Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-18 00:00:00

У грудні 2009 р. у Новомиргородський районний суд надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Заявник вказала, що із серпня 2007 р. сторони перебувають у шлюбі, під час якого 06.12.2007 р. народився син ОЛЕКСАНДР та 29.11.2008 р. придбали домоволодіння по провул. Дзержинського, 2 у с. Турія, Новомиргородського району Кіровоградської області загальною вартістю 111.354 грн. Оскільки з вересня 2009 р. вони припинили спільне проживання через неналежну поведінку відповідача та після розірвання шлюбу неспроможні поділити спільне майно подружжя у добровільному порядку, на підставі ст. ст. 69-70, 104-105, 110 СК України, ст. ст. 355, 368-369, 372 ЦК України просить суд: розірвати шлюб; поділити спільно придбане майно порівну, виділивши позивачці ? частину спірного домоволодіння без визначення частки у натурі на загальну суму 55.677 грн.; стягнути із відповідача на користь заявника судові витрати у справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали власні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у суді визнав позов повністю. Наслідки такої процесуальної дії, передбачені ст. ст. 130, 174 ЦПК України, тобто ухвалення рішення про задоволення позову, йому розяснені. Заслухавши пояснення сторін та безпосередньо дослідивши докази в справі: показання свідків, ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов із таких підстав. Згідно вимогам чинного на час надбання спільного майна законодавства: СК України: ч. 1 ст. 69 Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. ч. 1 ст. 70 У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. ЦК України: ч. 3 ст. 368 майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом; ч. 1 ст. 370 співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності; ч. 2 ст. 372 у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як витікає із пояснень сторін та наданих документів, вони із серпня 2007 р. перебувають у шлюбі, під час якого 06.12.2007 р. народився син ОЛЕКСАНДР та 29.11.2008 р. придбали домоволодіння по провул. Дзержинського, 2 у с. Турія, Новомиргородського району Кіровоградської області загальною вартістю 111.354 грн. За правилами ст. 130, ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В судовому засіданні безспірно зясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки із вересня 2009 р. через неналежну поведінку відповідача. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 04.08.2007 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок якого у 06.12.2007 р. народилася дитина. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Оскільки сторони досягли згоди щодо запропонованої заявником вартості часток кожної із сторін у спільному майні подружжя, які повністю узгоджуються з наданими письмовими доказами дійсної (ринкової) вартості цього майна, суд погоджується з такою оцінкою і вважає її обєктивною. За правилами ч. 2 ст. 372 ЦК України, ч. 1 ст. 70 СК України суд прийшов до висновку, що у даному випадку частки майна дружини та чоловіка повинні бути рівними. Окрім пояснення сторін, вище згадані обставини підтверджуються письмовими доказами: свідоцтвами про укладення шлюбу та народження дитини, договором купівлі-продажу спірного домоволодіння, будинковою книгою, технічним паспортом на індивідуальний житловий будинок та іншими матеріалами справи. Тому позов підлягає незаперечному задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито, ст. ст. 79-80, 88, п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України суд міркує за необхідне стягнути з відповідача на користь заявника судові витрати по сплаті судового збору у сумі 565,27 грн., на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., проведення дослідження у розмірі 353,65 грн., а всього на загальну суму 1.038 грн. 92 коп. Окрім цього, потрібно стягнути витрати в справі, повязані з реєстрацією розірвання шлюбу, тільки з відповідача, оскільки на утриманні позивача залишається неповнолітня дитина. На підставі ст. ст. 364, 368, 370, 372 ЦК України, ст. ст. 57-63, 68-71, 73, 105 ч. 1, 110-1, 112, 114 ч. 2 СК України,

Outcome: approved