Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебували у шлюбі із 05.03.1983 р., під час якого у них народились діти [PERSON] і [PERSON], які на даний час є повнолітніми. У період шлюбу сторонами було приватизовано на всіх чотирьох членів сімї у рівних долях трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Із 2007 року сторони разом не проживають і 12.06.2008 р. їх шлюб було розірвано. Відповідач створює перешкоди позивачці у користуванні спільною квартирою, так як у серпні 2009 р. позивач виявила, що вхідні замки до квартири були змінені без її відома, і відповідач відмовився дати їй новий ключ до вхідних дверей квартири. Звернення з цього приводу до правоохоронних органів результату не дало, тому позивач просить зобовязати відповідача не чинити перешкоди у користуванні спільним майном квартирою №1 в будинку №6 по вул. Дзержинського у м.Тростянець Сумської області та зобовязати відповідача передати їй комплект ключів до вхідних дверей у вказану квартиру. Позивач також зазначає, що незаконними діями відповідача, який порушує її право власності, перешкоджає їй у доступі до квартири, спричиняє позивачці моральні страждання, так як вона переживає моральний стрес, вона нервується, вимушені звертатись за захистом свого права до правоохоронних органів, до суду, тому просить стягнути із відповідача 1690 грн. моральної шкоди. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, вказала, що вона проживає у своїх батьків із 2007 року, так як подружнє життя із відповідачем не склалось, згодом шлюб між сторонами було розірвано. Однак у спільній квартирі [ADDRESS] знаходяться її особисті речі, майно, придбане нею особисто, також спільно нажите під час шлюбу із відповідачем майно. Але відповідач чинить перешкоди у доступі до квартири, так як уже вдруге змінює замок до вхідних дверей, і останній раз у серпні 2009 р. він відмовився видати їй новий ключ від квартири. Порушенням її прав їй завдано моральної шкоди і розмір суми, на її думку, становить 1690 грн. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вказуючи, що він не заперечує передати ключ від квартири позивачці, однак під умовою, що вона буде приходити тоді, коли він буде вдома, так як позивач у його відсутності забрала без його на те згоди спільне майно шафу, крім того, забрала килим, посуд, каструлі. Не погоджується із вимогами про відшкодування моральної шкоди, так як вважає, що позивач сама винна у тому, що їх шлюб розпався, і ніяких моральних страждань відповідач їй не спричиняє. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із паспорту позивачки, на даний час вона зареєстрована по вул. Сосновий бір, 32 у м.Тростянець (а.с.4). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний 12.06.2008 р., що підтверджується свідоцтвом (а.с.9) Згідно свідоцтва про право власності на житло видане 27 листопада 2001 року квартира по вул. Дзержинського, 6/1 у м.Тростянець належить на праві приватної спільної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у рівних долях ( а.с.5). Право власності на квартиру також підтверджується і технічним паспортом (а.с.6,7). Факт звернення позивачки до правоохоронних органів з приводу порушення її права вільного доступу до спільної квартири підтверджується висновком ДІМ Тростянецького РВ ГУМВС від 26.11.2009 р. ( а.с.8). Таким чином, дослідивши пояснення сторін, докази у справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК У право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності, і сторони кожен має право на ? частину у вказаній квартирі. Таким чином, позивач має право користуватися своєю власністю, та обмеження її права на житло можливе у випадках, передбачених законом. У судовому засіданні встановлено, що на даний час між сторонами склалися неприязні стосунки з приводу користування спільним майном, однак жодна із сторін на даний час до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя не звернулись, також не звертались співвласники до суду із позовами про встановлення порядку користування чи поділу спільної квартири. Таким чином, відповідач діє неправомірно, обмежуючи позивачці доступ до квартири. Хоча [PERSON] фактично визнав позов щодо передачі комплекта ключів до вхідних дверей від спільної квартири, однак на час розгляду справи добровільно ключі не передав, зіславшись на відсутність необхідної кількості ключів. Отже, у перша частина позовних вимог [PERSON] підлягає задоволенню. Однак в судовому засіданні позивач не довела, що вона зазнала значних моральних страждань, внаслідок порушення її права власності. Про своє порушене право власності дізналась у серпні 2009 року, однак до правоохоронних органів звернулась із заявою лише 3 листопада 2009 р., а до суду 9 грудня 2009 р. Розмір заподіяної моральної шкоди пояснити не змогла. Судом дійсно встановлено, що відповідач діє неправомірно, обмежуючи [PERSON] у користуванні її власністю, однак сам факт визнання судом порушеного права позивачки є необхідною і достатньою сатисфакцією. Тому у стягненні із відповідача моральної шкоди необхідно відмовити. Так як позовні вимоги частково задоволені, із відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачкою, відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial