Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом в якому зазначила, що з 1985 року вона прописана в кв. № 44 по вул.. Р.Люксембург в м. Херсоні, як дружина [PERSON]. Пізніше шлюб було розірвано. Рішенням суду від 27.07.1988 року було змінено умови договору найму житлової площі та виділено у її користування жилу кімнату площею 14 кв.м., [PERSON] та інш. було виділено 29,5 кв.м., приміщення кухні, ванної кімнати, туалету та коридор були залишені у загальному користуванні. У 2009 році [PERSON] помер. 30.06.2009 року вона отримала свідоцтво про те, що приміщення в квартирі спільного заселення належить їй. В квітні 2009 року вона дізналася, що до смерті [PERSON] продав своє приміщення [PERSON] За життя [PERSON] позивачка неодноразово пропонувала йому викупити його частину квартири та повідомляла, що має переважне право на придбання його частини квартири. Позивачка вважає, що вищезазначена квартира належала їм на праві спільної сумісної власності і що при укладанні [PERSON] договору купівлі-продажу приміщення в квартирі, були порушені її права як співвласника. У звязку з чим просила визнати недійсним договір купівлі продажу від 25.03.2009 року посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського округу [PERSON] за № 384 на квартиру спільного заселення № 44 загальною площею 43,5 кв.м., яка розташована в м. Херсоні вул.. Р.Люксембург, 3-А. В судовому засіданні позивачка збільшила позовні вимоги, посилаючись на ст.. 362 ЦК України зазначила, що продавець частки у праві спільної часткової власності зобовязаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, а співвласник має переважне право на придбання цієї частки. Тому позивака просить суд, в порядку ч. 4 ст. 362 ЦК України, перевести на неї права та обовязки покупця на частину спірної квартири, яка на підставі договору купівлі-продажу стала власністю [PERSON] В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили вимоги задовольнити з підстав зазначених в позові. Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив в задоволені позову відмовити. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, вважаючи його необґрунтованим. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не обгрунтований та задоволенню не підлягає з наступних підстав. [PERSON] на праві приватної власності належить приміщення у кв. № 44 спільного заселення, яке знаходиться за адресою: м. Херсон, вул.. Р.Люксембург, 3-А. В свідоцтві про право власності від 30.06.2009 року зазначено, що загальна площа приміщення квартири становить 18,35 кв.м. Дане приміщення нею було приватизовано згідно із ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до свідоцтва про право власності від 16.03.2009 року [PERSON] на праві приватної власності належало приміщення у кв. 44 спільного заселення, яка знаходиться за адресою: м. Херсон, вул.. Р.Люксембург, 3-А. Загальна площа приміщення становить 43,35 кв.м. Дане приміщення ним було приватизовано згідно із ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». На підстав договору купівлі-продажу від 25.03.2009 року [PERSON] продав приміщення в кв. 44, яке йому належало, [PERSON]. Відповідно до ст.. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст.. 317 ЦК України власникові належить право розпоряджатися своїм майном. Враховуючи, що [PERSON] придбав спірне приміщення у власність внаслідок приватизації державного житлового фонду, а відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», самостійними обєктами приватизації в комунальних квартирах виступають займані громадянами житлові кімнати, його самостійне право власності на частину квартири захищено свідоцтвом про право власності на житло від 16.03.2009 року. Тому позивачка не має права на переважне (привілейоване) придбання частини спірної квартири. Посилання позивачки на те, що крім займаних кімнат, їм передана і частина загальної площі, якою користуються всі співаники квартири, не свідчить про те, що приміщення [PERSON] не являються самостійним обєктом права його власності і він не міг розпорядитися своєю власності на свій розсуд. При відчужені приміщень, які належали [PERSON] не були затронуті права позивачки і тому підстав для визнання за нею переважного права на придбання приміщень в квартирі та переведення на неї прав та обовязків покупця, в порядку ч. 4 ст. 362 ЦК України, не має. Так само, як не має і підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed