Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-04 00:00:00

У травні 2008 р. [PERSON] заявила позов до [PERSON] про визнання права користування земельною ділянкою площею „приблизно 2 м кв.”, розташованою під належною їй будівлею, а саме, тамбуром до квартири[ADDRESS], та визнати частково недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, виданий [PERSON] на підставі рішення Новгород-Сіверської міської ради від 19 жовтня 2007 р. За клопотанням відповідачки [PERSON] до участі у справі в якості відповідача залучена Новгород-Сіверська міська рада. Позивачка обґрунтовувала свої вимоги тим, що відповідачка за сприяння міської ради незаконно приватизувала земельну ділянку, яка не перебувала у користуванні відповідачки, а перебувала у користуванні позивачки, оскільки на цій ділянці, площею приблизно 2 м кв., розташований тамбур квартири, яка є власністю позивачки. Відповідачі позов не визнавали, посилаючись на законність приватизації земельної ділянки відповідачкою [PERSON] та узгодження меж при приватизації з позивачкою. Крім того, [PERSON] посилається на те, що за час між складанням технічної документації та отримання державного акту сама позивачка самовільно перебудувала свій коридор, збільшила його площу, захопивши при цьому більше 4 кв. м її (відповідачки) земельної ділянки. Рішенням Новгород-Сіверського районного суду від 24 вересня 2008 р. позов [PERSON]задоволено. Суд визнав недійсним в частині належності [PERSON] земельної ділянки, розташованої під належним [PERSON] тамбуром кв.[ADDRESS], державний акт серії ЯГ № 810723 на право власності на земельну ділянку, виданий [PERSON] на підставі рішення Новгород-Сіверської міської ради від 19 жовтня 2007 р. За [PERSON] визнане право користування земельною ділянкою приблизно 2 м кв., розташованою під належним їй на праві власності тамбуром кв.[ADDRESS] та відмежовану від земельної ділянки [PERSON] парканом. З відповідачів солідарно стягнуто на користь позивачки 16 грн. у повернення судових витрат. У апеляційних скаргах [PERSON] та Новгород-Сіверська міська рада просять рішення місцевого суду скасувати і закрити провадження у справі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи. Відповідачі вважають, що суд не застосував матеріальний закон, який належало застосувати, а саме ст.ст. 118, 120 ЗК України, а також вказують на те, що по справі доведено факт самовільного будівництва позивачкою коридору та захват у зв'язку з цим частини земельної ділянки відповідачки, чого суд необґрунтовано не взяв до уваги. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що скарги є обґрунтованими і підлягають задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові у зв'язку з невідповідністю висновків суду встановленим обставинам та недоведеністю обставин , що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Задовольняючи позов [PERSON], суд виходив з того що приватизацією [PERSON] частини земельної ділянки порушується законне право позивачки на обслуговування своєї частини будинку. Такі висновки суду не ґрунтуються на матеріалах справи . З матеріалів справи вбачається, що межі земельних ділянок сторін були визначені у березні 2006 року, що підтверджено актом про узгодження меж (а.с. 79) та даними планів зовнішніх меж земельної ділянки [PERSON] (а.с.71-82). Крім того, по справі доведено, що позивачка незаконно, без відповідного дозволу органу місцевого самоврядування, розширила прибудову (яку вона називає тамбуром чи коридором) до своєї частини будинку, збільшивши її площу з 8,2 м2 до 12,32 м2. Ця обставина підтверджена належними і допустимими доказами, а саме актом обстеження прибудинкової території від 28 лютого 2008 р.(а.с.121), рішенням виконкому Новгород-Сіверської міської ради від 17 липня 2008 р. про відмову у наданні дозволу на перебудову коридору (а.с. 123) та даними повідомлення про таке рішення позивачки (а.с. 124). Заперечення позивачки про те, що розширення коридору вона здійснила відповідно до плану, викресленого на її заяві до виконкому від 30 листопада 2006 р. про надання дозволу на розширення коридору нічим не підтверджені. Представник позивач у судовому засіданні пояснив, що будівництво позивачка здійснювала фактично у 2007-2008 роках. В матеріалах справи існує лише акт від 28 лютого 2008 р. про самовільне розширення коридору. Достовірних даних, які підтверджували б пояснення позивачки та її представника про те, що частина земельної ділянки, приватизованої відповідачкою знаходилась під будівлями позивачки на час приватизації у справі нема. Пояснення позивача в цій частині не узгоджуються з доказами про які йшлося вище. Навпаки, пояснення відповідачки підтверджуються копією її заяви [PERSON] до виконкому міськради про надання дозволу на розширення існуючого коридору, яка подана нею лише 30 листопада 2006 р., тобто після виготовлення технічної документації на земельну ділянку [PERSON] і узгодження меж (а.с. 160) та даними технічного паспорта на будинок, з якого вбачається, що на час придбання позивачкою площа прибудови (коридора) становила 8,2 м2. Та обставина, що виконком тривалий час не розглядав дану заяву позивачки, не означає, що здійснювати роботи по розширенню своєї частини будинку вона мала право без належних дозволів. Достовірних доказів про те, що відповідачкою приватизована частина земельної ділянки, яка на час оформлення документів для приватизації знаходилась під будівлею позивачки по справі не добуто. Висновок суду про чітке відображення цього на схемі у державному акті на ім'я [PERSON] не можна визнати обґрунтованим. Сторони по даній справі не надали суду безспірних доказів про неналежне відображення дійсного розташування будівель на час приватизації та у теперішній час, а тому суд не мав підстав для висновку про порушення прав позивачки. Таким чином, висновок суду про незаконність приватизації відповідачкою частини земельної ділянки є необґрунтованим. Натомість, підтверджені доводи відповідачки про самовільне розширення позивачкою своєї частини будинку. Зважаючи на наведене вище, апеляційний суд вважає, що у позові [PERSON] слід відмовити з у зв'язку з його недоведеністю.

Outcome: partial