Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-06 00:00:00

Позивач - Житлово-комунальне підприємство №3 Приморського району м. Маріуполя звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за експлуатаційним витратам, вказуючи на те, що відповідачі є власниками квартири [ADDRESS], і відповідно до вимог діючого законодавства зобовязані сплачувати комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Внаслідок несплати цих послуг за період з серпня 2004 року по лютий 2009 року виникла заборгованість в сумі 3392,47 грн. Прохав стягнути вказану суму заборгованості та сплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення у сумі 30 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], у судовому засіданні змінила позовні вимоги та у звязку з укладенням договору про часткову реструктуризацію заборгованості в сумі 1000 грн., прохала стягнути з відповідачів солідарно заборгованість в сумі 1501,13 грн. без урахування реструктуризованого боргу за договором та витрати на ІТЗ в сумі 30 грн. Відповідачка [PERSON], яка діяла і в інтересах відповідачки [PERSON], позов не визнала, посилаючись на те, що в неї не має заборгованості оскільки, позивачем зроблено не вірний перерахунок та нею за власний кошт проводились ремонтні роботи, які повинен був виконувати позивач, однак ніяких письмових матеріалів на підтвердження своєї позиції суду не надала. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідачі є власниками квартири [ADDRESS]. Вказаний будинок прийнятий на баланс ЖКП №3 Приморського району. Житлово-комунальне підприємство №3 Приморського району створено відповідно до рішення Маріупольської міської ради від 25.03.2003р. №329, зареєстровано рішенням виконкому Маріупольської міської ради №454р 23.04.2003р. Відповідно до статуту підприємства, основними видами діяльності є експлуатація житлового фонду, зовнішній благоустрій, вбирання територій, тощо. Відповідно до ст. 319 ч.4 Цивільного кодексу України, власність зобов'язує. Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Відповідно до ст. 382 ч.4 Цивільного кодексу України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992р. (з наступними змінами), власники квартир багатоквартирних будинків та жилої площі в гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Відповідно до ст.162 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові, береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно зі ст. 179 Житлового кодексу України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків та гуртожитків, затвердженими Постановою кабінету міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572 у редакції Постанови кабінету міністрів України від 24 січня 1006 року №45, власники та наймачі кварти зобовязані оплачувати житлово-комунальні послуги. Послуги з утримання будинку та прибудинкової території, відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», є різновидом житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 24 Житлового кодексу України для експлуатації державного і громадського житлового фонду створюються житлово-експлуатаційні організації, діяльність яких здійснюється на основі господарського розрахунку. Житлово-експлуатаційні організації забезпечують схоронність житлового фонду і належне його використання, високий рівень обслуговування громадян, а також контролюють додержання громадянами правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території. Жилий будинок може експлуатуватися тільки однією житлово-експлуатаційною організацією. Згідно зі ст. 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги утримання будинків і прибудинкових територій є господарською діяльністю, спрямованою на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та (або) ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, передбачених законодавством. Обсяг послуг з утримання будинку та прибудинкової території, що надаються згідно з затвердженим тарифом, порядок перерахунку вартості недооказаних послуг встановлені рішенням виконкому Маріупольської міської ради №351 від 20.12.2006р. З урахуванням наведеного, відповідач, як власник квартири несе обовязок по утриманню будинку та прибудинкової території. Організацією, що надала послуги з утримання будинку та прибудинкової території відповідача, є позивач ЖКП №3 Приморського району. Оскільки комунальним підприємством фактично надавалися відповідачу послуги з утримання будинку та прибудинкової території в обсязі, визначеному чинним законодавством, та від останнього ніяких скарг щодо надання відповідних послуг не надходило, що сторонами в судовому засіданні не спростовано, заборгованість, що утворилася, підлягає стягненню з відповідача. Заперечення відповідача щодо неналежної якості та кількості послуг до уваги не приймаються, оскільки вони не підтверджені доказами. З претензіями щодо якості та кількості послуг відповідач до позивача не звертався. Письмових доказів, щодо проведення за власний рахунок ремнтних робіт, які повинен був виконувати позивач відповідачем не надано. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість у сумі 1501,13 грн. без урахування реструктуризованого боргу за договором від 28.01.2009 року, та сплачені судові витрати в сумі 30,00 грн. Враховуючи тяжке матеріальне становище відповідачів суд вважає можливим звільнити їх від сплати судового збору на користь держави.

Outcome: approved