Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-04 00:00:00

У вересні 2008 року Вознесенський міжрайпрокурор в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав в якому зазначав, що відповідачка є матір'ю малолітньої [PERSON] , [INFO] року народження. Також вказував, що відповідачка за місцем проживання характеризується з негативної сторони, не працює та не отримує жодних прибутків, систематично зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дочки, а саме: не піклується про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не займається вихованням та не здійснює матеріального утримання [PERSON] . В зв'язку з цими обставинами та незадовільним станом здоров’я дитини остання вилучена з сім’ї та з [INFO] року перебуває в дитячому відділенні [INFO] . Враховуючи вказані обставини, а також те, що заходи впливу, застосовані щодо [PERSON] , не принесли бажаного результату, прокурор просив позбавити відповідачку батьківських прав щодо [PERSON] , передати малолітню на опікування органу опіки та піклування Вознесенської міської ради. В судовому засіданні представник Вознесенської міжрайонної прокуратури змінив позовні вимоги, пояснивши, що ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов’язків загрожує здоров’ю малолітньої, тому, на підставі ст. 170 СК України просив відібрати у [PERSON] її дочку Ілону без позбавлення батьківських прав. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснивши, що вона дійсно не працює, оскільки доглядає малолітню доньку, проте алкогольними та наркотичними засобами не зловживає, самостійно утримує та здійснює догляд за [PERSON] , дбає про її фізичний стан, духовний та моральний розвиток, тому не вбачала підстав для задоволення вимог прокурора. Представники третіх осіб без самостійних вимог - органу опіки та піклування Вознесенської міської ради та служби в справах дітей Вознесенської міської ради - в судовому засіданні не заперечували проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що сім’я [PERSON] протягом тривалого часу знаходиться на обліку відповідних служб, як неблагонадійна, відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов’язків щодо своєї доньки та не реагує на заходи впливу, застосовані щодо неї, тому вважали за необхідне відібрати у неї малолітню дитину без позбавлення батьківських прав. Заслухавши пояснення представника Вознесенської міжрайонної прокуратури, відповідачки, представників третіх осіб, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до наступного. Так, судом встановлено, що відповідачка є матір’ю-одиначкою малолітньої [PERSON] , [INFO] року народження (а.с.14-15). [PERSON] є дієздатною особою, має житло для проживання, проте не працює, оскільки здійснює догляд за малолітньою донькою, отримує прибутки у вигляді соціальної допомоги, за місцем проживання характеризується з негативної сторони, перебуває на обліку в наркологічному відділенні [INFO] (а.с.7-13). Як вбачається з показань свідка [PERSON] та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи [PERSON] не завжди належно ставилася до виконання своїх обов’язків по вихованню доньки, а саме: не піклувалася про стан здоров’я [PERSON] , не в повному обсязі – про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, не займається вихованням та не здійснює її належного матеріального утримання, витрачаючи кошти, отримані у вигляді соціальної допомоги лише на власні потреби. Разом з тим, частково - показання свідків [PERSON] , [PERSON] (які пояснили, що відповідачка добре ставилася до дочки, постійно піклувалася про стан здоров’я [PERSON] , в тому числі про належне харчування останньої, самостійно займалася її вихованням), показання свідка [PERSON] та матеріали справи вказують лише про факт неналежного виконання батьківських обов’язків. Згідно ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, однак лише у випадках, коли вони: • ухиляються від виконання своїх обов’язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України); • жорстоко поводяться з дитиною (п. 3 ч. 1 ст. 164 СК України); • є хронічними алкоголіками або наркоманами (п. 4 ч. 1 ст. 164 СК України); • вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва (п. 5 ч. 1 ст. 164 СК України); • інші випадки, коли залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров’я і морального виховання. Проте в судовому засіданні не знайшли свого повного підтвердження обставини, за яких може бути застосовано такий крайній захід, як відібрання дитини від матері. Так, факт неналежного виконання батьківських обов’язків, на які посилається позивач, не є тотожним поняттю «ухиляються від виконання своїх обов’язків по вихованню дитини». Разом з тим з досліджених в судовому засіданні доказів не встановлено й обставин, що вказують на те, що відповідачка своїми діями створює загрозу здоров’ю малолітньої. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України позивач зобов’язаний довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог. За такого, в задоволенні позову необхідно відмовити. Однак, враховуючи неналежне виконання [PERSON] своїх обов’язків щодо малолітньої суд покладає на орган опіки та піклування обов’язок здійснювати контроль за подальшим виконанням відповідачкою батьківських обов’язків щодо [PERSON] . Відповідно до ч. 5 ст. 81, ч. 1, 2 ст. 88 ЦПК України, п. 30 ст. 4 Декрету КМУ «Про державне мито» за №7-93 від 21 січня 1993 року судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed