Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-14 00:00:00

20 листопада 2008 року, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за послуги електрозв’язку з [PERSON] , посилаючись на те, з останньою, 18 грудня 2000 року, було укладено договір № 1418 про надання послуг телефонного зв’язку, у зв’язку з чим, відповідачу було надано в користування номер [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] Станом на 20 листопада 2008 року, відповідач має перед позивачем заборгованість у розмірі 104 гривні 11 копійок. Позивач направляв відповідачу претензію № 227 від 02.10.08 року про необхідність сплати заборгованості за послуги електрозв’язку, але оплата не надійшла. Тому позивачем 08.09.08 року було надіслано повідомлення про припинення договору про надання послуг зв’язку. Виходячи з викладеного, позивач прохає суд стягнути з відповідача заборгованість за послуги зв’язку в розмірі 104 гривень 11 копійок, а також суму держмита в розмірі 51 гривні та судові витрати за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 30 гривень, сплачені позивачем. У судовому засіданні інтереси позивача представляла представник – Нестеренко Оксана Борисівна, яка підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд позов задовольнити. Відповідач пояснила, що вона не заперечує проти стягнення з неї суми боргу, оскільки дійсно даний борг в неї наявний і вона знає про свій обов»язок сплатити за надані їй позивачем послуги. Про те, прохала, щоб її звільнили від сплати судових витрат, оскільки в неї позивачем знято номер телефону і віддано вже комусь другому. Крім того відповідач вказала, що за станом здоров»я вона пільгами з держави не користується і не віднесена до категорії осіб, які звільнені від сплати державного мита, про що подала до суду свій письмовий відзив на позовну заяву. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У судовому засіданні встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.№13). В судовому засіданні достовірно встановлено, що 18 грудня 2000 року між позивачем та відповідачем про справі було укладено Типовий договір №1418 про надання послуг електрозв»язку (а.с.№5-8). Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами. Уклавши даний договір, кожна із сторін, взяли на себе певні зобов»язання. Згідно ст. 509 ЦК України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку. Таким чином, згідно Розділу 1 даного договору (а.с.№5-8), підприємство зв»язку (позивач по справі) надає відповідачу послуги електрозв»язку, надавши в користування номер телефону [NUMBER] , а остання відповідно до п.з.2.8. Розділу 3 Договору (а.с.№5-8) повинна була своєчасно вносити плату за користування телефоном, міжміські та міжнародні телефонні розмови, подані в кредит телеграми та інші послуги, надані по телефону. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього ж Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст. 530 ЦК України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідачем взяте на себе зобов'язання було порушено. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідача 08 вересня 2008 року, було направлено повідомлення (а.с.№12), про наявну у останньої заборгованості за спожиті телекомунікаційні послуги на суму в 104 грн. 11 коп. На адресу відповідача, 02 жовтня 2008 року позивачем було направлено претензію №227 «про несплату заборгованості за послуги електрозв»язку» в розмірі 104 грн. 11 коп.(а.с.№9). Однак ні претензія, ні повідомлення, які позивачем було направлено на адресу відповідача, на підставі укладеного між сторонами Договору (а.с.№5-7), останнім не виконані. Згідно ч.1 статті 610 ЦК України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання). Виходячи з вище викладеного, в судовому засіданні судом встановлено, що відповідачем, взяте на себе зобов’язання за Договором було порушено, і тому відповідач має заборгованість перед позивачем, за надані йому послуги електрозв»язку на суму 104 гривень 11 копійок, що підтверджується Таблицею нарахувань та оплат за весь період заборгованості (а.с.№8). Виходячи з викладеного, на підставі досліджених у судовому засіданні матеріалів справи, суд знаходить позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованість за послуги електрозв’язку на суму в 104 гривень 11 копійок такими, що підлягають задоволенню. Згідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов’язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Частиною 5 Розділу 11 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Процесуального Кодексу України встановлено, що до набрання чинності законом, який регулює порядок сплати і розміри судового збору, судовий збір при зверненні до суду сплачується у порядку і розмірах, встановлених законодавством для державного мита. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем при звернені до суду було понесено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у судах на суму в 30 грн. 00 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 1475 (а.с.№2), судовий збір на суму 51 грн. 00 коп. – платіжними дорученнями № 1480 (а.с.№1). Відповідач вказала, що не згодна з тим, щоб з неї було стягнуто судові витрати, оскільки в неї забрали номер телефону. Відносно викладеного, необхідно зазначити, що судом з»ясовувалося питання про те, чи віднесена відповідач, до категорії осіб, що звільнені від сплати судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільного процесу. Однак, було встановлено, що відповідач не віднесена до категорії осіб, які відповідно до ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «про державне мито» звільнені від сплати судового збору. Крім того, відповідачем не подано доказів свого матеріального стану, для звільнення її від сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільного процесу, в порядку ст.82 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, суд стягує на користь Лозівського центру електрозв’язку № 4 Харківської філії ВАТ «Укртелеком» з [PERSON] - судовий збір в розмірі 51 гривні 00 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 гривень 00 коп.,

Outcome: approved