Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-18 00:00:00

У березні 2008 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Куп*янського автотранспортного технікуму про стягнення компенсації за додаткову невикористану відпустку у сумі 75 гривень 25 копійок з урахуванням індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв*язку з затримкою її виплати. У лютому 2009 року [PERSON] позовні вимоги доповнила та просила суд зарахувати як до загального, так і до безперервного стажу роботи та до стажу роботи за спеціальністю 14 днів додаткової відпустки без урахування святкових і не робочих днів. В обгрунтування пред*явлених позовних вимог позивачка вказала, що у відповідача вона працювала за контрактом та з роботи вона була звільнена незаконно. Вона має двох неповнолітніх дітей та мала право на 14 днів додаткової відпустки. У квітні 2007 року їй відповідач виплатив 77 гривень 39 копійок за 07 днів додаткової відпустки та з цієї суми був утриманий податок у сумі 01 гривні 17 копійок, який їй у жовтні 2007 року був повернутий. Також вона має право на компенсацію додаткової відпустки за 07 днів у сумі 75 гривень 25 копійок, які відповідач їй добровільно не повертає. Їй додаткова відпустка була оплачена частково за 07 днів. Також просить стягнути 46 гривень 47 копійок компенсації за втрату частини заробітної плати у зв*язку з затримкою її виплати. Всього просить стяґнути з відповідача на її користь 121 гривню 72 копійки, зарахувавши як до загального, так і до безперервного стажу роботи та до стажу роботи за спеціальністю 14 днів додаткової відпустки без урахування святкових і не робочих днів. Відповідач у судове засідання не з*явився. Подав суду заяву, в якій просив суд розглянути справу у його відсутність та вказав, що позивачка з цього питання уже раніше зверталась до суду за місцем своєї реєстрації та по вказаному позову є судове рішення судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 20 квітня 2007 року, яке набрало чинності. Просить у задоволенні позову відмовити згідно ст.205 ч.1 п.2 ЦПК України. Суд, вислухавши позивачку, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. У судовому засіданні було встановлено, що позивачка у відповідача працювала за контрактом та з посади викладача Куп*янського автотранспортного тахнікуму Харківської області була звільнена 30 червня 2005 року за закінченням терміну дії контракту. Позивачка звернулась до Куп*янського міськрайсуду Харківської області про поновлення на роботі та оплати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Рішенням Куп*янського міськрайсуду Харківської області від 22 червня 2006 року про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та додатковим рішенням цього ж суду від 13 листопада 2006 року про стягнення компенсаційних витрат за час пошуку роботи, допомоги на дитину, компенсації за невикористану відпустку, виплати премії, витрат на ліки, правову допомогу та судових витрат у задоволенні позовних вимог позивачці було відмовлено. Рішенням судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 20 квітня 2007 року апеляційна скарга позивачки на рішення міськрайсуду від 22 червня 2006 року була відхилена, а апеляційна скарга на додаткове рішення міськрайсуду від 13 листопада 2006 року була задоволена частково: додаткове рішення міськрайсуду від 13 листопада 2006 року було скасовано у частині відмови у задоволенні вимог позивачки про стягнення компенсації за невикористану відпустку за 07 днів та витрат на правову допомогу. З відповідача на користь позивачки було стягнуто 77 гривень 56 копійок компенсації за 07 днів невикористаної додаткової відпустки та 30 гривень витрат на правову допомогу. Із п.4.4 укладеного з позивачкою контракту вбачається, що позивачці надається щорічно відпустка тривалістю 56 календарних днів і додаткова відпустка тривалістю 07 календарних днів, а не 14 днів, як на тому наполягає позивачка. Таким чином, рішенням апеляційного суду Харківської області від 20 квітня 2007 року з відповідача на користь позивачки за не використані позивачкою встановлені контрактом 07 днів, а не 14 днів, додаткової відпустки уже було стягнуто 77 гривень 56 копійок. Тобто, позовні вимоги позивачки були задоволені. При цьому, із ухвали Верховного Суду України від 04 липня 2007 року вбачається, що у відкритті касаційного провадження у справі за позовом позивачки до Куп*янського автотранспортного технікуму про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсаційних витрат, премії, допомоги на дитину та відшкодування моральної шкоди за її касаційною скаргою на рішення Куп*янського міськрайонного суду Харківської області від 22 червня 2006 року, додаткового рішення цього ж суду від 13 листопада 2006 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 20 квітня 2007 року було відмовлено на підставі ст.328 ч.3 п.5 ЦПК України, що касаційна скарга позивачки є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи. Відповідно до ст. 205ч.1п.2 ЦПК України: суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду.... з приводу спору між тими самими сторонами , про той самий предмет і з тих самих підстав. Із матеріалів справи вбачається, що подібний позов позивачки про стягнення компенсації за додаткову невикористану відпустку був предметом розгляду у судовому засіданні за місцем її реєстрації та її вимоги у цій частині були задоволені рішенням апеляційного суду Харківської області від 20 квітня 2007 року. Тому суд вважає, що у задоволенні позову у цій частині необхідно відмовити. Згідно з чинним законодавством час відпустки зараховується в стаж роботи, який надає право на пенсію, в загальний стаж, в спеціальний стаж та в стаж роботи, який надає право на щорічні відпустки. При цьому, позивачкою не надано суду доказів в тій частині, що 07 днів додаткової відпустки, передбаченої укладеним контрактом, без урахування святкових та не робочих днів їй не зараховані ні до загального, ні до безперервного стажу роботи, ні до стажу за спеціальністю. При таких обставинах суд, оцінюючи всі докази, зібрані по справі у їх сукупності, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд вважає, що судові витрати необхідно покласти на рахунок держави.

Outcome: dismissed