Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-06 00:00:00

24.03.2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ЗАТ «Лубнимеблі» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, мотивуючи тим, що працював у ЗАТ «Лубнимеблі» з 01.07.2008 року по 30.10.2009 року на посаді охоронника. Після звільнення з роботи відповідач не виплатив йому заробітну плату в розмірі 3838 грн. за 6 місяців 2009 року. Вважав, що довідка відповідача про розмір заборгованості в сумі 2513,84 грн. не відповідає дійсності , оскільки в ній врахована заборгованість лише за травень серпень 2009 року. Крім цього, позивач вважав, що ЗАТ «Лубнимеблі» повинно на підставі ст.. 117 КЗпП України нести відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за 5 місяців після звільнення в розмірі середнього заробітку за 1 місяць розрахованого позивачем в розмірі 639,67 грн., що становить 3198,35 грн. На підставі викладеного, [PERSON] прохав стягнути з ЗАТ «Лубнимеблі» заборгованість по заробітній платі в розмірі 3838 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 3198,35 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, прохав їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки в судове засідання суд не повідомляв. У відповідності до ст. ст. 224 225 ЦПК України судом за згодою позивача проведено заочний розгляд справи. З»ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У відповідності до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Судом встановлено, що згідно записів трудової книжки [PERSON] працював у ЗАТ «Лубнимеблі» з 01.07.2008 року (наказ №4 від 01.07.2008 року) по 30.10.2009 року (наказ №14 від 30.10.2009 року). (а.с. 7). Згідно довідки відповідача ЗАТ «Лубнимеблі» має заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] , яка за травень-серпень 2009 року становить 2513,84 грн. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за травень серпень 2009 року в розмірі 2513,84 грн., що підтверджується довідкою відповідача. Позивачем не надано суду доказів того, що ЗАТ «Лубнимеблі» має перед ним борг по заробітній платі в розмірі 3838 грн., розрахунки в позовній заяві по даній сумі заборгованості не підтверджуються жодним доказом. Також суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно відмовити у зв»язку з пропуском позивачем строку на звернення до суду, передбаченого ст. 233 КЗпП України, враховуючи наступне. Так, відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримку розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100. Позивач прохав стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 5 місяців в розмірі 3198 грн. 35 коп., з даною позовною вимогою звернувся до суду 24.03.2010 року. Суд вважає, що дана вимога не є вимогою про стягнення заробітної плати, а тому на неї поширюється дія ст. 233 КЗпП України, відповідно до якої працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Початок перебігу строку на звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має відраховуватися з часу , коли [PERSON] дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права на оплату праці, тобто з моменту звільнення, а саме з 30.10.2009 року, даних про те, що заробітна плата частково виплачувалася позивачу після звільнення в матеріалах справи не має. Таким чином, на час звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку [PERSON] пропустив строк на звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України, підстав для його поновлення суд не вбачає. Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 142 грн. 91 коп. витрат на правову допомогу відповідно до розміру задоволених позовних вимог ((2513,84х400) :(3838+3198,35)). Також, згідно ст. 88 ЦПК України на користь держави з відповідача підлягають стягненню 42 грн. 87 коп. витрат з ІТЗ ((2513,84х120) : (3838+3198,35)) та 51 грн. судового збору, враховуючи, що згідно ст. 3 Декрету КМУ «Про державне мито» дана сума судового збору, від сплати якого звільнений позивач, в розмірі 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, є мінімальним розміром судового збору при зверненні до суду з даними позовними вимогами, які носять майновий характер.

Outcome: partial