Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-18 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до суду до відповідача, в якому просить встановити факт розірвання трудового договору між нею та відповідачем з 8.10.2008 року за ініціативою працівника, визнати наказ №366н від 23.10.2008 року недійсним, визнати запис №18, зроблений начальником філії ВАТ КБ «Надра», недійсним, зобов'язати відповідача внести в трудову книжку запис про визнання запису №18 недійсним, зобов'язати відповідача зробити в трудовій книжці запис про її звільнення з 8.10.2008 року на підставі ч.І ст. 38 КЗпП, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 4 866, 00 гривень, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 1651, 35 гривень, витрати на юридичне обслуговування в розмірі 5 000 гривень, моральну шкоду в розмірі 15 000, 00 гривень та витрати на ІТЗ в розмірі 30 гривень. В судовому засіданні позивачка та її представники підтримали та уточнили позов та просили суд його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав: Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 11 жовтня 2006 року наказом директора філії ВАТ КБ «Надра» Одеське РУ №189п [PERSON] позивачка була прийнята на роботу на посаду начальника відділення №5 з 11 жовтня 2006 року з посадовим окладом 1 588, гривень в місяць. 22 вересня 2008 року позивачка подала заяву про звільнення її за власним бажанням, яку було отримано відповідачем у той же день, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції відповідача, зробленим на копії цієї заяви. Втім, на вказану заяву позивачки відповідач не відреагував. У зв'язку з неотриманням відповіді на заяву про звільнення від 22.09.2008 року позивачкою повторно 7 жовтня 2008 року була направлена відповідачу заява з повідомленням про її звільнення за власним бажанням. Однак ця заява також залишилася без уваги відповідача. 13 жовтня 2008 року позивачкою на адресу відповідача була направлена третя заява з проханням провести відповідні розрахунки по заробітній платі та видати трудову книжку. Зазначена заява була отримана відповідачем 17.10.2008 року (вх. №2782), про що свідчить запис про отримання цієї заяви в журналі реєстрації вхідної кореспонденції відповідача. Але ж відповідач також не відреагував на подачу позивачкою заяву. На підставі наказу Голови Правління - Президента ВАТ КБ «Надра» від 16.09.2008 року №632 за фактом порушення співробітниками відділення №5 філії ВАТ КБ «Надра» Одеське РУ встановленого порядку кредитування було проведено службове розслідування, за результатами якого 6.10.2008 року був складений висновок, яким встановлено, що позивачка порушила вимоги п.п.3.1 і 3.2. посадової інструкції начальника відділу №5 філії ВАТ КБ «Надра» Одеське РУ та надані пропозиції притягнути співробітників банку, зокреш, позивачку до дисциплінарної відповідальності та розглянути питання про доцільній перебування на посаді, зокрема позивачки. 21 жовтня 2008 року наказом №719 Голови Правління - Президента банку «П: : результати службового розслідування факту порушення співробітниками відділення №5 фітй ВАТ КБ «Надра» Одеське РУ встановленого порядку кредитування було зобов'язав директора філії ВАТ КБ «Надра» Одеське РУ [PERSON] за неналежне виконана посадових обов'язків притягнути до дисциплінарної відповідальності співробітників банк . зокрема, позивачку та розглянути питання про доцільність перебування її на посаді. На підставі проведеного службового розслідування наказом №366п директора фі~: ВАТ КБ «Надра» Одеське РУ [PERSON] від 23 жовтня 2008 року позивачка булі звільнена з займаної посади 23 жовтня 2008 року за ст. 41 п.1 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків керівником відділення. З зазначеним наказом позивачка не була ознайомлена, про що свідчить відсутність З підпису на тексті даного наказу про звільнення, копію наказу про звільнення вона отримувала. Згідно з ч.І. ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий догов:?^ укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноваженні ним орган письмово за два тижні. Згідно з ч.З ст. 38 КЗпП України якщо працівник після закінчення строгі попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудовогс 1 договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніш: заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповіла: до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Яз підтверджується матеріалами справи, позивачка наполягала на припиненні трудових відносин з відповідачем за власним бажанням, втім відповідач не відреагував на і неодноразові звернення до нього з заявою про звільнення. Суд критично відноситься до пояснень представника відповідача про те, щ: * відповідач не здійснював дій, що передбачені чинним законодавством у зв'язку з подано:-: позивачкою заявою про звільнення за власним бажанням, оскільки чекав закінчена? службового розслідування факту порушення співробітниками банку встановленого порядк кредитування, за результатами якого було прийнято рішення звільнити позивачку за п.1. с: 41 КЗпП України. Згідно з п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляд судами трудових спорів» №9 від 6.11.1992 року подача працівником заяви про звільнення : метою уникнути відповідальності за винні дії не може розцінюватись як примус до цього і н; позбавляє власника або уповноважений ним орган права звільнити його за винні дії з підстав. передбачених законом, до закінчення встановленого ст.38 КЗпП строку, а також застосуватт до нього протягом цього строку в установленому порядку інше дисциплінарне стягнення. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка продовжувала виконувати свої трудоЕ: обов'язки після подання 22.09.2008 року заяви про звільняння за власним бажанням ще дві тижня, останнім робочим днем її був 7.10.2008 року. Втім, наказ Голови Правління- Президента банку, яким за результатами проведеного службового розслідування було зобов'язано директора філії ВАТ КБ «Надра» Одеське РУ [PERSON] за неналежне виконання посадових обов'язків притягнути до дисциплінарної відповідальносг співробітників банку, зокрема, позивачку та розглянути питання про доцільність перебування її на посаді, був виданий 21.10.2008 року, а наказ №366п про звільнених позивачки на підставі п.1 ст. 41 КЗпП України був виданий 23.10.2008 року, тобто вже після закінчення встановленого ст. 38 КЗпП двотижневого строку попередження працівника про звільнення за власним бажанням. Таким чином, суд робить висновок про те, що розірвання трудового договору між позивачкою та відповідачем відбулось 8 жовтня 2008 року за ініціативою працівника на підставі ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з чим наказ №366п від 23.10.2008 року про звільнення позивачки з займаної посади за одноразове грубе порушення трудових обов'язків. виданий відповідачем після спливу двотижневого строку з моменту подання позивачкою заяви про звільнення, є незаконним. Крім того, запис №18, зроблений відповідачем в трудовій книжці позивачки про її звільнення за п.1 ст. 41 КЗпП України, є також незаконним. Відповідно до ч.5. п.4.1. ст.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, власник зобов'язаний видати працівнику трудову книжку в день звільнення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач в день звільнення позивачки не видав їй трудову книжку, а передав її позивачці лише в судовому засіданні 29.03.2009 року, чим порушив вимоги ст.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Згідно з ч. 4 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Згідно з п.2. Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з п.8. зазначеного Порядку обчислення середньої заробітної плати для нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до п.2 зазначеного Порядку час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Оскільки останнім робочим днем позивачки був 7 жовтня 2008 року, то при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу необхідно враховувати заробітну плату позивачки за серпень та вересень 2008 року. Згідно довідки ВАТ КБ «Надра» №5588 від 23.03.2009 року нарахована заробітна плата позивачки за серпень 2008 року складає 1951 гривня, за вересень 2008 року - 1951 гривня. Тобто, середня заробітна плата в день складає 92, 90 коп. Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України №6884/0/14- 07/13 від 18 вересня 2007 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2008 рік» кількість робочих днів у жовтні 2008 року починаючи з 8 жовтня 2008 року складає - 18 днів, у листопаді 2008 року - 20 днів, у грудні 2008 року - 23 дні. Таким чином, у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки, час вимушеного прогулу за 2008 рік складає 61 день. Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України №10338/0/14- 08/13 від 30 вересня 2008 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2009 рік» кількість робочих днів у січні 2009 року складає 20 днів, у лютому 2009 року - 20 днів, у березні 2009 року станом на 28 березня - 18 днів. Таким чином, у зв'язку з затримкою трудової книжки час вимушеного прогулу за 2009 рік складає 58 днів. Таким чином, у зв'язку з затримкою видачі позивачки трудової книжки весь час вимушеного прогулу, підлягає стягненню з відповідача сума у розмірі 11 055, 10 гривень: За 2008 рік (з 8 жовтня включно) - 61 день X 92,90 коп. = 5 666, 90 гривень За 2009 рік (по 28 березня 2009 року включно) - 58 днів X 92,90 коп. = 5 388, 20 гривень. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повин виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактично "о розрахунку. Але враховуючи те, що позивачка просила стягнути з відповідача суму у розмірі 4 866.00 грн., а інших вимог не заявляла, суд обмежується заявленими позивачкою вимогами та вважає можливим стягнути з відповідача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 4 866.00 грн. з виплатою усіх необхідних податків та зборів. Згідно зі ст. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Відповідно до ч.2 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення керівних, педагогічних, наукових, науково-педагогічних працівників, спеціалістів учбових закладів, що пропрацювали до звільнення не менш 10 місяців, грошова компенсація виплачується за невикористані ними дні щорічних відпусток з розрахунку повної їх тривалості. Як встановлено в судовому засіданні, позивачкою не була використана щорічна відпустка за 2008 рік, доказів, що свідчать про інше, суду не надано. Таким чином суд вважає, що вимоги позивачки стосовно виплатити позивачці грошової компенсації за невикористану відпустку у розмірі 1651,35 грн. підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судов: витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тіс': частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачкою в якості доказів понесення витрат на правову допомогу надана угода №66 з Юридичним бюро «Унгарова, Мартинець та партнери» про надання правове: допомоги від 1.10.2008 року; акт №1 виконаних робіт від 16.10.2008 року та акт №2 виконаних робіт від 28.10.2008 року, в яких підтверджується, що позивачці була надана правова допомога всього тривалістю 32 години на суму 5 000 гривень. Втім, позивачкою суду не надані документальні підтвердження оплати позивачкою цих послуг, у зв'язку з чиу суд відмовляє позивачці в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат на оплату правової допомоги. Відповідно до ч.І ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником моральне: шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення цих законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з п.З Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пі~ моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чр: фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Звільнення позивачки з роботи у зв'язку з грубим порушенням трудових обов'язків та зроблений про це відповідний запис у трудовій книжці призвело до приниження гідності та ділової репутації позивачки. Крім того, затримка видачі позивачці трудової книжки призвело до неможливості реалізувати позивачкою конституційне право на працю. Отже, у зв'язку з незаконними діями відповідача позивачці була завдана моральна шкода, яка виразилась у її душевних (моральних) стражданнях, приниженні самооцінці та оцінки громадськістю. Однак, суд вважає недоведеною позивачкою та необгрунтованою суму заявленої моральної шкоди в розмірі 150 000 гривень, тому суд дійшов до висновку про часткове задоволення вимог позивачки в частині стягнення моральної шкоди з відповідача в розмірі 4 000 (чотири) гривень. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 38, 116-117, 235, 237-1 КЗпП України, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial