Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що 06.10.2000 року зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] Сімейні відносини з відповідачкою було припинено в 2007 році. Причиною цього стало те, що остання пішла до іншого чоловіка. На протязі двох років вони не підтримують сімейних відносин. За цей час вони не примирились, а навпаки прийшли до твердого рішення, що сімя розпалась. Тому просив розірвати шлюб з відповідачкою. В попередньому судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та, посилаючись на ті ж підстави, просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Відповідачка в попередньому судовому засідання позовні вимоги визнала та не заперечуючи обставини, на які позивач посилається в позовній заяві, просила розірвати шлюб з останнім. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.174 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З урахуванням зазначених положень закону, обставин по справі на які посилаються сторони та ви- знання позову відповідачкою, суд вважає за можливе розглянути справу з ухваленням рішення в попередньому судовому засіданні. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 06.10.2000 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №297 (а.с.5). Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України шлюб може бути розірвано, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та протирічить інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей. Як зазначили в попередньому судовому засіданні сторони з 2007 року вони не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, не мають наміру відновлювати шлюбні відносини та жити разом. З урахуванням зазначених вище положень закону та обставин по справі, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, протирічить інтересам останніх, а тому позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути сплачені останнім при подачі позовної заяви судовий збір в сумі 8 грн. 50 коп. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. Відповідно до ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» судовий збір при отриманні свідоцтва про розірвання шлюбу в органах РАЦС суд вважає за необхідне покласти на позивача в сумі 8 грн. 50 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved