Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю „Росія (далі ТОВ „Росія) Великобурлуцького району Харківської області про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки (паю) в звязку невиконанням відповідачем його умов, а саме: не виплати орендної плати за 2008-2009 р.р. та стягнення 3 870 грн. 27 коп. заборгованості по орендній платі, обґрунтовуючи це тим, що 20 лютого 2000 року його батько [PERSON] уклав з ТОВ „Росія договір оренди земельної ділянки (паю) строком на 20 років. Право розпорядження на земельну ділянку підтверджувалось сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0233142. Вказаний договір зареєстрований Черненською сільською радою в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 12 лютого 2000 року за № 87. Зміст вищевказаного договору суперечить чинному законодавству України, оскільки не відповідає формі Типового договору, затвердженій наказом Держкомзему України. Розмір орендної плати щороку не переглядався і не погоджувався сторонами, у договорі не передбачені інші істотні умови на порушення вимог чинного законодавства. В жовтні 2001 року [PERSON] помер, у звязку з чим право на спадщину перейшло до позивача. Договір оренди земельної частки (паю) з ТОВ „Росія він не переукладав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги позивача в повному обсязі, при цьому доповнив, що [PERSON] неодноразово звертався із вимогою до відповідача сплатити належну йому оренду плату за 2008 рік в розмірі 1,5% від оціночної вартості земельної частки (паю), що становить 1 171 грн. 31 коп., а за 2009 рік - 3% від оціночної вартості земельної частки (паю), що становить 2 698 грн. 96 коп.. Свої вимоги позивач обґрунтовував Указом Президента України № 92 від 13.09.2002 р. (із змінами і доповненнями Указами Президента України від 13.09.2002 р. № 830/2002 та від 19.08.2008 р. № 725/2008) «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток(паїв)». Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за № 626266, станом на 11 вересня 2009 року місцезнаходження юридичної особи ТОВ „Росія є с. Чорне вул. Садова, 14 Великобурлуцького району Харківської області, а її керівником є [PERSON] (а.с.30). Відповідач [PERSON] про час і місце судового засідання судом повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки 24 квітня 2010 року (а.с.27), але дана особа до суду не зявилась, про причини неявки суд не повідомив. Його представник в судове засідання також не зявився. Відповідно до ч.4 ст.169, ст.224 ЦПК України, справа розглянута заочно, на підставі наявних у ній доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, оцінив надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Батько позивача [PERSON] 12 лютого 2000 року отримав сертифікат на право на земельну частку (пай), розміром 8,78 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 29\~770 грн. 00 коп. (а.с.07). 20 лютого 2000 року [PERSON], як орендодавець і ТОВ „Росія, як орендар уклали договір оренди земельної частки (паю) (далі Договір), строком на 20 років на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ХР № 0233142. Зазначений договір зареєстрований 12 лютого 2000 року за № 87 у книзі записів договорів на право тимчасового користування землею Черненської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області (а.с.08,34). 10 листопада 2007 року позивач [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, на підставі якого успадкував належне його батькові [PERSON], який помер 23 жовтня 2001 року, право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії ХР № 0233142, виданим 12 лютого 2000 року Великобурлуцькою районною державною адміністрацією і зареєстрованого 12 лютого 2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 87 (а.с.10). Відповідно до ст.1218 ЦК України, ч.4 ст.32 Закону України „Про оренду землі до [PERSON], як до спадкоємця перейшли права і обовязки за укладеним [PERSON] договором оренди земельної частки (паю). Умови орендної плати визначені п.п.2.1 та 2.2 Договору, яка становила 280 грн. 00 коп. і яка повинна виплачуватись протягом одного місяця після складання річного звіту (а.с.32-33). Порядок укладення договорів оренди земельної частки (паю) урегульований Указом Президента України від 03 грудня 1999 року № 1529/99 „Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки та постановою Кабінету Міністерства України від 24 січня 2000 року № 119 „Про затвердження порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю). Фактично у договорі від 20 лютого 2000 року йдеться про оренду земельної частки (паю), який помилково названий договором оренди земельної ділянки (паю), що зазначено у п. 1.3 цього договору. На виконання Указу Президента № 1529/09 форма Типового договору оренди земельної частки (паю) затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 року за № 101/4322 (далі-Типовий договір). Суд констатує, що укладений між сторонами договір не відповідає встановленій формі Типового договору. В ньому не передбачені такі істотні умови, як щорічне погодження між сторонами розміру та форм оплати орендної плати шляхом внесення змін або доповнень в додаток до Договору як його невідємної частини, як це передбачено в п. 2.2 Типового договору. В укладеному сторонами договорі взагалі відсутній додаток і розмір орендної плати встановлено в сумі 288 грн. 00 коп. на весь час дії договору. Не передбачено в договорі необхідність індексації орендної плати відповідно до рівня інфляції національної валюти України, як це передбачено в п.2.2 Типового договору. На порушення п.3 Типового договору в укладеному між сторонами договорі не передбачено обовязок орендаря сплачувати пеню у розмірі 0,2 відсотка від суми недоїмки за кожний день прострочення. В цілому текст укладеного договору фактично повністю відмінний від форми Типового договору. Відповідно до п.17 розділу Х „Перехідні положення ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. До теперішнього часу позивач ще не отримував державний акт на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай). Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, що вона розраховувала при укладанні договору. Зазначене положення ЦК України повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 р. у справі «[PERSON] Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначене сподівання, тобто те, на що розраховував позивач, відповідачем порушені. Згідно із ст.21 Закону України «Про оренду землі» розмір, форма і строки сплати орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених умовами договору. Відповідно до довідки № 1416 від 19.03.2010 р. Вовчанської МДПІ [PERSON] за 2008-2009 р.р. оренда плата за земельну частку (пай) не виплачувалась (а.с.35). На даний час, згідно з постановою господарського суду Харківської області від 18 вересня 2009 року, ТОВ „Росія визнано банкрутом та відкрита ліквідаційна процедура. Ліквідатором вищевказаного товариства призначено [PERSON] (а.с.28-29). На даний час ТОВ „Росія не має права вести господарську діяльність. За таких обставин суд дійшов висновку, що договір оренди земельної ділянки (паю), право на яку підтверджувалось сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0233142, укладений 20 лютого 2000 року між [PERSON] та ТОВ «Росія», слід розірвати в звязку із несплатою ТОВ «Росія» орендної плати за земельну частку (пай) в 2008-2009 р.р.. В частині вимог позивача про зобовязання ТОВ „Росія сплатити йому орендну плату за земельну частку (пай) за 2008-209 р.р. в загальній сумі 3 870 грн. 27 коп. вони підлягають лише частковому задоволенню відповідно до викладених умов договору в сумі 576 грн. (288 грн. х 2). Суд у даному випадку не може застосувати розміри орендної плати відповідно до визначених вищевказаними Указами Президента України, оскільки вони носять лише рекомендаційний характер. Згідно з ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 179 грн. 50 коп. (а.с.01,02,17).

Outcome: partial