Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-29 00:00:00

Представник відповідача відкритого акціонерного товариства Інгулецький гірничо- збагачувальний комбінат [PERSON] заявлені вимоги про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди внаслідок втрати працездатності і отримання інвалідності не визнала, проти позову заперечує вказуючи, що заявлені вимоги необгрунтовані та не підлягають задоволенню з тих підстав, що позивач знала, як під час оформлення на роботу так і вже працюючі на підприємстві , про шкідливі умови праці і все одно свідомо продовжувала працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату, ніж за попереднім місцем роботи. Позивачкою не надано жодних доказів, що підтверджують наявність у неї моральної шкоди, крім того позивачкою пропущено встановлений законодавством строк позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом , тому просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову до Відкритого акціонерного товариства Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат. Представник відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі [PERSON] з заявленими позовними вимогами згоден частково, вказуючи що позивач знала про шкідливі умови праці, про те що робота в таких умовах буде шкодити її здоров'ю, а адміністрація підприємства повинна забезпечувати безпечні для здоров'я умови праці. Представник Інгулецької районної санітарно-епідеміологічної станції м. Кривий Ріг [PERSON] позовні вимоги позивачки підтримав , та підтвердив ті порушення які допустив відповідач відносно позивачки при виконанні нею своїх трудових обовязків які також викладені в акті обстеження умов праці. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди внаслідок втрати працездатності і отримання інвалідності вказуючи, що що вона 29.01.1998 року була прийнята на роботу на посаду учня машиніста конвеєра на рудозбагачувальну фабрику № 2 на Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат. 06.06.1999 року вона була переведена на рудозбагачувальній фабриці сепаратником 4 розряду, де пропрацювала до 05 лютого 2009 року в шкідливих умовах праці. При оформленні її на роботу, а також під час роботи адміністрація підприємства її не попереджувала, що вона працює в настільки шкідливих умовах праці, що стане інвалідом і втратить професійну працездатність. В зв'язку з тим, що вона тривалий час працювала в шкідливих для здоров'я умовах праці, позивачем було отримано ряд професійних захворювань. Отримання професійного захворювання підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання від 07 травня 2009 року і саме по вині підприємства нею отримано професійні захворювання. 17 червня 2009 року позивачу висновком МСЕК установлено третю групу інвалідності, а також 65 відсотків втрати професійної працездатності. Працюючи в шкідливих умовах праці вона отримала наступні професійні захворювання: радикулопатія попереково крижова та шийна на фоні спондилоартрозу, полісегментація дископатії з грижами дисків, вираженої порушенням статико-динамічної функції хребта та стійким больовим синдромом. Двобічний гопартроз другого ступеню, з підвивихом і реактивним синовіїтом, плечолопатковий періатроз ПФС другого ступеню, деформуючий артоз і періартроз ліктьових суглобів, стабільний помірно виражений больовий синдром; хронічне обструктивне захворювання легань першої ступені (пильовий бронхіт, емфізема легень першої ступені), легенева недостатність першого ступеню, нейросенсорна приглухуватість. В результаті придбаного нею професійного захворювання і часткової втрати працездатності їй, з вини підприємтва, завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що позивач людина працездатного віку втратила у зарплаті в результаті втрати нею професійної працезтатності, вимушена нести додаткові витрати з сімейного бюджету на медикаменти, посилене харчування, придбання ліків, постіні медичні обстеження. При зміні погодних умов вона відчуває сильні болі, не може без болі пересуватися, не в змозі виконувати будь-яку хатню роботу, відчуває себе баластом для сім'ї і це приводить її до стану відчаю, позивач перебуває на обліку у лікаря невропатолога, стала подразливою. В результаті придбаного професійного захворювання повністю порушився її побут та життєві зв'язки, відносини з оточуючими людьми, так як вона вважає себе вже фактично неповноцінною людиною для суспільства. Болі позивача, що постійно її супроводжують, не зменшуються, а тільки стають сильнішими. Розмір моральних страждань визначено позивачем в розмірі 130 000 гривен, виходячи з того, що мінімальна заробітна плата по Україні на день подання уточненої позовної заяви складає 650 грн. і згідно рішення Конституційного суду України від 27 січня 2004 року № 1- рп/2004 вона має право вимагати в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 розмірів мінімальної заробітної плати. Позивач [PERSON] , та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов уточнили , підтримують його повністю і просять суд його задовольнити. Також позивач [PERSON] свої позивні вимоги підтвердила під присягою як свідок . А також судом дослідженні: копія трудової книжки БТ-І № 8054445; копія Акту 10 розслідування хронічного професійного захворювання від 07.05.2009 року; копія виписки з Акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги до довідки серії ДНА- 02 № 032388; копія виписки з Акту огляду МСЕК до довідки серії МСЕ - ДНА-01 № 669237; копія Форми індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видається медико- соціальними експертними комісіям; копія виписки з історії хвороби № 1470/380; копія Наказу про прийом на роботу; копія Наказу про переведення на іншу роботу та інш. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 29 січня 1998 року відповідно до наказу (розпорядження) № 138 [PERSON] була прийнята на роботу учнем машиніста конвеєра на рудозбагачувальну фабрику № 2 ВАТ ІнГЗК /а.с. 6, 31/. 16 березня 1998 року відповідно до наказу (розпорядження) № 452 [PERSON] була переведена машиністом конвеєра на рудозбагачувальну фабрику № 2 ВАТ ІнГЗК /а.с. 6-7,32/. 06 червня 1999 року відповідно до наказу (розпорядження) № 853 [PERSON] була переведена сепараторником на рудозбагачувальну фабрику № 2 ВАТ ІнГЗК /а.с. 7, 33/. Згідно акту 10 розслідування хронічного професійного захворювання позивача від 07.05.2009р. (а.с. 8-9), встановлено, що професійне захворювання у [PERSON] виникло за таких обставин: працюючи з 29.01.1998 р. до 06.06.1999 р. учнем та машиністом конвеєра, з 06.06.1999 р. на дату складання Акту, а саме, - 07.05.2009 р., сепараторником на РЗФ-2 ВАТ ІнГЗК, виконувала важку роботу, підпадала під вплив вібрації, в перших двох професіях пилу і шуму внаслідок конструктивних недоліків обладнання, механізмів та недосконалістю технологічного процесу. У пункті 16 акту зазначено, що професійне захворювання у позивача виникло з тих причин, що вона працювала тривалий час на важкій роботі (11 років 3 місяці) в умовах впливу пилу, шуму і вібрації (1 рік 4 місяці), рівні яких перевищували нормативи (а.с. 9) Виходячи з виписки із акту огляду МСЕК від 17.06.2009 р. [PERSON] встановлена третя група інвалідності та 65 % втрати працездатності з 09.06.2009 р. до 01.07.2010 р., у зв»язку з профзахворюванням (а.с. 10). 17.06.2009 року [PERSON] пройшла повторний огляд МСЕК, встановлено III група інвалідності та протипоказана важка праця, вимушена поза, довга хотьба в умовах виробничого пилу, шуму, переохолодження. За висновком МСЕК - вона може працювати підсобним працівником (а.с. 11). [PERSON] проходила лікування в Широківській центральній лікарні в неврологічному відділенні з 05.05.2008 р. по 26.05.2008 р. (а.с. 20), з 09.07.2008 р. по 28.07.2008 р. (а.с. 14), з 31.10.2008 р. по 12.11.2008 р. (а.с. 18), з 16.12.2008 р. по 08.01.2009 р. (а.с. 15), з 18.05.2009 р. по 02.06.2009 р. (а.с. 19).. Зазначено останній основний діагноз: радикулопатія попереково-крижова та шийна на фоні спондилоартрозу, полісегментарної дископатії з грижами дисків С5-С6 і Ь5-81, вираженими порушеннями статико-динамічної функції хребта та стійким больовим синдромом. Двобічний гонартроз другого ст., з підвивихом і реактивним синовіїтом, двосторонній плечолопатковий періатроз ПФС другого ст., деформуючий артоз і періартроз ліктьових суглобів ПФ ноль- першого ст., стабільний помірно виражений больовий синдром. Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пильовий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), ЛН першої ст., нейросенсорна приглухуватість 1 ст. (з легким зниженням слугу). Захворювання професійні з 14.04.2009 р. (а.с. 17). Із заключения медико-соціальної експертизи № 156 від 09.02.2010 р., вбачається, що комісія не встановила факт моральної шкоди у [PERSON], професійні захворювання, встановлені [PERSON], не являються психотравмуючим фактором, змін в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості і виникли внаслідок професійних захворювань у [PERSON] немає, (а.с. 103). Згідно ст.153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 12 Закону України Про охорону праці підприємства, які використовують працю інвалідів, зобов'язані створювати для них умови праці з урахуванням рекомендацій медико-соціальної експертної комісії та індивідуальних програм реабілітації, вживати додаткових заходів безпеки праці, які відповідають специфічним особливостям цієї категорії працівників. Статтею 173 КЗпП України закріплено за позивачем право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків. Встановлено, що на протязі багатьох років позивач піддавалася негативному впливу виробничих процесів, в той час як на власника підприємства покладено обов'язок забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань. Фактично порушено її право, що закріплено конституцією. У зв'язку з рішенням Конституційного суду України від 27.01.2004р. №1-рп/2004 із змісту якого виходить, що громадяни, яким встановлена стійка втрата професійної працездатності мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, він виходить з того, що людина, його життя, здоров'я є в Україні найвищою соціальною цінністю. Суд вважає, що факт заподіяння [PERSON] моральної шкоди наявний, оскільки: вона з 09.06.2009 року на 65% втратила професійну працездатність у зв'язку з профзахворюванями з дня встановлення остаточного діагнозу, а саме з 14.04.2009 р. а.с. 8, що спричиняє їй фізичні та моральні страждання, вона відчуває незручності в повсякденному житті, змушена терпіти фізичні болі та моральні страждання, відчувати себе неповноцінною людиною, як вдома так і перед сторонніми людьми. Крім того, у судовому засіданні було з»ясовано, що на день розгляду справи стан здоров'я позивача не покращився, що підтверджується наявними у матеріалах справи виписками з історії хвороб [PERSON] Згідно виписки з історії хвороби від 15.04.2009 р. позивач скаржиться на біль в поперековому і шийному відділах хребта з розповсюдженням на ноги та руки, який збільшується в вимушеному положенні тіла, при ході, підійманні та переносі незначних вантажів, обмеження рухів і біль у великих суглобах, переважно колінних та плечових, відчуття заніміння в дистальних відділах кінцівок, судоми в м'язах, утруднення ходи, задишку при фізичному навантаженні, сухий кашель, головний біль потиличної локалізації, періодичне півищення АТ, зниження слуху, її моральні страждання пов'язані із професійними захворюваннями. Позивачу рекомендовано „Д нагляд лікарів, щорічні курси амбулаторного і стаціонарного лікування, оздоровлення в умовах санаторію-профілакторію або курорту ([PERSON], Бердянськ, Приморськ, Слав'янськ, Хмільник, ПБК). У підтвердження позовних вимог позивач також зазначила, що через матеріальне положення, яке погіршилося, а також її матеріальної неспроможності, позивач змушена змінити свій спосіб життя. Всі одержувані від держави кошти, витрачає в основному на ліки. Змушені зміни в життєвих відносинах, викликають у позивача моральні переживання, почуття безвихідності. Всі вказані позивачем факти та обставини призводять до значних моральних страждань та переживань, змінили спосіб та порядок її життя, порушили її нормальні життєві зв'язки і вона повинна прикладати значні додаткові зусилля для продовження свого життя. З урахуванням викладених обставин та наданих в порядку ст. 60 ЦПК України доказів, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від встановлення факту відсутності моральної шкоди за висновком МСЕК , до висновків якої суд відноситься критично. Окрім цього, суд не може взяти до уваги заключення медико- соціальної експертизи № 2 від 09.02.2010 року, згідно якого не встановлено факт моральної шкоди у [PERSON], оскільки суд дійшов висновку, що факт завдання моральної шкоди [PERSON] мав місце. Статтею1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Стаття 237-1 КЗпП України покладає на власника або уповноваженого ним органу обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що вимоги позивача до ВАТ «ІнГЗК» відповідають діючому на цей час, відносно неї нормам КЗпП України, а саме ст.237-1, оскільки на час встановлення позивачу [PERSON] за висновками МСЕК від 17.06.2009 р. 65% втрати працездатності, вона працювала в ВАТ «ІнГЗК» і знаходилася з ним в трудових відносинах, що підтверджується записами в трудовій книжці. Також суд встановив, що обставини, заподіяння позивачу моральної шкоди, викладені нею як в позовній заяві, так і в судовому засіданні, повністю підтверджуються наданими письмовими доказами, з чого слід зробити висновок про те, що неправомірними діями ВАТ «ІнГЗК» позивачу дійсно заподіяна моральна шкода, яка повинна компенсуватися в грошовому вигляді. Так, аналізуючи зібрані у справі докази, в їх сукупності, суд вважає що вимоги [PERSON]. до ВАТ «ІнГЗК» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної при виконанні трудових обов»язків - такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки визначена позивачем сума моральної шкоди не відповідає фактичній моральній шкоді, яка була заподіяна з боку ВАТ «ІнГЗК». Разом з цим, посилання відповідача ВАТ «ІнГЗК» на пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом свого цивільного права суд вважає безпідставним, так як відповідно до ст. 9 ЦК України, положення цього кодексу застосовується до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Таким чином, виходячи з положень п.З ч.І ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я або смертю. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позовній заяві найшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди позивачу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає відшкодуванню. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачу [PERSON] моральної шкоди, суд враховує, тяжкість наступивших наслідків в здоров»! позивача, встановлення інвалідності, встановлення відсотків втрати працездатності, характер та об'єм її фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості її повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін життєвих зв'язків, що потребує від неї додаткових зусиль для організації свого життя та виходячи з міркувань розумності, виваженості і справедливості, суд вважає необхідним стягнути з ВАТ «ІнГЗК» на користь позивача компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 45.000 тисяч гривень . Підлягають стягненню з Відкритого акціонерного товариства «Інгулецький гірничо- збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 8.50 грн. , а також інформаційно-технічні витрати, пов»язані з розглядом справи в суді в розмірі 15 грн.. На підставі ст.8, 22 Конституції України, ст.ст. 9, 268, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст.237- 1 КзПП України, ст.34 Закону України «Про оплату праці», Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рп/2004р., ст.21, 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», ст.77 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» та

Outcome: partial