Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-04 00:00:00

В квітні 2009 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив постановити рішення про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в сумі 19\~383 грн. 43 коп., витрат по оплаті послуг експерта в сумі 570 грн., витрат на юридичні послуги в сумі 400 грн., а також судових витрат. В обґрунтуванні своїх вимог позивач вказав на те, що 26 грудня 2008 року о 08 год. 40 хв. водій [PERSON], керуючи автомобілем „Деу Ланос, державний номер [NUMBER] на 386 км + 800 м на а/ш Бориспіль-Дніпропетровськ, під час руху не витримав безпечної дистанції в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21101, державний номер [NUMBER], чим порушив п. 13.1 ПДР. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.01.2009 року [PERSON] був визнаний винним у скоєні ДТП. [PERSON] користувався автомобілем „Деу Ланос, державний номер [NUMBER] на підставі довіреності виданої [PERSON] Внаслідок ДТП автомобіль позивача був пошкоджений, розмір матеріальної шкоди складає 19 383 грн. 43 коп. Для визначення розміру шкоди позивач поніс витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 570 грн. Таким чином, він вимушений звернутися до суду для захисту своїх порушених прав. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на підстави зазначені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що його вини у скоєному ДТП не має. Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У судовому засіданні встановлено, що згідно постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.01.2009 року [PERSON] був визнаний винним у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 9). Згідно довіреності від 11 листопада 2008 року [PERSON] уповноважив [PERSON] користуватись автомобілем „Деу Ланос, державний номер [NUMBER] (а.с. 4). Зазначений автомобіль зареєстрований за [PERSON], що підтверджено копією свідоцтва про реєстрацію цього автомобіля (а.с. 5). Згідно висновку судового експерта автотоварознавця [PERSON] № ZА 080409 від 08.04.2009 року, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля „Деу Ланос, державний номер [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП, складає: 19 383 грн. 43 коп. (а.с. 10-11), який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача витрат по оплаті послуг експерта в сумі 570 грн., то вони підлягають задоволенню, оскільки з довідки про оплату послуг за проведення експертного висновку вбачається, що позивачем 08.04.2009 року було сплачено 570 грн (а.с. 26). Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача витрат на надання правової допомоги в розмірі 400 грн. то вони також підлягають, оскільки згідно квитанції № 072 від 09.04.2009 року, позивачем за юридичні послуги по складанню позову було сплачено 400 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір в сумі 195 грн. та сплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн., а всього 225 грн. Також з відповідача необхідно стягнути недоплачені позивачем при подачі позову судовий збір на користь держави в сумі 8 грн. 53 коп. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи на користь держави в розмірі 90 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved