Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-18 00:00:00

В листопаді 2007 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], відділу земельних ресурсів Чернігівської міської ради, Чернігівської міської ради про визнання недійсними рішення та Державного акту на право власності на земельну ділянку, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що після смерті своєї матері [PERSON] [INFO], вона отримала у спадщину за заповітом 1/6 частину житлового будинку № 229 з відповідною часткою надвірних споруд, що знаходиться по [ADDRESS] в м. Чернігові та розташований на землі Чернігівської міської ради. Коли мати була власницею 1/6 частини будинку, відповідачі - [PERSON] і [PERSON] у грудні 2004 року та квітні 2005 року приватизували належні їм частини земельної ділянки. Приватизація проводилась з порушенням законодавства, оскільки між власниками домоволодіння межі земельної ділянки не погоджувались, а в акті погодження меж земельної ділянки стоїть підпис не її матері. В результаті проведення незаконної приватизації, а саме незаконного рішення Чернігівської міської ради щодо видачі відповідачам свідоцтв про право власності на земельну ділянку та Державних актів про право власності на земельну ділянку суттєво порушені права позивачки як співвласника домоволодіння та землекористувача. Просила суд визнати недійсними рішення Чернігівської міської ради про передачу земельних ділянок у власність відповідачам [PERSON] і [PERSON], визнати недійсними Державні акти на право власності на землю, які ьули видані відповідачам. В травні 2008 року [PERSON] подала заяву, в якій просила суд залишити без розгляду позовні вимоги в частині визнання недійсним рішення Чернігівської міської ради від 12.04.2005 року про надання у власність земельної ділянки [PERSON] та в частині визнання недійсним Державного акту про право власності на землю, виданого [PERSON] (а.с.67). В вересні 2008 року позивачка подала уточнену позовну заяву, в якій просила визнати недійсним п.п. 287.179 рішення Чернігівської міської ради (15 сесія 4 скликання) „Про надання, вилучення та передачу земельних ділянок в межах міста Чернігова та надання дозволу на розроблення проекту відведення земельних ділянок” від 29.12.2004 року, визнати Державний акт на право власності на земельну ділянку недійсним, який був виданий [PERSON] (а.с.226-229). Саме в таких межах судом першої інстанції розглядався спір. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 вересня 2008 року позовні вимоги [PERSON] задоволені. Визнані недійсними: п.п. 287.179 рішення Чернігівської міської ради „Про надання, вилучення та передачу земельних ділянок в межах міста Чернігова та надання дозволу на розроблення проекту відведення земельних ділянок” від 29.12.2004 року, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 349156 від 11.03.2005 року, виданий [PERSON] Стягнуто з [PERSON] на користь позивачки судовий збір в розмірі 8 грн. 50 коп. та витрати з ІТЗ в розмірі 7 грн. 50 коп. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що станом на 29.12.2004 року [PERSON] не була власником своєї частини житлового будинку, а тому не могла бути користувачем земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, в зв”язку з чим не мала права на приватизацію земельної ділянки та на підписання акту погодження меж земельної ділянки. Також суд взяв до уваги, що відповідачем не було надано доказів та обгрукунтування щодо збільшення розміру земельної ділянки прип приватизації. оскільки висновоком судової почеркознавчої експертизи від 09.07.2008 року № 305 було встановлено, що підписи від імені [PERSON] в акті погодження меж земельної ділянки від 02.11.2004 року виконані не [PERSON], суд першої інстанції зробив висновок про відсутність погодження меж земельної ділянки з її боку. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову [PERSON]. Доводи скарги зводяться до того, що суд не звернув уваги на те, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова, ухваленого 27.03.1995 року, вирішувалось питання про визначення порядку користування земельною ділянкою по [ADDRESS], буд. 229 в м. Чернігові між співвласниками домоволодіння - [PERSON] та [PERSON] Зазначене рішення набрало законної сили, а тому апелянт вважає, що не було необхідності погодження меж між співвласниками при приватизації земельної ділянки. Вказує на те, що по межі з позивачем [PERSON] земельна ділянка приватизована нею з точністю до сантиметрів згідно з вказаним вище рішенням Деснянського районного суду від 27.03.1995 р., а збільшення розміру їх земельної ділянки при приватизації на 38 кв.м. виникло за рахунок земель зеленої зони міськвиконкому, внаслідок того, що [PERSON] перенесла межу в бік зеленої зони. Вважає, що приватизацією її земельної ділянки права [PERSON] ніяким чином не порушені. Вислухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового рішення, через недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 березня 1995 року був визначений порядок користування земельною ділянкою, розташованою в м. Чернігові по [ADDRESS], між його співвласниками - неповнолітнім [PERSON], інтереси якого в суді представляла його мати - [PERSON]), та [PERSON] (а.с.99-100). Згідно вказаного рішення суду, [PERSON] як власнику 1/6 частина вказаного домоволодіння, виділена в користування земельна ділянка площею 363 кв.м., в тому числі під будівлями - 49 кв.м., під садом - 314 кв.м., а [PERSON] як власнику 5/6 частин цього ж домоволодіння виділена в користування земельна ділянка площею 1817 кв.м., в тому числі під будівлями - 306 кв.м., під двором і садом - 1511 кв.м. Встановлений відповідно до вказаного судового рішення порядок землекористування був відображений на генеральному плані (схемі) з позначенням меж (а.с.133, 161, 188, 221). Право власності на 1/6 частину домоволодіння перейшло до позивача [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.07.2006 р. від її матері [PERSON], яка отримала вказану частку за договором дарування від [PERSON] (а.с.8-9, 68). У [PERSON] у власності залишилось 4/6, що дорівнює 2/3 частини домоволодіння (а.с.68). Порядок користування земельною ділянкою площею 1817 кв.м., що була виділена на 5/6 частин домоволодіння, між [PERSON] і [PERSON] (та попередніми власниками) не визначений судом або належною угодою землекористувачів. Право власності на 1/6 частину домоволодіння від [PERSON] перейшло до [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23.09.2004 р., а потім - до відповідача [PERSON] на підставі договору дарування від 14.10.2004 р. (а.с.68, 130). Таким чином, до відповідача [PERSON] перейшло право користування земельною ділянкою, яка була виділена рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 березня 1995 року [PERSON] - площею 363 кв.м. Відповідно до п. 287.179 рішення Чернігівської міської ради від 29 грудня 2004 року [PERSON] передано у власність безоплатно присадибну земельну ділянку по [ADDRESS], 229, площею 0,041 га (а.с.43, 143-146), а 11 березня 2005 року їй було видано Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку (а.с.170). Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що станом на дату приватизації земельної ділянки 29.12.2004 року [PERSON] не була власником своєї частини житлового будинку, а тому не могла бути користувачем земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, в зв”язку з чим не мала права на приватизацію земельної ділянки та на підписання акту погодження меж земельної ділянки. Також суд взяв до уваги, що висновком судової почеркознавчої експертизи від 09.07.2008 року № 305 було встановлено, що підписи від імені [PERSON] в акті погодження меж земельної ділянки від 02.11.2004 року виконані не [PERSON], а тому зробив висновок про відсутність погодження меж земельної ділянки з її боку в порушення вимог ст. 198 ЗК України про обов'язкове погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами при проведенні кадастрових зйомок. Також суд зазначив, що відповідачем не було надано доказів та обгрунтування щодо збільшення розміру земельної ділянки при приватизації. Проте з такими висновками колегія суддів апеляційного суду не може погодитись, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами; форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 р. затверджено Інструкцію про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди, яка є чинною. Позивачем [PERSON] не доведено, що внаслідок приватизації [PERSON] земельної ділянки площею 0,041 га було порушено її права як суміжного землекористувача. Заперечуючи проти позову, представник відповідача [PERSON], представник Чернігівської міської ради та представник товариства з обмеженою відповідальністю багатопрофільного науково-виробничого підприємства „Черона-Л”, яке розробляло технічну документацію по складанню Державного акта, наполягали на тому, що при приватизації земельної ділянки [PERSON] були дотримані межі із суміжними землекористувачами, визначені рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.03.1995 р., і що збільшення площі земельної ділянки [PERSON] з 363 кв.м. до 410 кв.м. відбулося не за рахунок суміжних землекористувачів, а за рахунок земель зеленої зони, тобто за рахунок земель комунальної власності. Позивачем такі заперечення учасників судового розгляду не спростовані, та не доведено будь-якими доказами фактів порушення внаслідок приватизації земельної ділянки [PERSON] меж земельної ділянки позивача або її розміру. За наведених обставин, коли позивачем не доведено порушення з боку відповідача [PERSON] меж земельної ділянки позивача, сама по собі відсутність підпису суміжного землекористувача в акті погодження меж земельної ділянки та реєстрація [PERSON] договору дарування домоволодіння в МБТІ 26.11.2005 р., тобто після приватизації земельної ділянки, не можуть бути підставою для визнання Державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним, оскільки вказані обставини чинним законодавством прямо не визначені як підстави для визнання недійсним такого Державного акта.

Outcome: dismissed