Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому просить поновити його на роботі в ТзОВ «Екорембуд» та допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення його на роботі. В судовому засіданні позивач подав уточнюючу позовну заяву, позовні вимоги підтримав за обставин викладених у позовних заявах. Суду пояснив, що 13 серпня 2009 року його було відізвано із чергової відпустки у звязку з виробничою необхідністю та повідомлено, що він має зявитися на роботу на обєкт в м. Камянець-Подільський. 13 серпня 2009 року о 20 годині 00 хвилин йому була вручена повістка на 14 серпня 2009 року на 09 годину 00 хвилин в Рівненський MB УМВС України для дачі показань в якості свідка. На роботу він виїхав 14 серпня 2009 року о 22 годині і 15 серпня 2009 року був на робочому місці. 18 серпня 2009 року зявився на підприємство в м. Рівне для здачі листа відрядження, де йому повідомили, що його звільнено з займаної посади на підставі наказу № 560-к від 14 серпня 2009 року. Жодних письмових пояснень від нього відібрано не було, лише 15 серпня 2009 року він пояснив начальнику дільниці [PERSON] про причини відсутності на робочому місці. Крім того вказав, що внаслідок незаконного звільнення він зазнав моральних та фізичних страждань, так як незаконне звільнення за прогул без поважних причин обтяжує подальше працевлаштування та вказана ситуація призвела до проблем із здоровям. Просив суд задовольнити позовні вимоги, поновити його на посаду монтажника в ТзОВ «Екорембуд» та допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення його на роботі, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток у сумі 1779,03 грн. за весь час вимушеного прогулу з 14 серпня 2009 року по день поновлення його на роботі та стягнути моральну шкоду у розмірі 2500 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, суду пояснила, що відповідно до наказу № 555-К від 13 серпня 2009 року [PERSON] було відізвано із чергової відпустки з 13 серпня 2009 року у звязку з виробничою необхідністю, тобто з 13 серпня 2009 року він мав приступити до виконання своїх трудових обовязків. Відповідно до наказу № 547-к від 10 серпня 2009 року позивачу було видано посвідчення про відрядження на термін 30 днів для виконання БМР з відмітною про вибуття із м. Рівного 13 серпня 2009 року. У звязку із неприбуттям [PERSON] на робоче місце протягом 14 серпня 2009 року був складений акт на предмет засвідчення неявки монтажника [PERSON] на робочому місці та підписаний начальником дільниці, виконробом, майстром. 15 серпня 2009 року позивач прибув на робоче місце, де йому начальником дільниці було запропоновано надати письмові пояснення щодо відсутності на робочому місці на що він відмовився, про що було складено акт. На підставі доповідної записки на ім»я директора від начальника дільниці був виданий наказ № 560-к від 14 серпня 2009 року «Про звільнення за прогул без поважних причин п. 4 ст. 40 КЗпП України» та складний акт про те, що 18 серпня 2009 року [PERSON] ознайомився із наказом про звільнення. Додатково вказала, що [PERSON] мав можливість до кінця робочого дня зявитися на роботі, чого він не зробив та пояснити про поважність причин неявки. Просила суд відмовити в задоволенні позову у звязку із його необгрунтованістю. Свідок [PERSON], який працював начальником дільниці в м. Камянець-Подільську, суду пояснив, що 13 серпня 2009 року о 07 годині 30 хвилин [PERSON] повинен був зявитися на роботу, однак він зявився 15 серпня 2009 року в 10 годин 30 хвилин. Усно йому повідомив, що не зявився вчасно на роботу у звязку із тим, що в нього прорвало у ванній трубу. Щодо повістки, то взагалі йому нічого не було відомо. На запитання учасників процесу, свідок суду пояснив, що він відібрав у позивача усні пояснення, після чого зателефонував до директора та повідомив про ситуацію, що склалася, на що директор вказав, щоб [PERSON] повертався до Рівного. Далі просив позивача надати письмові пояснення, але він відмовився. Після чого ним з іншими працівниками було складено акт про відсутність на роботі та написано доповідну записку. Вислухавши пояснення позивача, представник відповідача, свідка, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до службової записки начальника ВК від 13 серпня 2009 року у звязку із службовою необхідністю начальник просить відізвати з чергової відпустки з 14 серпня 2009 року Ярмушевича JLB. та [PERSON] з 13 серпня 2009 року та відрядити їх на обєкт в м. Камянець-Подільський для виконання будівельно-монтажних робіт. З вказаною службовою запискою було ознайомлено [PERSON] 13 серпня 2009 року. На підставі чого було винесено наказ № 555-К від 13 серпня 2009 року про відізвання з чергової відпустки [PERSON] з 13 серпня 2009 року у звязку із виробничою необхідністю. 14 серпня 2009 року комісією в складі начальника дільниці [PERSON], виконроба [PERSON], майстра [PERSON] було складено акт про те, що 14 серпня 2009 року на протязі робочого дня монтажник [PERSON] не зявився на робочому місці на обєкті «Суха піч № 7 Подільський цемент» за адресою Хмельницька область м. Камянець-Подільський. Акт складаний на предмет засвідчення неявки монтажника [PERSON] на робочому місці. Начальником дільниці [PERSON] на імя директора ТзОВ «Екорембуд» [PERSON] написано доповідну записку про те, що монтажник [PERSON] не прибув на обєкт в м. К-Подільський 14 серпня 2009 року за що йому було поставлено прогул. На роботі він зявився 15 серпня 2009 року в 10 годин 30 хвилин та просить звільнити монтажника [PERSON] за прогул згідно чинного законодавства. На вказаній доповідній записці начальником здійснено розпорядження відділу кадрів (В.К.): звільнити за прогул з 14 серпня 2009 року. Судом встановлено, що 15 серпня 2009 року о 10 годині 30 хвилин [PERSON] прибув на робоче місце. Для зясування причин відсутності на роботі начальник дільниці [PERSON] наказав позивачу надати пояснення щодо причин відсутності на роботі. Разом з тим, [PERSON] усно пояснив, що 14 серпня 2009 року він перебував у слідчого в Рівненському MB УМВС України та не мав можливості зателефонувати та приїхати до місця роботи. Письмові пояснення причин відсутності на роботі 14 серпня 2009 року ним надано не було, про що було складено акт від 15 серпня 2009 року. 14 серпня 2009 року [PERSON] звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (вчинення прогулу без поважних причин). На підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Частиною 2 ст. 147 КЗпП України встановлено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Заходами стягнення є догана і звільнення (ч. 1 ст. 147 КЗпП України). Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 22 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. п. З, 4, 7, 8 ч. 1 ст. 40 КЗпП України чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Зокрема при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Отже, законодавством передбачено, що підставою звільнення в даному випадку може бути лише прогул вчинений без поважних причин, тобто безпосереднє порушення трудової дисципліни, а не відсутність працівника на робочому місці у звязку із поважними обставинами. Відповідно до повістки [PERSON] зобовязаний був зявитися 14 серпня 2009 року о 09 годині 00 хвилин в Рівненський MB УМВС України. Із повістки вбачається, що позивач перебував у слідчого MB УМВС України в Рівненській області з 09 години до 12 години 14 серпня 2009 року. Як випливає із пояснень позивача, які жодним доказом по справі не спростовуються і приймаються судом, він не мав можливості повідомити керівництво про неможливість прибуття на роботу в м. К.-Подільський 14 серпня 2009 року у звязку із викликом його до слідчого. Суд вважає, що причина неявки на роботу [PERSON] еповажною і вданому випадку відсутній дисциплінарний проступок зі сторони позивача. З матеріалів справи та пояснень у часників процесу вбачається, що директором ТзОВ «Екорембуд» ЛТД 14 серпня 2009 року при винесенні наказу про звільнення [PERSON] за прогул без поважних причин передчасно встановлено наявність в діях позивача дисциплінарного проступку, не відібрано жодних пояснень з приводу порушення трудової дисципліни, не враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За таких обставин звільнення [PERSON] з посади монтажника з 14 серпня 2009 року за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України наказом директора ТзОВ Фірма «Екорембуд» і ЛТД є незаконним. Вірним способом відновлення порушеного права позивача є поновлення його на попередній роботі. Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Суд встановлено, що [PERSON] після його звільнення не працював, доходів не отримував, на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів і України від 8 лютого 1995 року N 100, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 12807,78 грн. Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом оральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до оральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих звязків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного звязку між попередніми умовами. Згідно з розясненнями, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд вважає, що неправомірними діями відповідача щодо незаконного звільнення позивача йому завдано моральні та фізичні страждання, а тому з відповідача підлягає стягненню 200 грн. на відшкодування моральної шкоди. На підставі ст.. 367 ЦПК України допустити рішення до негайного виконання в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 2041,82 грн. Разом з цим, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial