Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у якому вказує, що уклала з відповідачем договір купівлі-продажу обєкту нерухомості, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ленська, буд. 33, а саме недобудованого житлового будинку літ. «Х» площею 349,7 кв.м. . Відповідно до п. 1.2 Договору позивач сплатила відповідачу вартість обєкта нерухомого майна, яка складає 22\~000,00 (двадцять дві тисячі) грн., після чого відповідач передав, а позивач прийняла обєкт нерухомого майна згідно Акту прийому-передачі обєкту нерухомого майна. Відповідно до п.1.3 Договору, витрати на послуги нотаріуса, повязані з нотаріальним посвідченням та державною реєстрацією Договору покладаються на Продавця. Оскільки відповідач ухилився від нотаріального посвідчення договору, то позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу дійсним, визнати недобудований житловий будинок обєктом нерухомого майна та визнати за нею право власності на обєкт нерухомого майна. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі і просив їх задовольнити. Представник Відповідача у судовому засіданні позов визнав і не заперечує проти його задоволення, при цьому пояснив суду, що внаслідок складної фінансової ситуації у підприємства відсутні кошти на нотаріальне посвідчення договору. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Судом установлено, що 29.03.2010 року між позивачкою та ТОВ „ІНДУСТРІАЛІНВЕСТ укладено Договір купівлі-продажу обєкту нерухомості № 2, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ленська, буд. 33, а саме недобудований житловий будинок літ. «Х» площею 349,7 кв.м. Зазначений обєкт нерухомості розташований на земельній ділянці загальною площею 2,1094 га, яка знаходиться у користуванні Відповідача на підставі договору оренди землі від 28.01.2008 року. 23.04.2010 року позивачка сплатила вартість обєкту нерухомості, що підтверджується квитанцією. 29.03.2010 року сторони підписали Акт прийому-передачі обєкту нерухомого майна, позивачу була передана технічна документація на вказаний об'єкт. Пунктом 1.3 Договору купівлі-продажу передбачено, що витрати на послуги нотаріуса, повязані з нотаріальним посвідченням та державною реєстрацією Договору покладаються на Продавця. Листом від 05.04.2010 року позивач звернулася до відповідача, з вимогою здійснити нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу. Листом № 2 від 09.04.2010 року відповідач повідомив позивачу, що нотаріальне посвідчення є неможливим у звязку з відсутністю коштів. Таким чином, відповідач відмовився виконати прийняті на себе зобовязання щодо нотаріального посвідчення договору і його державної реєстрації, посилаючись на відсутність коштів. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Частиною 2 ст. 220 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Аналіз умов договору купівлі-продажу № 2 від 29.03.2010 року та наведених норм права, суд дійшов висновку, що укладаючи зазначений договір сторони дійшли згоди з усіх істотних умов договору. Глава 54 ЦК України передбачає наступні істотні умови договору купівлі-продажу: сторони договору, предмет договору, строки виконання зобовязань, порядок набуття права власності на майно, ціна та порядок розрахунків. Договір купівлі-продажу № 2 від 29.03.2010 містить всі, передбачені законом, істотні умови для даного виду договорів. Також, між сторонами відбулося часткове виконання умов цього договору, що підтверджується актом прийому-передачі нерухомого майна та доказом про оплату вартості обєкту нерухомості позивачем. Факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору підтверджений матеріалами справи. Згідно ч. 3 ст. 331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Ст.182 ЦК України передбачає, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо визнання незакінченого будівництвом житлового будинку (літ. „Х), загальною площею 349,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ленська, 33, обєктом нерухомого майна також підлягають задоволенню. Згідно ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Частиною 4 цієї ж статті окремо передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з матеріалів справи, визнання відповідачем позову не суперечить та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. З огляду на викладене, суд вражає, що позовні вимоги [PERSON] грунтуються на законі, доведені належними і допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору у сумі 1000 грн. і ІТЗ у сумі 120 грн. підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.

Outcome: approved