Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що він є власником квартири [ADDRESS], попереднім власником квартири була відповідач, яка в квартирі не проживає і продала цю квартиру [PERSON]., у якого позивач придбав її, на даний час в спірній квартирі проживає позивач, а відповідач залишилася в ній зареєстрованою, що створює позивачу перешкоди в користуванні його власністю, він змушений оплачувати комунальні послуги і за відповідачку, а тому він просив суд усунути перешкоди в користуванні спірною квартирою шляхом примусового виселення відповідачки з вказаної квартири. В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги і просив суд усунути перешкоди для позивача в користуванні вказаною квартирою, визнавши відповідачку такою, що втратила право на користування цією квартирою. Відповідач до суду не з”явилася, про час розгляду справи повідомлялася належним чином за останнім відомим місцем її проживання через оголошення в газеті “Київська правда” за 20 листопада 2008 року, причини неявки суду не відомі, заяви щодо розгляду справи у відсутності відповідача до суду не надійшло, а тому за згодою представника позивача на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. Заслухавши пояснення представника позивача, покази свідка, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Так, по справі встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування, що стверджується копією копію цього договору, посвідченого 02.11.2007 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори [PERSON]., зареєстрованого в реєстрі за № 2-1372, витягом з реєстру МБТІ про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.12.2007 року. З матеріалів справи також вбачається, що відповідачем, якій вказана квартира належала на праві власності, 18.09.2006 року було відчужено цю квартиру [PERSON]. на підставі договору купівлі-продажу, що стверджується копією цього договору, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2-5722. Згідно умов цього договору відповідач зобов”язувалася виписатись з вказаної квартири до 29.09.2006 року. В судовому засіданні також встановлено, що позивач фактично переселився в спірну квартиру з моменту її придбання і з того часу там проживає, відповідач в цій квартирі не проживає. Вказані обставини підтвердив в суді свідок [PERSON]., який придбав цю квартиру у [PERSON]., а потім продав її позивачу по справі. Покази свідка судом приймаються до уваги, оскільки вони є послідовними, не суперечать іншим доказам по справі. Представник позивача просить суд усунути перешкоди в користуванні спірною квартирою шляхом визнання відповідача такою, що втратила право на користування нею, оскільки реєстрація відповідача в цій квартирі створює для позивача ряд незручностей: він оплачує комунальні послуги, які нараховуються і на відповідача. Згідно довідки ЖЕК-3 відповідач зареєстрована в спірній квартирі з 22.03.1995 року. За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Оскільки в даному випадку відповідач втратила право володіння, розпорядження спірною квартирою, то вона також втрачає і право на користування цією квартирою. Суд також приходить до висновку, що реєстрація відповідача в спірній квартирі створює перешкоди для позивача як власника квартири у здійсненні ним свого права власності на цю квартиру, а саме: він несе додаткові витрати по утриманню квартири. А тому суд вважає за можливе усунути для позивача перешкоди в користуванні вказаною квартирою, визнавши відповідача такою, що втратила право на користування нею. При вирішенні спору судом враховуються також ті обставини, що відповідач питання про вселення в спірну квартиру не ставила, з приводу неправомірної поведінки позивача щодо неї нікуди не звертався. На підставі ст.4 п.18 Декрету КМ України “Про державне мито” позивач звільнений від сплати держмита /судового збору/ на користь держави.

Outcome: approved