Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-21 00:00:00

Відповідачка [PERSON], будучи належним чином сповіщена в порядку ч.9 ст. 74 ЦПК України, у попереднє, судове засідання не явилася, заперечень щодо позову не надала. Третя особа - Ренійська філія Бесарабської товарної біржі будь-яких заперечень, додаткових заяв щодо позову не надала. Позивач [PERSON] на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу у його відсутності. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія договору купівлі-продажу житлового будинку № 4 по вул. Суворова в м. Рені від 22.06.2001р.; копія домової книги; копія технічного паспорту на житловий будинок № 4 по вул. Суворова в м. Рені. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до [PERSON], зазначивши, що 22.06.2001р. між ним та відповідачкою був укладений договір купівлі-продажу нерухомості, згідно якого відповідачка продала, а він купив житловий будинок, розташований по вул. Суворова, 4 в м. Рені за 5000 грн. За № 07-01 договір було зареєстровано Ренійською філією Бесарабської товарної біржі. На підставі даного договору право власності на будинок було зареєстроване у Ренійському БТІ. При зверненні до відповідних органів з питанням про переоформлення технічної документації на будинок, позивачу було розяснено, що він, як власник нерухомого майна, має право користуватися та володіти житлом, проте через ряд порушень, допущених біржею при оформленні договору, не може розпорядитися ним. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, покупець передав продавцю обумовлену суму, продавець передала документи, нерухомість в натурі. Позивач фактично вступив у володіння і розпорядження нерухомістю, після укладання правочину виконав поточний ремонт, разом із сімєю перейшов мешкати за цією адресою, постійно наглядає за схоронністю майна, - тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки доводи позивача знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. У звязку з тим, що спірні правовідношення мали місце до 01.01.2004р. (тобто до введення в дію Цивільного кодексу 2003р.), застосовуються положення цивільного законодавства 1964 р. Згідно ст. 227 ЦК України 1964р. договір, укладений із порушеннями нотаріальної форми є недійсним. Однак, в ч.2 ст. 47 ЦК України 1964р. зазначено, що якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. Аналогічні вимоги містить ст. 220 ЦК України 2003р. Таким чином, по даній справі між сторонами при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачці передані гроші, позивачу об'єкт нерухомості, яким він на теперішній час володіє і користується, проте через ряд допущених порушень при оформленні договору, не може ним розпорядитися. Вини сторін у порушенні вимог законодавства щодо нотаріального посвідчення договору немає, в даний час повторне оформлення купівлі-продажу є неможливим, оскільки прохання позивача з цього приводу не можуть бути прийняті відповідачкою, оскільки її теперішнє місцезнаходження позивачу невідомо. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обовязки відповідачки щодо житлового будинку та встановленні права на нерухомість у позивача, тому є правові підстави визнати договір дійсним.

Outcome: approved