Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-08 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] с/ради про визнання права власності на спадкове майно. На обґрунтування позовних вимог вказує, що 22 березня 2009 року померла його мати [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 4,408 га розташованої на території [PERSON] с/ради і яка на підставі Державного акту серії I-ДП № 005869 належала [PERSON] на праві приватної власності і яку вона заповідала позивачеві. У визначений законом строк він звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадщини, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв»язку з тим, що згідно заповіту, який було складено у 2000 році, [PERSON] заповіла йому земельну ділянку згідно сертифікату, а отримавши 12.03.2002 року Державний акт на право власності на земельну частку (пай) на підставі вищевказаного сертифікату новий заповіт не склала. Після смерті матері він отримував і отримує орендну плату за користування даною земельною ділянкою, тобто не відмовлявся від спадщини і фактично її прийняв, право власності на вказану земельну частку (пай) ніким не оспорювалося. Враховуючи вищезазначені обставини позивач і змушений звернутися до суду. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, [PERSON] с/рада надала суду заяву в якій просить розглянути справу у відсутність представника [PERSON] с/ради, позов визнали. Свідки допитані в судовому засіданні підтвердили факт прийняття [PERSON] спадщини у виді земельної ділянки (паю) після смерті його матері [PERSON] Вислухавши позивача, свідків, вивчивши заяву відповідача та матеріали справи суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню з оглядом на наступне. Судом встановлено, що 22.03.2009 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки (паю) наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 4.408 га розташованої на території [PERSON] сільської ради відповідно до Державного акту серії I-ДП № 005869. Дані факти підтверджуються свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 261110, Державним актом на право приватної власності на землю серії I-ДП № 005869 виданого 12.03.2002 року на ім»я [PERSON]. За життя [PERSON] залишила заповіт за яким спадкове майно, що складається з права на земельну частку (пай) одержаного на підставі Петропавлівської райдержадміністрації від 12.05.1997 року відповідно до сертифікату серії ДП № 0253315 заповідала [PERSON], що підтверджується заповітом від 09.10.2000 року посвідченого секретарем виконкому [PERSON] с/ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, а тому має місце спадкування за заповітом. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Реалізувавши право на право на земельну ділянку (пай) на підставі вищевказаного сертифікату [PERSON] отримала 12 березня 2002 року Державний акт серії I-ДП № 005869 на земельну ділянку (пай) розміром 4.408 га розташовану на території [PERSON] с/ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, але зміни до заповіту не внесла. У встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори для належного прийняття спадщини, але отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв»язку з тим, що заповіт складений на сертифікат на право на земельну частку (пай), а [PERSON] за життя отримала Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку (пай). Суд вважає, що як і сертифікат на право на земельну частку (пай), так і Державний акт на право приватної власності на землю дають одне і теж право володіння однією і тією ж земельною ділянкою, яку і зазначено в заповіті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач фактично спадщину в частині спадкового майна, зазначеного в заповіті, після смерті [PERSON] прийняв, так як отримував орендну плату за користування земельною ділянкою, як пояснив сам позивач та підтвердили свідки в судовому засіданні, ніхто його право на спадщину у виді земельної ділянки (паю) відповідно до Державного акту серії I-ДП № 005869 ніким не оспорюється. Донька померлої, [PERSON], як спадкоємець за законом, відмовилася від належної їй частки спадщини після смерті своєї матері, претензій з приводу спадкування [PERSON] вищевказаної земельної ділянки не має. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Враховуючи всі докази та обставини справи суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved