Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-21 00:00:00

Позивач 26.11.2009 року звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати неправомірним її звільнення з ВАТ «ЧеЗаРа» згідно наказу 519/к від 27.10.2009 року, поновити на посаді провідного інженера відділу №464 ВАТ «ЧеЗаРа», стягнути з відповідача середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу, моральну шкоду в розмірі 5000 грн., а також 200 грн. судових витрат на правову допомогу адвоката при складанні позовної заяви. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що при звільненні позивача було дотримано вимоги трудового законодавства, а тому просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд знаходить підстави для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що наказом №519/к від 27.10.2009 року [PERSON] звільнена з посади провідного інженера відділу 464 ВАТ «ЧеЗаРа» з 29.10.2009 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, за скороченням штатів, (а.с.13). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.03.2009 року було задоволено позов [PERSON], визнано незаконним наказ ВАТ «ЧеЗаРа» від 27.10.2008 року №649/к і поновлено [PERSON] на посаді провідного інженера відділу №464 та стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 3390 грн. 48 коп. і 400 грн. на відшкодування моральної шкоди, (а.с.8-9) Наказом голови правління ВАТ «ЧеЗаРа» від 03.06.2009 року №267/к на виконання вказаного вище рішення суду [PERSON] поновлено на посаді провідного інженера відділу 464 з 29.10.2008 року, (а.с.10) Як пояснив суду представник відповідача, [PERSON] було поновлено фактично на позаштатну посаду провідного інженера відділу 464, оскільки обидві посади провідного інженера відділу 464 ВАТ «ЧеЗаРа», одну з яких позивач займала до звільнення, були вже зайняті іншими працівниками. Проте, суд не може погодитися з такими доводами відповідача, виходячи з наступного. Поновлюючи [PERSON] на роботі, згідно рішення від 12.03.2009 року, Деснянський районний суд м. Чернігова виходив з того, що штатні посади провідного інженера відділу №464 фактично не скорочені, а тому у відповідача не було правових підстав звільняти позивача за скороченням штату працівників. Пунктом 19 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року №9 судам роз»яснено, що розглядаючи трудові спори, пов»язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов»язані з»ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо зміни в організації виробництва і праці та інше. Відповідачем надано суду копії штатних розкладів відділу №464 на 2008 та 2009 роки а.с. 38, 39. Порівнюючи штатні розклади відділу №464 за 2008-2009 роки вбачається, що відповідачем скорочено посаду інженера з підготовки кадрів II категорії та посаду редактора. Штатні посади провідного інженера відділу №464, одну з яких займала позивач, не скорочені, а тому суд приходить до висновку, що у відповідача не було правових підстав звільняти позивача за скороченням штату працівників, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. В порушення ст. 49-2 КЗпП України, відповідачем не було взагалі запропоновано позивачу іншої роботи на підприємстві. Вказані порушення в сукупності є підставою для визнання наказу №519/к від 27.10.2009 року незаконним і поновлення позивача на роботі. Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно довідки про доходи (а.с.15) середньомісячний заробіток позивача складає (1007.59 + 793.15)/2 = 900 грн. 37 коп., а середньоденний - (1007.59 + 793.15)/ 42 робочі дні у серпні-вересні 2009 року = 42.87 грн. Вимушений прогул позивача станом на день ухвалення рішення складає 59 робочих днів. За таких обставин, з відповідача на користь позивача належить стягнути середній заробіток в розмірі 2529 грн. 33 коп. Також суд знаходить підстави для часткового задоволення позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди. Враховуючи характер правопорушення, глибину та тривалість душевних страждань позивача, оскільки вона вдруге незаконно звільнена з роботи у зв»язку з чим вимушена захищати порушене право у судовому порядку, а також виходячи із засад розумності і справедливості, суд вважає достатньою компенсацією стягнення з відповідача на користь позивача 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. На користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені на оплату правової допомоги адвоката, а на користь держави з відповідача належить стягнути державне мито виходячи зі ставки мита за задоволені вимоги майнового та немайнового характеру, а також витрати з інформаційно-технічного розгляду справи судом.

Outcome: partial