Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-09 00:00:00

[INFO] в с-щі Диканька Полтавської області помер чоловік позивача - [PERSON]., після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частини квартири [ADDRESS], яка належала подружжю позивачу та її померлому чоловіку на праві спільної сумісної власності згідно Свідоцтва про право власності на житло № 316, виданого 23. 04. 1999 року відділом приватизації житла акціонерного товариства «Полтавська птахофабрика». Вказуючи на те, що нотаріус Диканської державної нотаріальної контори відмовив їй, як єдиній спадкоємиці майна після смерті [PERSON]., у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю виділення (визначення) частки померлого у спільному майні, позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила зобов'язати Диканську державну нотаріальну контору вчинити нотаріальну дію щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину. У попередньому судовому засіданні при розгляді справи позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, виходячи з її доводів, викладених у позовній заяві та судовому засіданні. При цьому позивач пояснила, що вона фактично здійснила прийняття спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON]., оскільки була зареєстрована у вказаній квартирі та постійно проживала у ній із своїм чоловіком до дня смерті останнього та продовжує проживати в даний час. Вказала, що квартирою вони з чоловіком користувалися спільно і домовленості щодо виділення кожному часток між собою не укладали. Представник відповідача - Диканської державної нотаріальної контори, в попереднє судове засідання не з'явився, а надіслав до суду повідомлення з проханням розглянути справу без участі представника відповідача, де проти позову не заперечував. Третя особа [PERSON]. у попередньому судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача, пояснивши, що її батьки - позивач [PERSON]. та нині померлий [PERSON]. мали у спільній сумісній власності квартиру, якою спільно користувалися без укладення між собою договору щодо зміни чи визначення часток, які б належали кожному з них. Приймаючи до уваги те, що позивач позовні вимоги підтримала, відповідач позов визнав, а третя особи не заперечувала проти задоволення позову, розгляд даної справи по суті був проведений у попередньому судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 130 ч. 4 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні докази та вислухавши пояснення позивача та третьої особи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З наявних у справі документів та пояснень позивача вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 316 від 23 квітня 1999 року, виданого відділом приватизації житла АТ «Полтавська птахофабрика», позивачу [PERSON]. та її нині померлому чоловіку [PERSON]. була передана у приватну спільну сумісну власність квартира [ADDRESS]. Згідно ст. 112 ч.2 ЦК УРСР /у редакції 1963 року/, який діяв на час передачі вказаної квартири у приватну власність, могла мати місце спільна власність з виділенням часток /спільна часткова власність/ та без виділення часток /спільна сумісна власність/. Так як у свідоцтві про право власності на житло відсутня вказівка про те, що вказана квартира передавалася на праві спільної часткової власності, суд приходить до висновку про те, що квартира була передана подружжю [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Право ж спільної сумісної власності передбачає рівність часток співвласників у спільному сумісному майні, тобто, на момент приватизації цієї квартири кожному із вказаних осіб було передано у приватну власність по рівній Ѕ частині спірної квартири. З вказаного вище також вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON]. відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частини квартири [ADDRESS], яку фактично прийняла позивач по справі [PERSON]. як спадкоємиць першої черги по закону, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що передбачають ст.ст. 524-526, 529, 548-549 ЦК УРСР /у редакції 1963 року/, який діяв на час смерті спадкодавця. 07 листопада 2008 року виконуючим обов'язки державного нотаріуса Диканської державної нотаріальної контори була винесене постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на вказане вище спадкове майно з посиланням на п. 224 «Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» про те, що нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення /визначення/ частки померлого у спільному майні. Вказана відмова є неправомірною та суперечить ст. 112 ч. 2 ЦК УРСР та ст. ст. 355 ЦК України /у редакції 2003 року/, згідно яких майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Ст. 370 ЦК України /у редакції 2003 року/ передбачає, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. ЦК УРСР /у редакції 1963 року/, який діяв під час одержання позивачем та її нині померлим чоловіком вказаної вище квартири у приватну власність, не містив норм, які б суперечили рівності часток співвласників у спільній сумісній власності. Нотаріальною конторою не було надано суду жодних доказів, які б свідчили, що між позивачкою та її чоловіком існувала домовленість про зміну рівності їхніх часток у спільному майні, або про наявність відповідного судового рішення. Тому відмова державного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину вказаної вище квартири суперечить закону і є неправомірною, тому позов підлягає задоволенню в повному об'ємі. На підставі викладеного,

Outcome: approved