Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-04 00:00:00

Звернувшись до суду із вищеназваним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON], посилаються на ті обставини, що 25.04.2003 року помер [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із 2/3 часток квартири [ADDRESS]. Спадкоємцем за заповітом, який складений від імені померлого 10.08.2001 року призначена відповідач по справі [PERSON] Між тим, дійсність та законність цього заповіту оспорюється позивачами, які посилаються на те, що вони є спадкоємцями першої черги, як дружина та діти померлого. У спірній квартирі прописана позивач [PERSON] та її дочка, до того ж вона є власницею 1/3 частини вищеназваної квартири, але відповідач по справі [PERSON] прописала без її відома свою дочку [PERSON] та її сина. Позивачі вважають , що відповідач, скориставшись хворим станом [PERSON], примусила його написати заповіт на її користь. [PERSON] тривалий час зловживав спиртними напоями, що стало причиною розладу його психіки, на грунті цього він проявляв неадекватну поведінку, створював нестерпні умови спільного проживання, внаслідок чого, позивачам прийшлося залишити квартиру та переселитися до села. 27.03.2003 року [PERSON] був влаштований у стаціонарне відділення Криворізького психоневрологічного диспансеру, де проходив курс лікування від алкогольної залежності, не виходячи із лікарні, він скінчався. Всі ці обставини викликають сумніви у його дієздатності при укладенні заповіту. Позивачі просять визнати заповіт від 10.08.2001 року, складений від імені [PERSON] на користь [PERSON], яким він заповів останній належну йому частку квартири [ADDRESS] недійсним та визнати за ними право власності на 2/3 частини вищеназваної квартири в рівних долях. В ході судового розгляду позивачі підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі і просили їх задовольнити. Позивач [PERSON] пояснила, що проживала з чоловіком померлим [PERSON] з 1972 року у зареєстрованому шлюбі. Спільне життя не склалося, чоловік зловживав спиртними напоями і вони вирішили виїхати у село, але і там нічого на краще не змінилося і чоловік повернувся у місто. Він прописався в квартирі своєї матері по вул.Косіора 3/38 , а потім прописав і дочку [PERSON]. За життя син приїздив до батька , привозив продукти та гроші. Чоловік ніде не працював , жив на випадкові заробітки, пиячив. Вона вважає, що [PERSON] схилила його до укладення заповіту на свою користь, оскільки систематично споювала його. Позивачі [PERSON] та [PERSON] підтримали думку позивача [PERSON] Відповідач [PERSON] заперечувала проти позову та пояснила, що померлий [PERSON] алкоголіком не був. Вона проживала з останнім у цивільному шлюбі з 1996 року, [PERSON] працював водієм, у них були добрі стосунки і вона його не споювала. Позивачі по справі до [PERSON] не приїздили, а коли він помер, вони його не ховали, витрати на поховання несла вона та лікарня. Заповіт на неї [PERSON] написав добровільно у нотаріуса, при цьому він казав, що не хоче залишати квартиру дітям, а дружина його замужем. Просила у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON]- [PERSON] вважає, що позивачі не довели заявлені вимоги , не надали суду належні докази, які свідчать про те, що заповіт був складений [PERSON] , який є недієздатним. Вислухавши думку сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступними підставами. Судом встановлено, що 25.04.2003 року помер [PERSON], зазначені обставини підтверджені свідоцтвом про його смерть 1-КИ № 505829 , виданим 26.06.2003 року відділом РАГС Дзержинського районного управління юстиції м.Кривого Рогу ( а.с.10). Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частину квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] ( а.с.12,14). За життя [PERSON] залишив заповіт , посвідчений 10.08.2001 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 2203 , яким заповідав належну йому частину квартиру за адресою: м.Кривий Ріг, вул..Косіора, буд.№ 3, кв.38 [PERSON] ( а.с.11). Позивачі оспорюють законність цього заповіту на підставі ст.