Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-20 00:00:00

Позивачі [PERSON]. та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Томаківської селищної ради про визнання угоди дійсною та визнання права власності на квартиру, мотивуючи наступним. 09 серпня 1989 року на підставі рішення Томаківського районного виконавчого комітету Дніпропетровської області № 172 від 08.08.1989 року позивачу у справі, [PERSON] був виданий ордер на вселення в 3-х кімнатну квартиру житловою площею 43,5 кв.метра, що знаходилась в будинку [ADDRESS] На час отримання квартири сім'я позивачів складалась із 4-х осіб: чоловік, дружина та двоє неповнолітніх дітей. Квартира була отримана позивачем [PERSON] по місцю його роботи згідно спільного рішення адміністрації та профсоюзного комітету Томаківського районного будівельно-монтажного об'єднання по агропромисловому будівництву «Райагробуд» Дніпропетровської області. Позивачі зазначають, що після прийняття вказаного вище рішення про надання квартири їх сім'ї, Томаківський райвиконком і видав їм ордер, який надав їм право на вселення в квартиру. Але при вселенні в житловий будинок вони засилились в ту квартиру, на яку їм вказали представники адміністрації та профсоюзного комітету - в квартиру [ADDRESS] При цьому їм зауважили, що той номер квартири, що вказаний в ордері /квартира № 7/ немає значення і що в ту, теж 3-х кімнатну квартиру № 7, яка вказана в їх ордері, вже вселена інша сім'я. З часу заселення в квартиру[ADDRESS] вони і проживають в ній, хоча за цей час склад їх сім'ї змінювався. І на теперішній час в квартирі проживають вони, позивачі у справі та їх повнолітня дочка [PERSON] 17 квітня 1992 року на підприємстві, де працював позивач [PERSON]., було прийнято спільне рішення адміністрації та профсоюзного комітету про продаж йому у приватну власність займаної ними квартири відповідно до чинного на той час законодавства. Згідно з Постановою Кабінету Міністрів Української РСР № 142 від 19 травня 1989 року «Про затвердження Положення про продаж громадянам у власність квартир у будинках державного і громадського житлового фонду, їх утримання і ремонт /зі змінами/, на підприємстві була створена оціночна комісія для встановлення залишкової балансової вартості квартири станом на рік, що передував продажу. Відповідно до п.11 вказаної вище Постанови рішення оціночної комісії було оформлено актом оцінки квартири від 10.04.1992 року, яким була встановлена балансова вартість квартири у 12504 рубля. Вказана вище вартість квартири за рахунок коштів спільного сімейного бюджету була внесена ними по прибутковим касовим ордерам в касу підприємства, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів №№220, 280, 368 та 452. Після внесення ними грошової суми у розмірі повної вартості квартири, адміністрація Томаківського «Райагробуду» видала всі необхідні документи для оформлення договору купівлі-продажу квартири в нотаріальній конторі. В тому числі, довідку в нотаріальну контору від 16 лютого 1993 року про оплату ними вартості квартири в касу підприємства, довідку в БТІ для виготовлення технічної документації на квартиру [ADDRESS], акт оціночної комісії про вартість квартири та доручення на ім'я громадянки [PERSON] яким вона від імені підприємства уповноважувалась на укладення з позивачем [PERSON] договору купівлі-продажу викупленої ними квартири. Доручення уповноваженій особі було видано строком на один місяць. Але з незалежних від позивачів причин договір купівлі-продажу квартири в нотаріальному порядку своєчасно так і не був укладений. В теперішній час укладення такого договору стало неможливим в зв'язку з ліквідацією колишнього «Райагробуду» та в зв'язку з тим, що житловий будинок, в якому знаходиться викуплена ними квартира підприємством був переданий у комунальну власність і перебуває на балансі Томаківської селищної ради Дніпропетровської області. В свою чергу селищна рада відмовила їм в приватизації займаної ними квартири, яка перебуває у комунальній власності з тієї причин, що в ордері на квартиру невірно вказаний її номер 7, тоді як фактично вони проживають в квартирі [NUMBER]. І крім того, приватизація займаної ними квартири неможлива також і по тій причині, що цю квартиру вони викупили іще в 1992 році відповідно до чинного на той час законодавства. Зважаючи на вищевикладене, питання про право їх спільної власності на придбану ними квартиру може бути вирішено тільки в судовому порядку. Той факт, що вони являються мешканцями саме квартири [ADDRESS] та обставина, що саме цю квартиру вони придбали шляхом викупу в Томаківському „Райагробуді” підтверджуються письмовими доказами та документами. Тобто, відповідно до норм чинного на той час законодавства, між ними і колишнім „Райагробудом” буда досягнута угода про купівлю-продаж квартири. Підтвердженням укладення такої угоди та її фактичного виконання обома сторонами є рішення адміністрації та профсоюзного комітету „Райагробуду” про