Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-29 00:00:00

У червні 2008 р. у Новомиргородський районний суд надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Заявник вказала, що із січня 1994 р. по липень 2006 р. сторони перебували у шлюбі, під час якого 27.06.1997 р. придбали за договором купівлі-продажу у спільну сумісну власність подружжя будинок по вул. Леніна, 153 у м. Новомиргороді, Кіровоградської області, який не можуть поділити між собою у добровільному порядку. На підставі ст. ст. 69-70 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України просить суд поділити спільно придбане майно порівну, виділивши позивачеві її частку спірного домоволодіння у натурі. У попередньому судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали власні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у суді не визнав позов повністю, бо вважає, що спірний будинок неможливо поділити у натурі. До того ж він витратив значні кошти на підтримання домоволодіння в належному стані та покращення умов проживання в ньому. Оповіщені у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи позивач [PERSON] двічі, а відповідач [PERSON] шість разів у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслав. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та відповідача на підставі наявних доказів, оскільки інтереси позивача представляє за дорученням її представник та у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги повністю, посилаючись на обставини, викладені у заяві. Заслухавши зазначені пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за потрібне задовольнити позов про поділ майна подружжя із таких підстав. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У судовому засіданні безспірно зясовано, що із січня 1994 р. по липень 2006 р. сторони перебували у шлюбі, під час якого 27.06.1997 р. придбали за договором купівлі-продажу у спільну сумісну власність подружжя будинок по вул. Леніна, 153 у м. Новомиргороді, Кіровоградської області, який не можуть поділити між собою після розірвання шлюбу у добровільному порядку. Вказані обставини підтверджується поясненнями сторін, свідоцтвами про укладення і розірвання шлюбу, народження дитини та вище згаданим договором купівлі-продажу житлового будинку. За правилами ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 370 ЦК України суд прийшов до висновку, що у даному випадку частки майна дружини та чоловіка повинні бути рівними. Суд відкидає заперечення відповідача, що буцімто спірний будинок неможливо поділити у натурі. Як вбачається з висновку експерта за № 1495, 1496/21 від 03.08.2009 р., розподіл житлового будинку технічно можливий в частках, близьких до половини, та з незначним переплануванням. Усі запропоновані переустаткування житлового будинку необхідно робити відповідно до вимог ДБН А.3.1-5-96 Організація будівельного виробництва і Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю на підставі затвердженої у встановленому порядку проектної документації, при наявності дозволу місцевої ради народних депутатів, газового господарства і держпожінспекції. Тому суд погоджується з висновками експерта і вважає за потрібне визнати за позивачем право на 13/25 часток спірного будинку, а за відповідачем на 12/25 часток. Оскільки розмір фактичної частки позивача дещо більший половини, вона повинна сплатити відповідачеві грошову компенсацію у сумі 2.659 грн. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що начебто він витратив значні кошти на підтримання домоволодіння в належному стані та покращення умов проживання в ньому. Під час попереднього та подальшого розгляду справи суд неодноразово розяснював [PERSON] його право предявити зустрічний позов і надавав достатній час для підготовки і подання такого позову. [PERSON] відповідач тричі обмежився лише побажанням предявити зустрічний позов, але згаданим правом так і не скористався без будь-якого вмотивування. На підставі ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито, ст. ст. 79-80, 88, п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України суд міркує за необхідне стягнути з відповідача на користь заявника судові витрати по сплаті судового збору у сумі 316,40 грн., на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн., проведення дослідження у розмірі 1.428,30 грн., а всього на загальну суму 1.774 грн. 70 коп. Окрім цього, відповідач повинен сплатити решту судового збору у сумі 14,82 коп. на користь держави, а також додатково 90 грн. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у суді. На підставі ст. ст. 57-63, 68-73 СК України, ст. ст. 368, 370 ЦК України,

Outcome: approved