Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON]. 21 жовтня 2008 року звернувся до Дружківського міського суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківська харчосмакова фабрика» про зміну формулювання звільнення. В позові він посилається на те, що з 09 квітня 2008 року працював у ТОВ «Дружківська харчосмакова фабрика» на посаді оператора пакувальних автоматів, спочатку тимчасово, а з 09 травня 2008 року постійно. У зв'язку з переміною місця мешкання він 19 серпня 2008 року подав заяву про його звільнення з роботи. Заява була підписана майстром ділянки та заст. директора «без відпрацювання». Коли він звернувся з питанням про отримання розрахунку і трудовій книжки, то йому було відмовлено, директор сказала, що ніякої заяви про звільнення не отримувала, а приказом від 03 вересня 2008 року його було звільнено з 19 серпня 2008 року за прогули згідно зі ст.. 40 п. 4 КЗпП. Вважає, що його звільнено необґрунтовано, з порушенням законодавства. Просить зобов'язати відповідача змінити йому формулювання його звільнення з роботи, зробивши запис в трудовій книжці - «за власним бажанням» У судовому засіданні позивач [PERSON]. позовні вимоги підтримав, та пояснив, що він працював у відповідача з 09 квітня 2008 року на посаді оператора пакувальних автоматів спочатку тимчасово, а потім постійно. В серпні у нього виникла потреба виїхати на місце реєстрації у Дніпропетровську область. 19 серпня 2008 року він подав заяву про звільнення. Заяву підписав майстер ділянки та заступник директора. Йому сказали, що заява буде зареєстрована та надана директору. В наступний день він не вийшов на роботу, оскільки вважав, що звільнений та поїхав у Дніпропетровську область. Через два тижні він повернувся у м. Дружківка та прийшов на підприємство отримати розрахунок та трудову книжку. Йому видали трудову книжку, де була зроблена запис про його звільнення з 19 серпня 2008 року за прогули, тобто за п.4 ст. 40 КЗпП. Він вважає, що його незаконно було звільнено за прогули, оскільки він прогули не здійснював. Вважає, що його повинні були звільнити в той же день як він подав заяву, оскільки його звільнення було пов'язано з переїздом в іншу місцевість, тому відпрацьовувати два тижні він не повинен був. Наказ про звільнення та трудову книжку він не отримав на наступний день, до директора не ходив, так як вважав, що підпису майстра ділянки та заступника директора досить для того, щоб бути звільненим. Просить змінити йому формулювання звільнення, записав у трудовій книжці «звільнений за власним бажанням». Представник відповідача ТОВ «Дружківська харчосмакова фабрика» Лактіонов Р.В. у судове засідання з'явився, та позовні вимоги не визнав. Він пояснив, що позивач дійсно працював на підприємстві з 09 квітня 2008 року на посаді оператора пакувальних автоматів. 19 серпня 2008 року позивач звернувся до директора з заявою, про звільнення його з роботи за власним бажанням у зв'язку з переміною місця проживання. Директор підписав заяву про звільнення з умовою відпрацювання 14 календарних днів. Позивач передав заяву у відділ кадрів і покинув роботу. Через два тижні, після подання заяви, тобто 03 вересня 2008 року позивач з'явився на підприємство і пред'явив вимогу про видачу трудової книжки і сум, що йому належать від підприємства при звільнені. Після з'ясування тієї обставини, що позивач не має поважних причин для відсутності на роботі у період з 20.08.2008 року по 03.09.2008 р. за згодою профспілкового комітету від 03.09.2008 р. позивача було звільнено з роботи на підставі п.4 ст. 40 КЗпП за прогули без поважної причини. Вважає, що позивача було звільнено на підставі закону та обґрунтовано, тому просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, вивчив докази по справі суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Суд встановив, що позивача [PERSON]. було прийнято на роботу у ТОВ «Дружківська харчосмакова фабрика» на посаду оператора пакувальних автоматів 09 квітня 2008 року тимчасово, що підтверджується наказом № 110-к від 08 квітня 2008 року (а.с.32), а з 08 травня 2008 року його було переведено постійно, що підтверджується наказом № 133-к від 07 травня 2008 року (а.с.33). 19 серпня 2008 року позивач подав заяву про звільнення його за власним бажанням у зв'язку з переміною місця проживання (а.с.34). Відповідно до ст.. 38 КЗпП працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмо за два тижня. У судовому засіданні було встановлено, що позивач відповідача письмово не попередив за два тижня про своє звільнення, що підтверджується докладної начальника цеху (а.с.35). Згідно зі ст.. 38 КЗпП власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник, у разі коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, зокрема, якщо це пов'язано з переїздом на нове місце проживання. Але переїзд повинен бути чимось підтверджений. Підтвердженням у цьому випадку можуть бути документи, що свідчать зняття з реєстрації за попереднім місцем проживання. У судовому засіданні встановлено, що позивач з 10 березня 2006 року та по наступний час зареєстрований у Дніпропетровській області с. Преображенка вул. Нова. Місце реєстрації він не змінював, що підтверджується копією паспорта (а.с.4). Фактичним місцем мешкання позивача, на час прийняття на роботу було [ADDRESS], на час розгляду справи місце мешкання позивача не змінилось. Таким чином, зміни місця мешкання та реєстрації позивача не відбулося. За відсутності причин, які свідчать про неможливість продовження працівником роботи, сторони трудового договору вправі домовитись про будь який строк звільнення після подання працівником заяви про це в межах двотижневого строку. Але, позивач в заяві про звільнення не вказав дати з якою просить його звільнити, строк його звільнення. Крім того, як свідчить резолюція директора на заяві, відповідач не погодився на звільнення позивача без відпрацювання двох тижнів (а.с.34). В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON]. написав заяву 19.08.2008 року про звільнення з роботи, а з 20.08.2008 року на роботу не вийшов. Відповідно до пояснення [PERSON]. від 03.09.2008 року він був відсутній на роботі з 20.08.2008 року у зв'язку з виїздом (а.с.36). Як пояснив сам позивач, що він вважав себе звільненим з 20.08.2008 року, але в цей день не з'явився на підприємство за отриманням наказу на звільнення, трудової книжкою та повним розрахунком. Він на підприємство з'явився лише 03.09.2008 року, тобто по закінченню двох тижневого строку. Відповідно до п. 4 ст.40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний з ініціативи власника або уповноваженого органу за прогул без поважних причин. Оскільки позивач з 20.08.2008 року на роботу не вийшов, документі про поважність причин відсутності на роботі адміністрації підприємства не надав, його було звільнено з 19.08.2008 року за прогули відповідно до ст.. 40 п.4 КЗпП, що підтверджується наказом № 309-к від 03.09.2008 року (а.с.40). Суд вважає, що адміністрацією підприємства при звільненні позивача не було порушено трудове законодавство. Оскільки звільнення працівників, які самовільно залишили роботу, а саме не виконали обов'язок письмового попередження власника про звільнення за власним бажанням або залишили роботу до закінчення встановленого двотижневого строку оформляється за п.4 ст. 40 КЗпП. У випадках самовільного залишення роботи звільнення проводиться з зазначенням останнього дня роботи як дня звільнення, хоча наказ про звільнення може бути виданий значно пізніше. Суд не може погодитись з доводами позивача, що його повинні були звільнити без двохтижневого відпрацювання, оскільки майстер ділянки погодився відпустити його на цих умовах. Відповідно п.8.24 Статуту ТОВ «Дружківська харчосмакова фабрика», приймати на роботу і звільняти з роботи працівників товариства, застосовувати до них заходи заохочення і накладати стягнення, уповноважений лише директор товариства (а.с. 28). Згідно наказу про прийом на роботу [PERSON]., він був прийнятий на роботу директором ТОВ «Дружківська харчосмакова фабрика» і це входить до його компетенції і він же вправі вирішувати питання про умови його звільнення. Як вибачається з заяви позивача на звільнення (а.с. 34), директор не погодився на звільнення без відпрацювання, а встановив двохтижневий строк. Таким чином суд встановив, що при звільненні [PERSON] та формулюванні звільнення порушень вимог трудового законодавства допущено не було, тому в задоволенні його позовних вимог треба відмовити. На підставі ст. 10,11,58,59,60,212-215,218 ЦПК України (в редакції 2004 року), на підставі ст. 38,40 КЗпП України, суд

Outcome: dismissed