Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-08 00:00:00

Позивач комунальне підприємство «Служба єдиного замовника» м. Димитрова звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості з утримання будинку та прибудинкової території. В обґрунтування вимог вказав, що відповідачі є власниками квартири № 73 будинку № 55 на м-ні «Молодіжний» в м. Димитров на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого підприємством УЖКГ Міністерства вугільної промисловості України 17.07.1998 року. Оскільки відповідачі, в період з 01.10.2006р. до 01.09.2009р. не сплачували плату з утримання будинку та прибудинкової території, заборгованість з якої за вказаний період становить 1411.24 грн., позивач просить суд стягнути з них на його користь вказану заборгованість та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн. Крім того, позивач вважає, оскільки боржники прострочили виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора, вони зобовязані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, тому просить стягнути з відповідачів на його користь втрати від інфляційних процесів в сумі 298.99 грн., три відсотка річних в сумі 55.11 грн. Представник позивача до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. На адресу суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає. Відповідачі до судового засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і не має необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, що не з'явилися. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого підприємством УЖКГ Міністерства вугільної промисловості України 17.07.1998 року, який знаходиться на балансі комунального підприємства «Служба єдиного замовника», яке згідно статуту є юридичною особою і балансоутримувачем всіх жилих будинків (а.с. 4, 7,11). Як вбачається з довідки КП «СЄЗ» та долученого до матеріалів справи письмового розрахунку, квартирна плата в період з 01.10.2006р. до 01.09.2009р. відповідачами не сплачувалась, заборгованість з плати по утриманню будинку та прибудинкової території за вказаний період складає 1411.24 грн. (а.с. 8, 9). Згідно ст.156 ЖК України власник квартири в багатоквартирному будинку зобовязаний брати участь у витратах по утриманню будинку і прибудинкової території та проведенні ремонту. Це ж положення визначено п.17 Правил користування жилими приміщеннями будинків i прибудинковими територіями, згідно якого власники квартир зобовязанi вносити плату на обслуговування i ремонт будинку щомісячно не пізніше 10-го числа наступного місяця. Оскільки відповідачі в період з 01.10.2006р. до 01.09.2009р. не сплачували зазначені витрати, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача і стягнути з відповідачів на користь позивача зазначену в позові суму заборгованості у розмірі 1411.24 грн. Разом з тим, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми в порядку статті 625 Цивільного кодексу України не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Тарифна політика у житлово-комунальному господарстві здійснюється на підставі чинного законодавства, основу правового регулювання якого складають Закони України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до яких повноваження щодо встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги надано органам місцевого самоврядування. Порядок формування цін/тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг визначає Кабінет Міністрів України. Судом встановлено, що позовні вимоги ґрунтуються на договорі, предметом якого є надання комунальних послуг населенню. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг, а також права та обовязки сторін визначаються спеціальним Законом від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», норми якого не містять санкції за невиконання чи неналежне виконання зобовязання. Не містить їх і Закон України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» від 20 лютого 2003 року № 554-IV. Статтею 5 цього Закону встановлено, що на суму реструктуризованої заборгованості не нараховується пеня житлово-комунальним підприємством на їхню заборгованість перед постачальниками енергоносіїв, інших матеріальних цінностей, що використовуються для надання послуг. Законом України від 13 листопада 1996 року «Про тимчасову заборону стягнення з громадян України пені за несвоєчасне внесення плати за житлово-комунальні послуги», чинного і на теперішній час, у звязку з невиконанням державою зобовязання по виплаті заробітної плати, пенсій, стипендій, інших грошових виплат населення тимчасово забороняється нараховувати по розрахунках з 1 жовтня 1996 року та стягувати з громадян України пеню за несвоєчасне внесення квартирної плати та за житлово-комунальні послуги. Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 10 січня 2002 року з наступними змінами та доповненнями регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, субєктами яких є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи підприємницької діяльності, тобто на сферу житлово-комунальних послуг, де платником є фізична особа, він не поширюється. Таким чином, на думку суду, положення статті 625 Цивільного кодексу України на правовідносини, які виникають з прострочення виконання грошового зобовязання з оплатою населенням комунальних послуг, не поширюється. Тому вимоги позивача щодо нарахування та стягнення з відповідачки втрат від інфляційних процесів та 3% річних, які по суті є платою за користування чужими коштами, а не санкцією за невиконання чи неналежне виконання зобовязання, задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Судом встановлено, що рішенням Димитровської міської Ради від 23.12.2009року (а.с. 10) позивач звільнений від сплати судового збору, що зараховується в місцевий бюджет, тому відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір в розмірі 51 грн. підлягає стягненню з відповідачки на користь держави. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial