Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-03 00:00:00

Представник відкритого акціонерного товариства „Укртелеком [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала і просить суд стягнути з [PERSON] на користь ВАТ „Укртелеком в особі центру телекомунікаційних послуг Рівненської філії ВАТ „Укртелеком 391 грн 75 коп заборгованості за надані телекомунікаційні послуги. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що відповідно до заяви від 05 березня 1982 року та договору про надання послуг електрозвязку № 15930 від 01 липня 2002 року, позивачем відповідачу [PERSON] надавалися телекомунікаційні послуги за телефоном № 25-59-25 за адресою [ADDRESS]. Відповідач, як інвалід війни другої групи, користувався пільгою по оплаті, а саме, сплачував лише 50% абонентної плати. 05 січня 2009 року відповідач звернувся до позивача із заявою про переоформлення телефону на свого сина у звязку зі своєю випискою з квартири і тоді позивачу стало відомо, що відповідач виписався з квартири 02 грудня 2006 року, оскільки переїхав на інше місце проживання. Позивачем було встановлено, що в період з 03 грудня 2006 року по 04 січня 2009 року пільгою по оплаті за користування телефоном безпідставно користувався син відповідача [PERSON] [PERSON], і розрахунки за отримані телекомунікаційні послуги в цей період були проведені не в повному обсязі. Згідно проведеного позивачем перерахунку заборгованість по оплаті становить 391 грн 75 коп. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково. Не заперечили факту безпідставного користування пільгою по оплаті за період з 03 грудня 2006 року по 04 січня 2009 року. Згідні сплатити 79 грн 00 коп заборгованості, що є сумою різниці по абонентній платі за згаданий період. Позовні вимоги на решту суми, що складається з оплати місцевих розмов, не визнають. Вважають, що оскільки позивачем при направленні відповідачу рахунків для оплати за вказаний період, тривалість місцевих розмов не вказувалася, то, відповідно, відповідачем щомісячні норми нетарифікованих місцевих розмов (12000 секунд) не перевищувалися, що свідчить про відсутність підстав для такого нарахування. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов пiдлягає задоволенню повнiстю, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. Судом встановлено, що відповідно до заяви від 05 березня 1982 року та договору про надання послуг електрозвязку № 15930 від 01 липня 2002 року, позивач надавав відповідачу [PERSON] телекомунікаційні послуги за телефоном № 25-59-25 за адресою [ADDRESS]. Відповідач, як інвалід війни другої групи, користувався пільгою по оплаті, а саме, сплачував лише 50% абонентної плати без оплати місцевих розмов незалежно від їх тривалості. 05 січня 2009 року відповідач звернувся до позивача із заявою про переоформлення телефону на свого сина у звязку зі своєю випискою з квартири та переїздом на інше місце проживання за адресою [INFO]. Як слідує з оглянутого судом паспорта [PERSON], відповідач 21 червня 1978 року був зареєстрований за адресою [INFO], знятий з реєстрації за цією адресою 02 грудня 2006 року і 05 грудня 2006 року зареєстрований за адресою [INFO]. 04 січня 2007 року відповідач [PERSON] уклав з ВАТ-П «Рівнепромзвязок» договір № 6561 про надання послуг електрозвязку і з того часу користувався телефоном № 61-13-59, користуючись при цьому пільгою по 50% оплаті. Таким чином, в період з 03 грудня 2006 року по 04 січня 2009 року відповідач користувався 50% пільгою по оплаті за послуги електрозвязку за телефоном № 25-59-25, що в [ADDRESS], де не проживав. Крім того, з 04 січня 2007 року відповідач користується 50% пільгою по оплаті за послуги електрозвязку за телефоном № 61-13-59, що в [ADDRESS]. Вказані обставини сторонами визнаються. Відповідно до вимог ст.33, ст.63 Закону України «Про телекомунікації», відносини між сторонами щодо надання телекомунікаційних послуг регулюються укладеним між ними договором та Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2005 року № 720 (далі Правила). Згідно п.3.2.6. укладеного між сторонами 01 липня 2002 року договору № 15930 про надання послуг електрозвязку, відповідач зобовязаний був у місячний термін повідомити позивача про свій виїзд із квартири чи про інші обставини, повязані з припиненням отримання послуг електрозвязку. Відповідно до положень п.98 Правил, пільги споживачу (абоненту) надаються за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги встановлені по справі обставини, суд прийшов до висновку, що пільгова 50% оплата за послуги електрозвязку за телефоном № 25-59-25, що в [ADDRESS], в період з 03 грудня 2006 року по 04 січня 2009 року відповідачу нараховувалася безпідставно та з вини самого відповідача, який своєчасно не повідомив позивача про зміну свого місця проживання. За таких обставин, враховуючи вимоги ст.ст.526,610,611,623 ЦК України, відповідач зобовязаний відшкодувати позивачу збитки, які складаються з недонарахованої оплати відповідно до загальних умов надання послуг електрозвязку без урахування пільгової оплати. Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованість відповідача за надані послуги електрозвязку за період з 03 грудня 2006 року по 04 січня 2009 року становить 391 грн 75 коп. Розрахунок позивачем проведений у відповідності до діючих тарифів та з урахуванням тривалості місцевих розмов, а тому судом приймається до уваги. Посилання відповідача на те, що в період з 03 грудня 2006 року по 04 січня 2009 року тривалість місцевих розмов щомісячно не перевищувала 12000 нетарифікованих секунд, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наданими позивачем за вказаний період списками операцій по абоненту телефон № 25-59-25, складеними на підставі даних автоматизованої системи обліку тривалості телефонних розмов АПОР-АВН «КРОКУС» № 03013. Відсутність же в рахунках, які направлялися позивачем відповідачу, даних про тривалість місцевих розмов обумовлена не тим, що їх щомісячна тривалість не перевищувала 12000 секунд, а тим, що відповідачу, як пільговику, послуги місцевого електрозвязку надавалися безкоштовно, незалежно від їх тривалості, а тому зазначити тривалість таких розмов у рахунках не було потреби. Оскільки відповідач [PERSON] є інвалідом другої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, а тому звільнений від оплати судових витрат, суд вважає необхідним понесені позивачем судові витрати по справі компенсувати позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.526,610,611,623,901 ЦК України, ст.33 Закону України „Про телекомунікації, п.п.11,27,32,79,97,98 „Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2005 року № 720,

Outcome: approved