Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, діючи в своїх інтересах та інтересах малолітньої дочки про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та усунення перешкод у здійсненні права користування ним, розподілу особових рахунків на житло. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником 1/2 частини спірної квартири, проте відповідач [PERSON] з липня 2006 року чинить перешкоди у вселенні та здійсненні її права та права дочки у користуванні квартирою № 90 по пр. Бажана, 36 в м. Києві, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з тих же підстав, просила їх задовольнити. Пояснила, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 11.11.1995 року, який розірвали 11.01.2007 року. Спірна квартира нею та відповідачем [PERSON] була придбана за спільні кошти в період шлюбу. Згідно реєстраційного посвідчення № 002254 КМБТІ за нею на праві приватної власності зареєстровано 1/2 частина квартири [ADDRESS], власником іншої частини якої - є [PERSON] Вона та її малолітня дитина вимушені проживати на орендованій квартирі, оскільки відповідач чинить опір та всіма своїми діями перешкоджає їй та дочці в користуванні її частиною квартири, змінивши замки, погрожуючи фізичною розправою, перешкоджаючи у всіх її спробах вселитись та користуватися квартирою, відтак унеможливлює домовитись про користування кімнатами в квартирі. Вона неодноразово зверталась до голови ОСББ «Новий Едем» та дільничного інспектора міліції з проханням про допомогу щодо її вселення, усунення перешкод у користуванні власністю, проте вони були марними. Вказана квартира складається із трьох окремих кімнат, кухні, коридору, двох санвузлів та трьох лоджій, загальною площею 105 кв м. Враховуючи те, що під час їх спільного проживання в даній квартирі донька займала свою окрему кімнату 14,5 кв м та, зважаючи на те, що на даний час вона перебуває у підлітковому віці, їй необхідна окрема кімната, з урахуванням її інтересів для повноцінного та необмеженого розвитку й проживання, вважає, що дочці та їй повинні бути виділені у користування житлові кімнати площею 17,2 кв м. та 14,9 кв м, що складає 32,1 кв м, що на 5,2 кв м більше від її ідеальної частини житлової площі квартири, за користування якими вона хоче особисто сплачувати кошти за комунальні послуги, розподіливши особові рахунки. Представник відповідача [PERSON], діючий на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 09.03.2010 року (а.с. 69), позовні вимоги не визнав у цілому, просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що відповідач не визнає права власності позивача у спірній квартирі, що стало підставою для вчинення перешкод у вселенні та користуванні житловим приміщенням. Відповідач ОСББ «Новий Едем» в судове засіданні не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, надав заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, визнавши позовні вимоги в частині зобовязання ОСББ «Новий Едем» проведення розподілу особових рахунків на спірну квартиру згідно встановленого порядку користування квартирою (а.с.53). Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права інших осіб. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.11.1995 року (а.с.10), який розірвали 11.01.2007 року (а.с.11). Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с.9), яка зареєстрована разом з батьками за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Між сторонами склалися складні психологічні відносини, внаслідок яких позивач змушена була разом з дочкою залишити місце спільного проживання ті проживати у орендованих квартирах. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27.10.2008 року (а.с.5) встановлено, що сторонами у період шлюбу набуто спільне майно - квартиру [ADDRESS]. За позивачем визнано право власності на частину вказаної квартири. Дане право власності зареєстровано в БТІ м. Києва згідно реєстраційного посвідчення № 002254 від 14.07.2009 року (а.с.8). Власникові, відповідно до ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. і Положенням статті 321 ЦК України закріплений принцип непорушності права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.І ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, а відповідно до ч.3 вказаної статті кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї , частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до статті 358 ЦК України та згідно з п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику в справах за позовами про захист права власності» з наступними змінами, квартира, яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Оскільки співвласники - позивач та відповідач [PERSON] не домовилися про порядок користування квартирою, яка є їхньою спільною частковою власністю, даний спір підлягає вирішенню судом. Житлова площа квартири [ADDRESS], розташована на 2 поверсі 16-ти поверхового будинку складається з трьох окремих кімнат (21.7 кв. м, 17.2 кв. м, 14.9 кв. м), складає 53.8 кв. м (а.с. 6 - 7), а отже на долю кожного співвласника в користування припадає по 26.9 кв. м житлової площі. Загальна площа складає 105 кв. м. Позивач з дочкою претендує на користування двома кімнатами (дитяча та спальня) житловою площею 17.2 кв. м та 14.9 кв. м, що на 5.2 кв. м більше від ідеальної частки, але суд враховує те, що заявлені вимоги про встановлення порядку користування не впливають на порушення права власності відповідача як співвласника спірної квартири, крім того, такий порядок встановлюється й у інтересах малолітньої дочки сторін. Найбільша кімната жилою площею 21.7 кв. м має бути виділена відповідачу у користування, що буде прийнятним та достатнім як для позивача, так і відповідача як співвласників квартири та їх дочки. Кухня, коридор, два санвузли, підсобні приміщення - мають бути залишені у спільному користуванні співвласників квартири. Відповідно до довідки форми № 3, в спірній квартирі зареєстровані з 11.11.2004 року відповідач [PERSON], позивач та їх дочка [PERSON] (а.с. 12). В судовому засіданні знайшли своє підтвердження пояснення позивача про те, що відповідач чинить перешкоди їй та дочці у вселенні та користуванні спірною квартирою, відтак її вимоги є доведеними, а дії відповідача - є протиправними, що підтверджується наступними доказами: зверненням позивача від 08.01.2008 року до голови ОССБ «Новий Едем» в якому зазначено, що вона з дитиною прописана в спірній квартирі, проте проживати там не можуть з підстав чинення перешкод відповідачем, а саме останній не пускає до квартири, забрав ключі, застосовує фізичну силу (а.с. 18); повідомленням Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві від 22.10.2009 року про наслідки розгляду заяви позивача відносно того, що її колишній чоловік не впускає до квартири (а.с.19); постановою від 20.10.2009 року про відмову у порушенні кримінальної справи за заявою позивача про чинення відповідачем перешкод у проживанні в квартирі (а.с.20); висновком спеціаліста у галузі судово - медичної експертизи (а.с.21-22) від 31.07.2006 року, яким встановлено, що на тілі позивачки виявлені легкі тілесні пошкодження, які як зазначила позивач, були отримані внаслідок побиття її чоловіком 28.07.2006 року. Судом дана правова оцінка заперечень відповідача щодо заявлених вимог та вважає їх необгрунтованими, безпідставними та недоведеними, й розцінює їх як підставу уникнення відповідальності. Докази, спростовуючі позовні вимоги не були надані. Відповідач відмовився від надання своєї пропозиції щодо визначення порядку користування квартирою, вважаючи її своєю власністю. Проте суд не може погодитися із такою позицією із наступних підстав. Правовою підставою вказаних вимог є положення ст. 391 ЦК України, яка надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивач звернулась до суду з негаторним позовом, підставою подання якого є вчинення дій, які ускладнюють здійснення власником повноважень користування та розпорядження майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і його наявність у момент подання позову, що було доведено позивачем в судовому засіданні. Громадяни, відповідно до статті 150 ЖК України, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.ч. 1.2 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Відповідно до ст. 161 ЖК України наймач вправі вселити в займане ним приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім'ї, які проживають наймачем. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно Особи, що вселилися в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. У звязку з наведеним суд вважає за необхідне зобовязати відповідача не чинити перешкод позивачу та їх малолітній дочці у здійсненні права користування квартирою. Обгрутнованими вимоги позивача є також в частині розподілу особових рахунків відповідно до положення статті 166 ЖК України, й з урахуванням визнання відповідачем ОСББ «Новий Едем» вимог у цій частині. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є обгрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України. Так стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено державне мито в сумі 51 грн. 00 коп. та 37 грн. інформаційно-технічного збору забезпечення судового процесу, в всього 88 грн. 00 коп. (а.с. 1-2), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, й ст.ст. 356, 357, 358, 382, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 47. 50. 150, 156, 161, 166 ЖК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику в справах за позовами про захист права приватної власності»,

Outcome: approved