві нежитлові будівлі були оформлені на дружину позивача [PERSON] (а.с.6. 7-8. 47,53). На сьогоднішній день, вартість вказаних придбаних будівель, відповідно до оцінки їх вартості становить: нежила будівля в с.Мачулища Путивльського району - 35 600 грн.; нежила будівля в с. Вязенка Путивльського району - 28 520 грн., (а.с.60-85), вартість магазину по вул.Леніна, 17 в. (а.с.85-110). Оскільки вказані будівлі були куплені в період сумісного проживання подружжя, в період шлюбу і за сумісні кошти подружжя, то вони є спільною сумісною власністю подружжя. Твердження відповідачки про те, що вказані нежитлові приміщення були придбані нею за власні кошти та за кошти її батьків не знайшло свого підтвердження. Відповідачкою не надано суду жодних доказів, які б підтверджували те, що вказані будівлі придбались за її кошти або кошти її батьків. Посилання відповідачки на виписки з банківських рахунків на імя її матері - [PERSON], а саме на те, що з рахунка її матері знімалися кошти не свідчить про те, що ці будівлі купувалися за кошти матері, так як операції по рахункам були проведені у 2006-2007 р.р. вже теля фактично року, коли подружжя придбали ці будівлі (а.с.22-29). Таким чином, по скільки спірні нежитлові будівлі є спільною сумісною власністю і подружжям не змогли поділити їх у добровільному порядку, то суд вважає поділити їх наступним чином: визнати за позивачем право власності на будівлю в с.Вязенка Путивльського району, так як він є підприємець займається підприємницькою діяльністю в цій будівлі, а саме - відкрив в ній магазин, де і проводить торгівельну діяльність, до цього приміщення завезений товар, працюють люди, а за відповідачкою визнати право власності на нежитлову будівлю в с.Мачулище Путивльського району, вартістю 35 600 грн. Так як відповідач просить суд не стягувати з відповідачки за меншу його частину у спільному майні подружжя, мотивуючи тим, що вони мають спільну дитину, він сплачує аліменти на її утримання і таке стягнення може впливати на майнові інтереси дитини, то суд вважає, що таке його клопотання можна задовольнити. Піддягає стягненню з відповідачки на користь позивача половина понесених судових витрат за проведення оцінки вартості спірного майна. Позивачем при подачі позовної заяви сплачено 66 грн. 46 коп. судового збору, судом за ним визнано право власності на будівлю вартістю 28 520 грн., тому підлягає додатковому стягненню з позивача 218 грн. 74 коп. судового збору.

Outcome: approved