Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-14 00:00:00

У березні 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обгрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що 25 травня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір по проведенню комплексу ремонтно-будівельних робіт, згідно якого [PERSON] повинна була провести реконструкцію кіоску, який належав [PERSON] у нежитлову будівлю магазину, літ. А-1, заг. площею 20,3 кв.м., що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Панікахи, 30Г. При цьому [PERSON], повинен був прийняти виконані [PERSON] роботи та сплатити грошову суму у розмірі три тисяч сімсот гривень. Виконавши належним чином свої зобовязаня за договором [PERSON] звернулася до [PERSON] з проханням сплатити їй грошову суму у розмірі три тисяч сімсот гривень. Однак. [PERSON] почав ухилятись від виконання узятих на себе зобов"язаннь. Просила суд стягнути з [PERSON] грошову суму в розмірі три тисячі сімсот гривень та судові витрати покласти на останнього. Заперечуючи проти позову [PERSON] пред'явив зустрічний позов до [PERSON] та Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на нежитлову будівлю магазину літ. А-1, заг. площею 20,3 кв.м., що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Панікахи, 30Г. В обґрунтування зустрічних позовних вимог було зазначено, що дійсно, [PERSON] фактично в натурі належав кіоск, заг. площею 20,3 кв.м., який був розміщений [PERSON] у 2004 році на вільній від забудови території (пустирі). У 2007-2009 році, [PERSON], у зв'язку із аварійним станом вказаного кіоску, був вимушений провести його реконструкцію, в результаті якої дане нерухоме майно було переобладнано у капітальну нежитлову будівлю магазину, літ. А-1. заг. площею 20.3 кв.м.. що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Панікахи. 30Г. При цьому [PERSON] звернувся до [PERSON] для того щоб вона взяла на себе частину ремонтно-будівельних робіт спрямованих на вищезазначену реконструкцію. У звязку із браком коштів [PERSON] був не взмозі вчасно розрахуватися із [PERSON] за виконану роботу, однак станом на 29. 03.2010 року [PERSON] повністю розрахувався із [PERSON] сплатив їй грошову суму боргу в повному обсязі. Таким чином станом на березень 2010 року [PERSON] вже не мас підстав хтя задоволення своїх позовних вимог. При цьому, у зв'язку з тим, що вищевказана реконструкція була проведена без отримання належного дозволу з боку органів державної влади, виходячи з чого дана реконструкція є самовільним будівництвом, [PERSON] звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами, в яких просив суд визнати право власності за [PERSON] на нежитлову будівлю магазину, літ. А-1, заг. площею 20.3 кв.м., що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Панікахи, 30Г, без акту введення в експлуатацію. В судовому засіданні [PERSON] підтвердила факт сплати їй грошової суми боргу в ювному обсязі у березні 2010 року, проти зустрічного позову не заперечувала. Представник [PERSON] проти первісного позову заперечував, на задоволенні -зустрічного позову наполягав з викладених у ньому підстав. Представник Дніпропетровської міської ради у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, надав до суду письмові пояснення, згідно до яких просив суд розглянути спір без його участі та ухвалити рішення зідповідно до чинного законодавства та матеріалів справи. Заслухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] фактично в натурі належав кіоск, заг. площею 20,3 кв.м. який був розміщений [PERSON] у 2004 році на вільній від забудови території (пустирі). Даний факт підтверджується листом виконавчого комітету Бабушкінської районної ради м. Дніпропетровська від 20.12.2004 року згідно якого будівництво вказаного нерухомого майна було здійснено саме [PERSON] У вказаному листі виконавчий комітет Бабушкінської районної рада м. Дніпропетровська не заперечував проти закріплення та передачі в користування [PERSON] відведеної під будівництво земельної ділянки. Згідно листа від 29.07.2004 року [PERSON] попередньо погодив розміщення торгівельного кіоску за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-2, в районі будинку № 6 із Управлінням споживчого ринку міської ради. Рішенням сесії Дніпропетровської міської ради № 73/33 від 25.01.2006 року [PERSON] було погоджено місце тимчасового розташування торгівельного кіоску (попередній кадастровий номер 1210100000:0106:03011) на ж/м Тополя-2, в районі будинку № 6 та дозволено розробляти проект землеустрою. У 2007-2009 році, [PERSON], у зв'язку із аварійним станом вказаного кіоску, був вимушений провести його реконструкцію, в результаті якої дане нерухоме майно було переобладнано у капітальну нежитлову будівлю магазину літ. А-1, заг. площею 20,3 кв.м., що розташована і а адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Панікахи, 30Г. При цьому [PERSON] звернувся до [PERSON] для того щоб вона взяла на себе частину ремонтно-будівельних робіт спрямованих на вищезазначену реконструкцію. У звязку із браком коштів [PERSON] був не взмозі вчасно оозрахуватися із [PERSON] за виконану роботу, однак станом на 29.03.2010 року [PERSON] повністю розрахувався із [PERSON] сплативши їй грошову суму боргу в повному обсягі, про що було підтвердежно [PERSON] у судовому засіданні. Таким чином, у зв'язку із фактичним виконанням [PERSON] своїх зобовязань перед [PERSON] та відсутністю у останньої будь-яких доказів про існування перед нею інших зобов'язань з боку [PERSON] у задоволені позову [PERSON] належить віхмовити як у необгрунтованому по суті. При цьому зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи вищевказана реконструкція була проведена без отримання належного дозволу з боку органів державної влади, виходячи з чого дана реконструкція є самовільним будівництвом адже згідно п.1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самовільним будівництвом, якщо вони побудовані або будуються на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети або без належного дозволу або належним чином затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно технічного висновку №16/133 від від 21 березня 2010 р. виданий ТОВ "Стеконік. ЛТД" /код юридичної особи: 20208369, ліцензія серія АБ, №051349 від 15.07.2008р., дійсна з 20 грудня 2005 р. до 20 грудня 2010р./ про технічний стан будівельних конструкцій нежнтлової будівлі магазину, заг. площею 20,3 кв.м., що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Панікахи, З0Г, нежитлова будівля магазину відповідає будівельним, санітарним і протипожежним нормам та експлуатація даного об'єкту можлива за прямим призначенням, що свідчить про відсутність необхідності замовляти та отримувати відповідний акт введення в експлуатацію. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, незаборонених законом. У відповідності до ч. 2 ст 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання дог овору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. На підставі ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном. У відповідності до ч. З ст. 2 ЗУ «Про власність», кожний громадянин України має право володіти, користуватися й розпоряджатися майном особисто або разом з іншими. Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у випадку втрати їм документа, що засвідчує його право власності. На підставі вищезгаданого,

Outcome: approved