надання їм квартири, ордер на вселення в квартиру та рішення про продаж їм квартири, а з їх сторони підтвердженням виконання умов досягнутої угоди є факт внесення ними в касу підприємства грошових коштів у розмірі повної вартості квартири. Та обставина, що угода про купівлю-продаж квартири не була ними нотаріально посвідчена не позбавляє їх можливості відповідно до частини 2 статті 47 Цивільного кодексу України /1963 р./ визнати таку угоду дійсною в судовому порядку та визнати за ними, право власності спільної сумісної власності на квартиру. В зв'язку з ліквідацією Томаківського „Райагробуду” позивачі вважають, що належним відповідачем у справі має бути Томаківська селищна рада Дніпропетровської області, бо саме на її баланс ліквідованим підприємством був переданий будинок [ADDRESS] в якому знаходиться викуплена ними квартира. Позивачі також вважають, що ціна позову має визначатися вартістю квартири на час її придбання. Щодо вартості викупленої квартири позивачі посилаються на те, що відповідно до письмових доказів вартість квартири на час її викупу ними складала суму в 12504 рублів. Саме таку суму вони і внесли в касу підприємства. Згідно з Указом Президента України від 7 листопада 1992 року „Про реформу грошової системи України”, з 12 листопада 1992 року було припинено функціонування рубля в грошовому обігу на території України. При цьому рублева готівка була переоцінена в український карбованець у співвідношенні 1 до 1. Тобто вартість їх квартири складала з 12 листопада 1992 року 12504 карбованця. Відповідно до Указу Президента України від 25 серпня 1996 року „Про грошову реформу в Україні” українські карбованці підлягали обміну на гроші. Іншим Указом Президента України від 25 травня 1992 року /з послідуючими змінами / „Про компенсацію населенню України втрат від знецінення заощаджень у зв'язку з лібералізацією цін”, грошові заощадження громадян за станом на 1 жовтня 1996 року відновлювались у співвідношенні 1 карбованець заощаджень на 1,05 гривні. Тобто 12504 карбованця внесені нами в касу підприємства з переходом на нову грошову одиницю - гривню, складають відповідно 13129 грн. 20 коп. /12504 х 1,05= 13129 грн. 20 коп/. Саме ця сума і складає ціну позову, з якої ними сплачено судовий збір. Їх дочка , яка є заінтересованою особою у справі, бо проживає з ними в одній квартирі ніяких претензій щодо неї не має, бо на час отримання ними квартири вона була неповнолітньою, а тому квартира ними була придбана за спільні кошти подружжя і ніякі інші особи в цьому участі не приймали. У судовому засіданні позивачі [PERSON]. та [PERSON]позов підтримали, представник відповідача [PERSON], яка представляла інтереси Томаківської селищної ради за довіреністю № 1 від 10.01.2008 р., проти даного позову не заперечує. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє повне підтвердження: поясненням сторін; ордером на житлове приміщення, що підтверджує вселення в квартиру сім'ї [PERSON]; довідкою „Райагробуду” та рішенням адміністрації і профсоюзного комітету від 17.04.1992 р., що підтверджують продаж гр.[PERSON] у власність 3-х кімнатної квартири [ADDRESS] вартістю 12504 руб.; довідкою Томаківської селищної ради з якої вбачається, що будинок за адресою:[ADDRESS], дійсно знаходиться на балансі вказаної ради; рішенням Томаківської селищної ради про відмову в приватизації квартири; реєстраційним свідоцтвом на квартиру; актом оцінки квартири [NUMBER]; дорученням на ім'я [PERSON] яку було уповноважено укласти договір купівлі-продажу квартири [NUMBER] у вищевказаному будинку; квитанціями до приходних касових ордерів, що підтверджують повну сплату [PERSON] вартості вищевказаної квартири на загальну суму 12504 руб. В зв'язку з тим, що квартиру позивачі викупили ще в 1992 році, то відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК Української РСР / 1963 року/, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною, так як зазначають позивачі договір купівлі-продажу квартири не був укладений в нотаріальному порядку з незалежних від них причин. Відповідно до норм чинного на той час законодавства, між позивачами та колишнім „Райагробудом” була досягнута угода про купівлю-продаж квартири, і це підтверджується доданими до позовної заяви документами, тому є всі підстави визнати таку угоду дійсною та визнати за позивачами у справі право спільної сумісної власності на квартиру. Крім того, статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо незаконність набуття права власності судом не встановлена. Судовий збір позивачами сплачено згідно ціни позову 13129 грн.20 коп., сума якого відповідає вартості вищевказаної квартири на час її викупу, з урахуванням переходу на нову грошову одиницю - гривню відповідно до Указу Президента України від 25 травня 1992 року /з послідуючими змінами / „Про компенсацію населенню України втрат від знецінення заощаджень у зв'язку з лібералізацією цін”. На підставі викладеного та

Outcome: approved