Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-20 00:00:00

У травні 2009 року, уточнюючи письмово свої позовні вимоги в подальшому, [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, якою просив визнати дійсною попередню угоду, укладену між ним та [PERSON], щодо оформлення на нього права власності на автомобіль Фольксваген Пассат В5 державний номерний знак [NUMBER] після отримання нею: 3000 доларів США завдатку як забезпечення зобов'язання по попередній угоді, 4000 доларів США в рахунок сплати цього зобовязання, 17500 доларів США, які ним мають бути сплачені у вигляді щомісячних платежів згідно кредитного договору, укладеного між [PERSON] та [PERSON] філією АКЬ «Укрсоцбанк». Також позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь 24030 грн. 00 коп. в рахунок сплаченого ним завдатку, 24030 грн. 00 коп. в рахунок сплати йому додаткової суми завдатку, 32040 грн. 00 коп. сплачених ним в рахунок оплати вартості автомобіля, 9075 грн. 33 коп. сплачених ним в касу АКБ «Укрсоцбанк» за кредитною угодою між банком та [PERSON] та судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що на його думку 17.04.2008 року між ним та відповідачем була укладена угода відносно купівлі - продажу автомобіля Фольксваген Пассат В5, державний номерний знак [NUMBER], відповідно до якої позивач передав [PERSON] 3000 доларів США як завдаток, за покупку даного транспортного засобу. Після цього позивач передав відповідачу, ще 4000 доларів США у виконання даної угоди. Крім того, позивач надав відповідачу розписку, про те, що він зобов'язується сплачувати кредит, наданий відповідачу [PERSON] філією АКБ «Укрсоцбанк» за даний транспортний засіб в розмірі 17500 доларів США, а в разі несплати - повернути транспортний засіб відповідачу. 22.04.2008 року відповідач надала йому доручення на право керування даним автомобілем, 14.05.2008 року він сплатив кредит відповідача в розмірі 569 доларів США, а 14.06.2008 року сплатив кредит у розмірі 564 доларів США. Однак 15.08.2008 року відповідач скасувала доручення на право керування автомобілем «Фольксваген Пасат В5», усно повідомивши позивача про розірвання всіх попередніх домовленостей. Позивач вважає, що відповідач порушила попередній договір, який був укладений між ними усно, та яким були обумовлені всі істотні його умови. Так, відповідач прийняла від нього грошові кошти, обіцявши в майбутньому укласти даний договір письмово. Згодом відповідач відмовилась від своєї обіцянки. Дані обставини дають підстави позивачу вимагати від відповідача визнати дійсною попередню угоду, укладену усно між ним та [PERSON], щодо оформлення на нього права власності на автомобіль «Фольксваген Пассат В5», державний номерний знак [NUMBER]. повернення сплачених ним грошових коштів та додаткової суми у розмірі завдатку. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник позивача підтримав позов позивача, просив задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала в розмірі 3000 доларів США, стосовно інших позовних вимог просила суд відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що вона отримала від позивача грошові кошти в розмірі 3000 доларів США, та домовилась з ним, про те, що він у подальшому буде сплачувати за неї кредит, наданий їй [PERSON] філією АКБ «Укрсоцбанк» на транспортний засіб Фольксваген Пассат В5, при цьому оформила на нього відповідне доручення. Однак позивач кредитні кошти не сплачував, тому вона скасувала доручення та забрала автомобіль. Додала, що інших грошових коштів вона від позивача не отримувала та розписки про це не складала, кредит сплачувала власними коштами. Представник відповідача в судовому засіданні підтримала позицію відповідача, та зазначила, що позивач, маючи відповідне нотаріально засвідчене доручення відповідача, мав змогу сплачувати в рахунок погашення зобовязання відповідача за кредитним договором, щодо транспортного засобу Фольксваген Пассат В5, кошти від свого імені, але не робив цього. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши та зіставивши це все між собою та в сукупності з вимогами Закону, суд приходить до такого висновку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав суду оригінал угоди від 17.04.2008 року, відповідно до якої [PERSON] передав [PERSON] 3000 доларів США як завдаток, за покупку автомобіля Фольксваген Пассат В5 /а.с. 66/.22.04.2008року відповідач надала позивачу доручення за реєстраційним № 1178, обширного змісту. Зокрема, даним дорученням [PERSON] уповноважила [PERSON] та [PERSON] представляти її інтереси в усіх необхідних > установах і організаціях незалежно від їх форми власності, галузевої належності та підпорядкування, в тому числі в органах Державтоінспекції, перед фізичними особами з усіх без винятку питань, повязаних зі вчиненням правочинів, щодо користування та експлуатації належного [PERSON] транспортного засобу Фольксваген Пассат В5, державний номерний знак [NUMBER] /а.с. 14/. 15.08.2008року [PERSON] відмінила доручення за реєстраційним № 1178 від 22.04.2008 року на представництво від її імені інтересів з правом користування та експлуатації транспортного засобу Фольксваген Пассат В5, державний номерний знак [NUMBER], на імя [PERSON] та [PERSON] Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що договір купівлі-продажу транспортного засобу, який би за своєю формою і змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а різноманітними, ні чим не передбаченими заявами сторони лише виразили свій намір укласти такий договір в майбутньому. Також, відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Згідно ч. 1 ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобовязання сталось з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобовязання сталось з вини кредитора, він зобовязаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. При цьому, правила ч. 1 ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, але він не виконується з вини якоїсь із сторін. Але у тих випадках, коли сторони домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони давались. Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача саме завдатку не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки було встановлено факт отримання відповідачем авансу в розмірі 3000 доларів США. Згадана спірна сума, через не оформлення належним чином відповідного договору, є авансом. Згідно довідки НБУ офіційний курс гривні до долара США станом на 11.02.2010 року становив 8,01 за один долар США, про що не заперечували сторони на день постановки рішення. Тому, заборгованість [PERSON] за розпискою від 17.04.2008 року становить : 24030 грн. 00 коп. /3000 доларів США х 8,01 грн./. Стосовно вимоги позивача про визнання дійсною попередньої угоди, укладеної між позивачем та відповідачем, щодо, начебто оформлення на позивача права власності на автомобіль Фольксваген Пассат В5 державний номерний знак [NUMBER], то вона задоволенню не підлягає, в звязку з тим, що в ній відсутні встановлені законодавством необхідні умови для її укладення. Отже, дана вимога позивача не ґрунтується на вимогах закону. Крім того, доводи позивача, про те, що він власним коштом сплатив 14.05.2008 року в рахунок погашення кредитної заборгованості відповідача перед [PERSON] філією АКБ «Укрсоцбанк» 569 доларів США та 14.06.2008 року 564 доларів США, суд не приймає до уваги, у звязку з тим, що зазначені ствердження спростовуються матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, а саме копіями квитанцій, відповідно до яких, дані кошти надходили до установи банку від [PERSON]. При цьому, суд враховує що змістом наданого доручення позивач мав змогу погашати кредитну заборгованість відповідача від свого імені. Таким чином позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення з відповідача суми в розмірі 24030 грн. 00 коп., в якості авансу. Згідно до ст. 82 ЦПК України ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.02.2010 року позивачу частково відстрочено сплату судового збору в розмірі 342 грн. 51 коп. за позовну вимогу про стягнення суми. Тому, в зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог позивача, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відтак необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 217 грн. 41 коп., бо саме такі витрати є пропорційними розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial