Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до ВАТ банку „Біг Енергія (надалі - [PERSON]) в особі Кузнецовської філії про стягнення 10000,00 грн. депозитного вкладу, зобовязання [PERSON] нарахувати відсотки, 8000,00 грн. моральної шкоди, завданої порушенням банком договірних зобовязань, а також судових витрат, мотивуючи тим, що 11.02.08 р. між нею та [PERSON] укладено договір банківського вкладу (депозиту) „Особливий у валюті українська гривня з правом поповнення, на розміщення 10000,00 грн., з нарахуванням відсотків з розрахунку 15 % річних, терміном розміщення до 17.02.09 р. 16.02.09 р. нею з [PERSON] укладено додаткову угоду, відповідно до умов якої термін дії депозитного договору в частині нарахування та виплати відсотків продовжено до 15.03.09 р. 16.09.09 р. вона звернулась до [PERSON] із заявою про повернення їй суми депозитного вкладу, на що отримала письмову відмову. [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] суму депозитного вкладу, зобовязати Банк нарахувати відсотки, передбачені депозитним договором, за весь строк фактичного неповернення вкладу, моральну шкоду, завдану невиконанням [PERSON] зобовязань за договором, та понесені судові витрати.. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та пояснила, що після закінчення терміну дії договору, а саме 19.02.09 р. вона звернулась до [PERSON] з усним зверненням про повернення їй суми вкладу. Однак, працівники [PERSON] ввели її в оману та змусили підписати додаткову угоду, відповідно до умов якої продовжили строк депозитного договору до 15 березня 2009 року. Коли вона звернулась до [PERSON] і після сплину цього терміну, їй було розяснено про введення Національним [PERSON] України мораторію на задоволення вимог кредиторів [PERSON] терміном до 15 вересня 2009 року. 16 вересня 2009 року вона звернулась до [PERSON] з письмовою заявою про повернення їй суми депозитного вкладу, на яку отримала письмову відмову, що обґрунтовувалась продовженням Національним [PERSON] України дії мораторію. Позивачка пояснила, що відсотки за розміщення депозитного вкладу їй виплачено в повному обсязі по 15 березня 2009 року включно, однак вважає, що оскільки Банк не повернув їй суму депозитного вкладу, він зобовязаний продовжувати нараховувати та сплачувати відсотки по процентній ставці, передбаченій у депозитному договорі. Крім того, вона пояснила, що у лютому 2009 року нею була перенесена хірургічна операція, у звязку з чим вона змушена була позичати грошові кошти, розраховуючи на повернення позики одразу після закінчення терміну дії депозитного договору, тобто 17.02.09 р. У звязку з неправомірними діями [PERSON], що виразились у неповерненні суми депозитного вкладу та введенням її в оману шляхом спонукання до підписання додаткової угоди, вона не змогла повернути позичені кошти і по цей час, на даний час вона не працює, стан її здоровя зумовлює додаткові витрати на лікування, у звязку з чим їй завдається моральна шкода, розмір якої оцінює у 8000,00 грн. Представник відповідача [PERSON] вимоги позовної заяви не визнала в повному обсязі, подала суду письмові заперечення відповідача проти позову. Заперечення обґрунтовувала тим, що неповернення [PERSON] депозиту у встановлений депозитним договором термін сталось не з його вини, а є наслідком обєктивних обставин, зокрема, фінансової кризи на світовому та внутрішньому фінансовому ринках, що призвело до того, що Банк, щоб не порушувати законодавство України про права клієнтів, вимушений був направити значний обсяг коштів на одночасне задоволення готівкою вимог різних клієнтів банку. Представник позивача пояснила також, що на даний час Національним [PERSON] України на законних підставах призначено тимчасову адміністрацію у ВАТ банку „Біг Енергія та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів строком на 6 місяців з 16.03.09 р. по 15.09.09 р., який продовжено з 16.09.09 р. по 15.03.10 р., а тому наявність цих обставин і є законним обмеженням прав власника, передбаченим ч.7 ст.319 ЦК України. Крім того, вона пояснила, що ніяких дій, що могли б завдати чи завдали позивачу моральну шкоду, [PERSON] чи його працівниками не вчинялось, депозитним договором та додатковою угодою не передбачалось нарахування та виплата процентів після 15.03.09 р., з цих підстав просила суд відхилити позов в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Підставами для такого висновку суду стало наступне. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Статтею 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі сплином встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Судом встановлено, що між відкритим акціонерним товариством „Банк „Біг Енергія та [PERSON] 11 лютого 2008 року укладено договір № 12S+00156 банківського вкладу (депозиту) «Особливий» з правом поповнення вкладу (надалі - Договір) у валюті українська гривня з щомісячною виплатою процентів, предметом якого було розміщення коштів позивача терміном з 11.02.08 р. по 17.02.09 р., з нарахуванням процентів за вкладом з розрахунку 15 % річних (пп.1.1, 1.2, 1.3 Договору). Судом встановлено та учасниками процесу не оспорюється, що початковий розмір вкладу склав 10000,00 грн. та був внесений позивачем на банківський рахунок у день підписання Договору. В подальшому сума вкладу позивачкою не збільшувалась. Судом встановлено також, що між відкритим акціонерним товариством „Банк „Біг Енергія та [PERSON] підписано додаткову угоду № 1 від 16.02.09 р. до Договору, відповідно до умов якої сторони погодились, що після закінчення терміну дії Договору сума депозитного вкладу та нарахованих і не сплачених відсотків буде обліковуватись як вклад на вимогу, і за період подальшого користування коштами Банк нараховуватиме проценти в розмірі 15 % річних до моменту повернення цих коштів, строком дії до 15 березня 2009 року. Судом встановлено і учасниками процесу не оспорюється, що проценти по Договору позивачці [PERSON] виплачені [PERSON] за період з 11.02.08 р. по 15.03.09 р. в повному обсязі. Договором передбачено, що Банк зобовязується по закінченні строку дії Договору видати вкладникові банківський вклад та проценти по ньому відповідно до умов договору (пп.2.1.5 Договору). З пояснень позивача, копії листа позивача від 17.09.09 р., копії відповіді відповідача № 1041/01 від 25.09.09 р. судом встановлено і представником відповідача не оспорюється, що 17 вересня 2009 року [PERSON] зверталась до [PERSON] з письмовою вимогою про повернення їй суми вкладу, на що отримала відмову. Так як строк депозитного договору, укладеного [PERSON] з [PERSON] сплинув 17 лютого 2009 року, суд прийшов до висновку про правомірність вимоги позивача отримати в [PERSON] депозитний вклад, і обмежень у здійсненні ним такого права норма ст.1060 ЦК України не містить. Відповідно до постанови Правління Національного [PERSON] України № 134 від 13.03.09 р., з метою захисту інтересів вкладників та інших кредиторів, забезпечення схоронності капіталу і активів ВАТ банку „Біг Енергія, відновлення його платоспроможності і ліквідності, стабілізації його діяльності, усунення порушень, що призвели до погіршення його фінансового стану, відповідно до вимог ст.ст.73, 75, 76, 85 Закону України Про банки та банківську діяльність, у ВАТ банку „Біг Енергія призначено тимчасову адміністрацію строком на один рік з 16 березня 2009 року по 15 березня 2010 року. Цією ж постановою з метою створення сприятливих умов для відновлення фінансового стану ВАТ банку „Біг Енергія введено мораторій на задоволення вимог кредиторів строком на шість місяців, з 16 березня по 15 вересня 2009 року. Судом встановлено і учасниками процесу не оспорюється, що термін дії вищезазначеного мораторію Національним [PERSON] України продовжено з 16.09.09 р. по 15.03.10 р. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на правомірність обмеження права позивача отримати вклад у звязку з постановою Національного [PERSON] України про введення тимчасової адміністрації ВАТ банку „Біг Енергія та мораторію на задоволення вимог кредиторів, винесеної на підставах і в порядку, передбаченому Законом України „Про банки і банківську діяльність, виходячи з наступного. Відповідно до ст.41 Конституції України, норми якої за змістом ст.8 основного Закону України є нормами прямої дії, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, якої ніхто не може бути протиправно позбавлений. Право приватної власності є непорушним. Зазначені права власника та їх гарантії передбачені також і ст.ст.319, 321 ЦК України, якими одночасно передбачено, що держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Статтею 4 ЦК України передбачено, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Інші органи державної влади України, органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України. Враховуючи викладене, акт Правління Національного банку України не може бути підставою для відмови особі у реалізації права на отримання депозитного вкладу відповідно до вимог ст.1060 ЦК України та умов депозитного договору. Суд прийшов до висновку, що невиконання [PERSON] умов депозитного договору в частині повернення позивачу суми депозитного вкладу та відсотків після сплину терміну депозитного договору прямо порушує право позивача користуватись та розпоряджатись своїм майном грошовими коштами, що були предметом договору депозитного вкладу. Отже, суд вбачає підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь [PERSON] суми депозитного вкладу в розмірі 10000,00 грн. Із змісту Договору та додаткової угоди судом встановлено, що Банк зобовязувався нараховувати проценти по депозиту у розмірі 15 % річних на період терміну дії Договору, тобто з 11.02.08 р. по 16.02.09 р., а також до 15.03.09 р. Так як Договором та додатковою угодою не передбачене подальше нарахування процентів, суд не вбачає правових підстав для зобовязання відповідача нарахувати та сплатити позивачці проценти по депозиту за період з 16.03.09 р. і по день фактичного повернення депозитного вкладу, у звязку з чим прийшов до висновку, що в цій частині у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач безоплатно використовує кошти позивача у розмірі 10000,00 грн. з моменту закінчення терміну дії депозитного договору та додаткової угоди, тобто з 16 березня 2009 року, і по даний час. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.58 Закону України „Про банки і банківську діяльність, банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобовязань у разі оголошення мораторію на задоволення вимог кредиторів, зупинення операцій по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади. Разом з тим, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача на користь [PERSON] процентів за користування вкладом за період з 16 березня 2009 року і по даний час, так як ці проценти не являються будь-яким видом цивільно-правової відповідальності у звязку з порушенням грошового зобовязання. Обовязок їх сплати позивачу виникає незалежно від вини відповідача, як плата за користування чужими коштами. Таким чином, суд вбачає правові підстави для стягнення з відповідача на користь [PERSON] передбаченого ЦК України розміру процентів з розрахунку трьох процентів річних за весь час користування вкладом позивача після закінчення терміну дії договору. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, завданої неналежним виконанням відповідачем умов договору, суд виходив з наступного. Між сторонами існують договірні правовідносини, в той час як норми Глави 82 ЦК України регулюють відшкодування моральної шкоди у позадоговірних зобовязаннях. У Договорі можливість відшкодування моральної шкоди у звязку з порушенням сторонами його умов не передбачена. Заподіяння відповідачем позивачці моральної шкоди у позадоговірних відносинах, в суді не доведена. Таким чином, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди в сумі 8000,00 грн. слід відмовити. Вирішуючи питання про розмір коштів, що підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача, суд виходить з наступного. Сума вкладу за Договором складає 10000,00 грн. і на даний час не повернута. На момент розгляду справи Банк прострочив виконання грошового зобовязання щодо повернення [PERSON] суми депозитного вкладу на 318 днів. Отже, плата за користування сумою вкладу у розмірі 3 % річних, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON], складає: 10000,00 грн. * 318 / 365 * 3 % = 261,37 грн. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що сума 355,00 грн., визначена позивачем, що складається з витрат на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 130,00 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 225,00 грн., є необґрунтованою, так як частково документально не підтверджена. Відповідно до квитанції про сплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, їх сума склала 120,00 грн., а згідно з квитанцією ППФ „Ювіра від 20.01.10 р., позивачка сплатила за надання правової допомоги 200,00 грн. Отже, судові витрати по справі складають 320,00 грн., і підлягають присудженню пропорційно до задоволеної частини позову. Враховуючи викладене,

Outcome: partial