Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-26 00:00:00

Позивачка звернулась з зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1995 по 2007 рік. В період подружнього життя ними було придбано 2 автомобілі Рено та автомобільний напівпричіп, вартість яких складає 297561 грв. 08 коп. Оскільки вказане майно є спільною власністю подружжя, то просить поділити його, виділивши їй грошову компенсацію ? частки вартості, що становить 148780 грв. 54 коп. Відповідач позов не визнав, в судовому засіданні пояснив, що вказані автомобілі та автомобільний напівпричіп ніколи не були спільною власністю подружжя, оскільки не куплялись для потреб сімї, а на них велась підприємницька діяльність, як його, так і його батька та чоловіка сестри. Кошти на придбання автомобілів використані від реалізації раніше придбаних автомобілів та на кошти, які перераховували батько, зять та позичені. Спірні автомобілі були реалізовані ним ще в період шлюбу, а їх оцінка проводилась не належним чином, тоді, коли він вже не був власником. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, враховуючи наступне. Судом встановлено: сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2 вересня 1995 року. Від шлюбу мають двоє дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. 12 червня 2007 року шлюб між сторонами розірвано. Під час спільного подружнього життя на імя відповідача [PERSON] було придбано 29.08.2001 р. напівпричіп, д.н. [NUMBER], автомобіль «Рено» 07.06.2005 року, д.н. [NUMBER], 25.04.2006 року автомобіль «Рено», д.н. [NUMBER]. Вказані вантажні автомобілі та напівпричіп використовувались відповідачем для зайняття підприємницькою діяльністю. Крім нього автомобілі використовували батько відповідача - [PERSON], зять відповідача - [PERSON] На автомобілях працювали наймані водії, яким відповідач сплачував заробітну плату, і які знаходились з ним в трудових відносинах. Як пояснив в судовому засіданні свідок [PERSON], він працював водієм у ПГ1 [PERSON] Всіми питаннями по оплаті праці, ремонту автомобілів, заправки автомобілів, вирішенні виробничих питань займався батько [PERSON] - [PERSON]. Сам [PERSON] і його зять [PERSON] також працювали водіями. Аналогічні покази дав в судовому засіданні і свідок [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що почав займатись підприємницькою діяльністю з 1990 року. Почав купляти і ремонтувати автомобілі. Потім після їх реалізації, купляв інші. Його син, а потім і зять, продовжували займатись автоперевозками. Автомобілі вони купляли спільно та користувались ними також спільно. Він особисто займався обліком, платив заробітну плату працівникам, в т.ч. і позивачці. Практично у них був сімейний бізнес. Замість старих автомобілів куплялись інші Відповідач [PERSON] надав ряд платіжних доручень та актів на виконання робіт, з яких вбачається, що він та його зять [PERSON] займались підприємницькою діяльністю (а.с. 53-70). Позивачка [PERSON] не надала суду жодного доказу того, що спірні вантажні автомобілі та напівпричіп були придбані подружжям за власні кошти і є їх спільною сумісною власністю, крім того відповідач надав угоди купівлі-продажу, з яких вбачається, що 01.02.2007 року вказане майно було реалізоване. З наданої суду довідки Фастівського МРЕВ вбачається, що до реєстрації шлюбу з позивачкою та і в період шлюбу за [PERSON] були зареєстровані транспортні засоби (а.с. 49). На підтвердження вартості спірних автомобілів позивачка надала звіти про оцінку майна, складені 07 серпня 2008 року (а.с. 5-7), в той час як власниками вказаного майна вже були інші особи, що підтверджується угодами купівлі-продажу Товарної біржі «Еверест». Як вбачається з Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р., відповідно до положень ст.ст. 57, 61 СК, ст. 52 ЦК України майно приватного підприємства чи фізичної особи - підприємця не є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Інший з подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] з 1994 року є субєктом підприємницької діяльності - займається вантажними перевозками і тому вантажні автомобілі не є спільним майном подружжя. Суд не бере до уваги докази позивачки, що відповідач мав доходи від зайняття підприємницькою діяльністю і за ці кошти і були придбані автомобілі, оскільки ці твердження спростовуються: по-перше тим, що подружжя будувало будинок і позивачка за рішенням суду отримала компенсацію за належну їй частку в недобудованому будинку (цивільна справа № 2-475/07); по-друге, вона також отримувала заробітну плату від зайняття підприємницькою діяльністю відповідача; по-третє, вказані автомобілі не куплялись для потреб сімї, а використовувались тільки для зайняття підприємницькою діяльністю. Таким чином позивачкою не надані докази того, що придбані вантажні автомобілі і напівпричіп є спільним сумісним майном подружжя і її позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed