Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-24 00:00:00

Позивач, 17 вересня 2009 року звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з 13.11.2007 року він перебував в трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується записом у трудовій книжці. На початку липня 2009 року на підприємстві відбулася зміна керівництва. Новий керівник запропонував йомузвільнитися з роботи, так як на його посаду повинна працевлаштуватись інша особа. Так як жодних підстав для звільнення не було, то він відмовився добровільно писати заяву про звільнення, мотивуючи, відмову тим, що він належним чином виконує свої посадові обов'язки. Після відмови написати заяву, .07.2009 року йоговикликав до себе в.о.директора підприємства та надав йомутрудову книжку із записом про його звільнення на підставі ч. З ст. 40 КЗпПУкраїни. Будучи незгодним з прийнятим рішенням, він 24.07.2009 року написав письмову заяву з проханням надати йому копію наказу про звільнення, для його оскарження.. Наступного дня він підійшов у відділ кадрів для отримання копії наказу про звільнення, але інспектор відділу кадрів відповіла, щокерівник - [PERSON], категорично заборонив видавати йому копію наказу. На особистому прийомі, керівник повідомив йому, що він звільнений законно та ні чого не зможе довести, крім того він «обіллє йогобрудом». Вважає, що його звільнено незаконно. Так ч, 3 ст, 40 КЗпПУкраїни передбачає звільнення працівника за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розкладу, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного або суспільного стягнення. На вказаному підприємстві він працював з 13.11.2007 року по 23.07.2009року. За вказаний період часу він не мав жодного стягнення та будь яких претензій до нього з боку керівництва не було. Навпаки віннеодноразово заохочувався за сумлінну працю. Крім того, працюючи на вказаному підприємстві він не в повному обсязі отримував заробітну плату, йому не надавались відпустки, при цьому не сплачувалась грошова компенсація. До того ж, вважає , що своїм ухилянням від сплати заробітної плати у повному обсязі, незаконним звільненням його з роботи, позивач заподіяв йомузначну моральну шкоду, яка виразилась в тому, що, не давлячись на сумлінне виконання нимтрудових забов'язань перед позивачем, він був позбавлений певних життєвих стосунків та зв'язків, йому приходилось приділяти багато часу для налагоджування свого життя, вимушений виживати без грошей, постійно позичав гроші у знайомих та друзів, став себе почав погано відчувати, втратив сон та спокій. Просив поновити його на роботі, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, недоплачену частину заробітної плати та моральну шкоду 5 000 грн. В ході судового засідання позивач змінив та доповнив позовні вимоги, просив скасувати накази, які стали підставою для його звільнення за ч. 3 ст, 40 КЗпП України, а саме: наказ № 372 від 21.07.2009 року про застосовування до нього заходів дисциплінарного стягнення та № 83 від 23.07.2009 року про звільнення його з роботи. Стягнути з СПП ЗАТ "Чорнобаївське" на його користь грошові кошти: премію за липень 2009 року та 1200 грн. судові витрати по справі, мотивуючи доповнення слідуючим: В ході судового розгляду справи з наданих до суду копій матеріалів СПП ЗАТ "Чорнобаївське", стало відомо, що 20.07.2009 року відносно нього бувскладений Акт про відсутність на робочому місці, і як наслідок видано наказ № 372 від 21.07.2009 року, яким йому оголошено догану, за відсутність на робочому місці та позбавлено премії за липень 2009 року. Проте, в ході судового засідання, та наданих матеріалів, було встановлено, що 20.07.2009 року вінперебував у відрядженні в с. Хацьки Черкаськоїобласті на комбікормовому заводі ККЗ "1 Травня", і лише о 20 годині, дочекавшись своєї черги став під погрузку кормів. Таким чином, просто фізично він не міг бути на робочому місті - 20.07.2009 в СПП ЗАТ «Чорнобаївське», яке знаходиться на значній відстані від пункту призначення. І тільки пізно вночі виїхав до Херсону, а зранку 21.07.2009 року прибув на робоче місце. Крім того, вінвважає, що за ініціативою керівника СПП ЗАТ "Чорнобаївське" з комбікормового заводу ККЗ "1 Травня", надійшли Акти про те, що він нібито скоївДТП у стані алкогольного сп`яніння, хоча ніякого ДТП він не скоював. Таким чином, об'єктивним доказом вчинення нимправопорушення відповідно до ст. 60 ЦПК України повинен бути складений працівниками ДАІ протокол про адміністративне правопорушення та постанова суду про притягнення йогодо відповідальності. Виходячи з викладеного, вважає наказ № 83 СПП ЗАТ "Чорнобаївське" від 23.07.2009 року незаконним. Як вбачається із заперечень СПП ЗАТ "Чорнобаївське", відповідно з наказом від 23.07.2009 року № 83, його було звільнено з посади водія підприємства за п. З ст. 40 КЗпП України, який передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, за передбаченими п. З ст. 40 КзпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Виходячи з вище викладеного, вважаєнезаконними та безпідставними накази № 372 від 21.07.2009 рокута № 83 від 23.07.2009 року татакими, що підлягають скасуванню, оскільки до видання цих наказів він жодного разу не порушив трудової дисципліни та не притягався до будь якої відповідальності. З метою всебічного та об'єктивного розгляду справи він змушений був звернутисяза юридичною допомогою та сплатити 3000 грн. за вказані послуги, а також сплатити 200 грн., за офомлення довіреності на особу, яка представляє його інтереси в суді. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що позовні вимоги [PERSON], вважає безпідставними з наступних підстав: 1. Відповідно до наказу СПП ЗАТ «Чорнобаївське» від 23.07.2009 року№ 83 [PERSON] було звільнено з посади водія підприємства за п. З ст. 40 КЗпП України. Підставою для звільнення [PERSON] з займаної посади послужили факти порушення ним [PERSON] внутрішнього трудового розпорядку (трудової дисципліни) та невиконання без поважних причин своїх посадових обов'язків. Так, згідно наказу № 372 по підприємству від 21.07.2009 року водію [PERSON] було оголошено догану за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, а саме за не вихід 20.07.2009 pоку без поважних причин на роботу в СПП ЗАТ «Чорнобаївське» відповідно до розкладу робочого часу, а прибуття на робочемісці лише об 11 год.20.07.2009 pоку, що підтверджується актом «Про відсутність працівника на робочому місці без поважних причин» від 20.07.2009 року. Невиконання без поважних причин даним працівником своїх посадових обов'язків, мало місце 19.07.2009 pоку, а саме в цей день, перебуваючи у відрядженні на ККЗ «1 Травня», водій [PERSON] знаходячись у нетверезому стані допустив до керування транспортним засобом автомобілем «МАЗ» (ДНЗ ВТ 59 АС) сторонню особу, внаслідок чого останнім було здійснено дорожньо-транспортну пригоду (зіткнення з автомобілем марки «МАН», що належить ТОВ «Ареал-Снігурівка»), в результаті якої дані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Вказані факти підтверджуютьсяактами посадовихосібККЗ «1 Травня» та поясненнямисвідків події. Таким чином, звільнення водія [PERSON] було обґрунтованим, із дотриманням процедури, передбаченої Кодексом законів про працю України. У позові ставиться вимога про стягнення з підприємства недоплаченої частини заробітної плати та компенсації за затримку її виплати. Дана вимога є безпідставною, виходячи зі слідуючого: Відповідно до наказу № 36 від 27.02.2009 року на підприємстві, в зв'язку зі зміною умов оплати праці та з метою недопущення фінансових труднощів, а саме - виникнення заборгованості по оплаті праці, вивільнення працівників, а також запобіганню безробіттю, з 01.05.2009 року встановлена оплата праці в розмірі 60 % - основна заробітна плата та 40 % - премія. З даним наказом позивач ознайомлений під підпис, відповідно до положень ст. КзпП України,обов'язок власника або уповноваженого ним органу при зміні діючих умов оплати праці в бік погіршення повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни, що й було зроблено директором підприємства (копія наказу додається). Крім того, відповідно до розрахункової відомості за липень 2009 року (місяць звільнення [PERSON]І.) позивачу нарахована заробітна плата в розмірі: 2049 грн. 18 коп. нарахування компенсації за невикористану відпустку та 1898 грн., нарахування бригадного наряду, всього: 3947 грн. 18 коп., з яких до видачі 3206 грн. 73 коп. Відповідно до платіжної відомості від 07.08.2009 рокупозивач отримав 6004 грн. 58 коп. розрахунку при звільненні, з яких: 3206 грн.73 коп. - розрахунок за липень (компенсація за невикористану відпустку та бригадний наряд) та 2797 грн. 85 коп. - заборгованість попереднього періоду. Вимоги визивача про стягнення з підприємства середнього заробітку за час вимушеного прогулу з моменту звільнення також задоволенню не підлягають, так як згідно норм чинного трудового законодавства виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється у разі незаконного звільнення. В даному випадку позивача. було звільнено законно, в зв'язку з системним невиконанням останнім без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та порушенням правил внутрішнього трудового розпорядку. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди, так як позивач не зазначив, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Враховуючи, що позовні вимоги є підставними, то не підлягають стягненню з відповідача і судові витрати. На підставі викладеного, просив відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог повністю. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи зі слідуючого: Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач перебував з 13 листопада 2007 року в трудових відносинах з СПП ЗАТ Чорнобаївське /трудова книжка запис № 19 від 13 листопада 2007 року, наказ № 140/1 від 13 листопада 2007 року/, а саме на посаді водія 1-го класу. Відповідно до наказу № 83 СПП ЗАТ «Чорнобаївське» від 23.07.2009 року позивача [PERSON] було звільнено з посади водія підприємства відповідно до п. З ст. 40 КЗпП України /трудова книжка запис № 20 від 23 липня 2009року/. Пункт 3 ст. 40 КзпП України надає право власникові розірвати трудовий договір у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до нього раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. При звільненні працівника з цієї підстави слід враховувати, що на працівника покладаються обов`язки, які складають зміст його трудової функції, а також інші обов`язки, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку. Такими, що систематично порушують трудову дисципліну є такі працівники, які мають дисциплінарне або громадське стягнення за порушення трудової дисципліни та порушили її знову протягом року з дня застосування стягнення за перше порушення. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (Із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму ВСУ від 1 квітня 1994 року № 4, від 26 жовтня 1995 року № 18, від 25 травня 1998 року № 15) за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадяського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. До порушення трудової дисципліни належать: поява на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмова або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; відсутність працівника без поважної причини на роботі до трьох годин протягом робочого дня, перебування працівника не на своєму робочому місці, а в іншому приміщенні на території організації без поважної причини, у тому числі більше трьох годин протягом робочого дня; інші випадки, передбачені законодавством. У випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст. 151 КзпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визнає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року. В ході судового засідання представник відповідача пояснив, що при звільненні позивача з роботи за систематичне невиконання трудових обов`язків в основу звільненя позивача був покладений наказ № 372 в.о. директора СПП ЗАТ Чорнобаївське [PERSON] від 21 липня 2009 року. За порушення позивачем [PERSON] внутрішнього розпорядку, а саме за не вихід 20.07.2009 року без поважних причин на роботу в СПП ЗАТ Чорнобаївське(прибув на роботу об 11 год. 20.07.2009 року) йому було оголошено догану та позбавлено премії за липень . Однією з підстав для звільнення працівника з роботи є систематичне невиконання ним без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Обовязки, що визначені трудовим договором та встановлені Правилами внутрішнього трудового розпорядку, становлять трудову функцію працівника. Отже, аналізуючи норми чинного законодавства, можна дійти висновку, що для розірвання трудового договору за підставою, що міститься у п. 3 ст. 40 КЗпП України, необхідними є такі умови: 1. Належним чином зафіксований факт протиправного винного невиконання або неналежного виконання працівником трудових обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. 2. Невиконання трудових обовязків мало систематичний характер. 3. До працівника раніше протягом року вже застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення. Для застосування цієї підстави для розірвання трудового договору важливим є невиконання працівником обовязків, передбачених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. А, отже, не може вважатися порушенням трудової дисципліни невиконання ним обовязків, які виходять за межі трудових або не випливають з трудового договору. Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної та громадської відповідальності, і порушив її знову. Виходячи із зазначеного, за одноразове порушення трудової дисципліни, незалежно від його тяжкості, звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається. Звільнення за зазначеною підставою є крайнім заходом, тобто власник вправі звільнити працівника, якщо вжиті до нього раніше заходи дисциплінарного стягнення не спричиняють ніякого впливу. С истематичним невиконанням трудових обов'яз\-ків вважається факт третього порушення, якщо за попередні два протягом року були застосовані дисциплінарні стягнення. Крім того, систематичним може бути і повторне невиконання працівником без поважних причин своїх трудових обов'язків. До порушення трудової дисципліни належать: поява на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмова або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; відсутність працівника без поважної причини на роботі до трьох годин протягом робочого дня, перебування працівника не на своєму робочому місці, а в іншому приміщенні на території організації без поважної причини, у тому числі більше трьох годин протягом робочого дня; інші випадки, передбачені законодавством. Проаналізувавши підстави звільнення позивача за систематичне невиконання трудових обов`язків, суд вважає, що наказ № 372 директора СПП ЗАТ Чорнобаївське від 21 липня 2009 року не може бути покладений в основу систематичного невиконання трудових обов`язків, так як даний наказ, винесений без законних на те підстав, а саме: як вбачається із пояснення сторін та наданої копії журналу відряджень по підприємству, позивач відповідно до наказу № 511 від 18 липня 2009 року був відряджений в с. Хутори Черкаської області з 18 липня по 21 липня 2009 року. Посилання відповідача на те, що позивач, перебуваючи у відрядженні вчинив дорожньо-транспортну пригоду та перебував в стані алкогольного сп`яніння не знайшло свого підтвердження у ході судового засідання, а саме відповідач не надав суду жодного належного доказу на підтвердження даної події. Надані відповідачем два акти від 19 липня 2009 року (які не зрозуміло ким складені, затверджені та зареєстровані) та письмові пояснення від громадян [PERSON] та [PERSON] (не зрозуміло на ім`я кого надані) відповідно до ст. 59 ЦПК України, суд не може брати до уваги як доказ, так як вони одержані з порушення порядку встановленого законом. В даному випадку факт скоєння дорожньо-транспортної пригоди повинен був бути зафіксований працівниками міліції та відповідно складений протокол про адміністративне правопорушення. Перебування особи встані алкогольного сп`яніння може бути підтверджений відповідним медичним документом. Таких доказів суду відповідачем не надано. Відповідно до тексту наказу № 83 від 23 липня 2009 року за халатне відношення до своїх службових обов`язків та порушення трудової дисципліни водієм СПП ЗАТ Чорнобаївське автомобіля МАН, держ. Реєст.номер ВТ №? 59 АС [PERSON], який 19.07.2009 року, перебував у відряджені на ККЗ Перше травня с. Хутори Черкаської обл. та залишив ключі довіреного йому автомобіля в замку зажиганіє та допустив, що о 23 год. 30 хв. За кермо довіреного йому автомобіля сів охоронець ККЗ Перше травня і допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] в результаті чого автомобіль МАN отримав механічні ушкодження. Причиною даного інциденту стало перебування водія [PERSON] в нетверезому стані стані на робочому місці та недбале ставлення до майна СПП ЗАТ Чорнобаївське, транспортного засобу МАН Арсенал Снігурівка в користуванні, якого знаходиться транспортний засіб МАN держ.рестрац.номер АТ 40 46 АР. А отже факт порушення позивачем правил внутрішнього розпорядку, а саме невихід на роботу 20.07.2009 року та невиконання ним без поважних причин своїх посадових обов`язків 20.07.2009 року не знайшло свого підтверджнення в ході судового засідання. З фабули вищевказано наказу чітко вбачається, що о 23 год. 30 хв. 19 липня 2009 року позивач перебував в с. Хутори Черкаської області, а от прибути на роботу в с. Чорнобаївка Білозерського району Херсонської області зранку 20 липня 2009 року позивач фізично не міг. Крім того, відповідно до наказу строк відрядження позивачу був визначений з 18 липня по 21 липня 2009 року. Крім того, відповідно до ст. 149 КзпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. Відповідача не надав суду доказів того, що адміністрація підприємства пропонувавла позивачеві надати письмові пояснення з приводу порушення ним трудової дисципліни. Також відповідачем не надано суду доказів того, що накази в.о. директора СПП ЗАТ Чорнобаївське № 372 від 21 липня 2009 року та № 83 від 23 липня 2009 року був оголошений позивачу під розписку. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що книга наказів на підприємстві не ведеться, а тому і накази під розписку позивачу не оголошувалися. Таким чином, на підставі викладеного наказ в.о. директора Закритого акціонерного товариства Сільськогосподарське племінне птахівниче підприємство «Чорнобаївське» [PERSON] № 372 від 21 липня 2009 року про застосування дисциплінарних стягненень до [PERSON] та наказ в.о. директора Закритого акціонерного товариства Сільськогосподарське племінне птахівниче підприємство «Чорнобаївське» [PERSON] № 83 від 23 липня 2009 року про звільнення водія [PERSON] з роботи слід визнати незаконними. В зв`язку з тим, що позивача незаконно було звільнено з роботи, з відповідача відповідно до ст. 235 КзпП України на користь позивача підлягає стягнення середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 липня 2009 року по 25 лютого 2010 року за 151 робочий день - в суму 13904 грн. 08 коп. Одночасно суд, вважає, що підлягають частковому задоволенню і вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, так як неправомірними діями відповідача - незаконним звільненням з роботи позивачу була заподіяна така шкода. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодуються особою, яка її завдала за наявності її вини. Вирішуючи питання про відшкодування завданої позивачу моральної шкоди суд враховує ступінь та форму вини відповідача, характер психологічного стресу, який отримав позивач в результаті незаконного звільнення його з роботи, характер та тривалість вимушених змін в житті позивача, перенесені ним психо-емоціональні та моральні страждання. Визначаючи суму моральної шкоди в розмірі 1000 грн., суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, та вважає, що це буде достатнім для компенсації позивачу втрат немайнового характеру. Також підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу в сумі 1000 грн. відповідно до ст. 84 ЦПК України. Витрати в сумі 200 грн. на видачу довіреності не відносяться до судових витрат, а тому задоволенню не підлягають. Судові витрати: судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи підлягаю стягненню з відповідача на користь держави, так як позовні заяви про поновлення на роботі не підлягають оплаті при зверненні до суду. Позовні вимоги в частині стягнення премії за липень 2009 року задоволенню не підлягають, так як відповідно до листи СПП ЗАТ Чорнобаївське наказ про позбавлення позивача премії виконаний не був. Відповідно до наказу № 36 від 27.02.2009 рокуна підприємстві, в зв'язку зі зміною умов оплати праці та з метою недопущення фінансових труднощів, а саме - виникнення заборгованості по оплаті праці, вивільнення працівників, а також запобіганню безробіттю, з 01.05.2009 рокувстановлена оплата праці в розмірі 60 % - основна заробітна плата та 40 % - премія.

Outcome: partial