ст.202,215,225 ЦК України в редакції 2003 року. Між тим, розглядаючи вищеназваний позов, суд вважає за необхідне керуватися нормами ЦК України ( в редакції 1963 року), оскільки на момент складання заповіту [PERSON] та на момент відкриття спадщини діяли норми саме цього кодексу. В обґрунтування недійсності складеного [PERSON] заповіту позивачі посилаються на ті обставини, що він , внаслідок систематичного зловживання спиртними напоями, не усвідомлював у повній мірі значення своїх дій, мав неадекватну поведінку, що відобразилося на його волевиявленні і, як наслідок, складанні заповіту на користь чужої людини. При цьому як на докази, позивачі посилаються на ті обставини, що перед смертю [PERSON] знаходився на лікування у Криворізькому психоневрологічному диспансері , де і помер, при цьому причиною смерті була алкогольна кардеміопатія, а також на показання свідків. Як встановлено судом, та зазначені обставини не заперечуються самими позивачами, за життя [PERSON], [INFO] на обліку та стаціонарному лікування у Обласному комунальному закладі « Психоневрологічний диспансер м.Кривого Рогу» не знаходився, про що свідчить довідка цієї установи від 18.08.2009 року ( а.с. 97 ) , на диспансерному обліку у нарколога, згідно довідки вищеназваної установи від 18.08.2009 року за № 4658 не перебував ( а.с. 98), останній знаходився на лікуванні у диспансері з 28.03.03 р. по 25.04.2004 року з приводу психічного та поведінчого розладу, обумовленого вживанням алкоголю. Таким чином, суду не надані були достовірні дані, що на момент складення заповіту 10.08.2001 року [PERSON] він перебував на обліку у психоневроголічному диспансері та за рішенням суду був визнаний недієздатним. Допитані у судовому засіданні свідки , як з боку позивачів так із боку відповідача надали протиречиві відомості щодо психічного стану померлого [PERSON] Так, допитана у судовому засіданні свідок з боку позивачів [PERSON] показала, що [PERSON] ніде не працював, вів бродячий спосіб життя , зловживав спиртними напоями. В квартирі з ним жили якісь бомжи, він і сам таким став, перетворив квартиру на смітник. Він був слабовільною людиною, власної думки в нього не було. Підговорити його можна було на що завгодно. Він розумів усе, але був якимсь загальмованим (а.с.86). Аналогічні свідчення були дані і свідком [PERSON] ( а.с.85) та [PERSON] ( а.с.86). Свідки з боку відповідача - [PERSON], який працював та дружив тривалий час із [PERSON] (а.с.86), [PERSON], який знав померлого по роботі на ринку ( а.с.87) та [PERSON], яка була сусідкою [PERSON] ( а.с.88), навпаки, стверджують, що останній не був ніколи алкоголіком та являвся нормальною, адекватною людиною. Допитаний у судовому засіданні лікар Криворізького ПНД, який здійснював лікування [PERSON] в період його знаходження на стаціонарі, показав , що хворий тривалий час до того , як потрапив до лікарні зловживав спиртними напоями та помер від алкогольної кардеміопатії, алкогольного делірія. Що стосується питань його психічного стану , то ці питання до експерта, сам він не компетентний робити такі висновки. Допитана у судовому засіданні приватний нотаріус [PERSON], яка посвідчувала спірний заповіт від імені [PERSON] показала , що при посвідченні заповітів вона спілкується з клієнтами і перевіряє у такий спосіб адекватність їх поведінки та дійсне волевиявлення. Якщо клієнт обґрунтовано відповідає на поставлені запитання у неї не виникає питань щодо його дієздатності. Особисто [PERSON] вона не пам»ятає, але якщо посвідчила заповіт, то в неї не було сумнівів у його дієздатності ( а.с.85). Судом двічі по справі призначалася посмертна судова психіатрична експертиза з метою встановлення психічного стану та дієздатності померлого [PERSON] на момент посвідчення заповіту, проведення якої доручалось Обласному комунальному закладу « Психоневрологічний диспансер м.Кривий Ріг» та Комунальній установі « Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична лікарня», але внаслідок недостатності медичних даних про стан здоров»я [PERSON] та протиречивості показань свідків експерти не змогли зробити будь-які висновки ( а.с. 60, 61 та 101-103 ). У п.16 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено , що у справах про визнання заповітів недійсними на підставі ст.225 ЦК України суд зобов»язаний призначити посмертну судово- психіатричну експертизу. Суд , який не володіє спеціальними знаннями у галузі психіатрії без відповідного висновку експертизи не може самостійно зробити висновки щодо психічного стану померлого [PERSON] на момент складення ним заповіту у 2001 році. На підставі викладеного, суд вважає, що позивачі згідно до ст.60 ЦПК України не довели заявлені позовні вимоги і позов не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved