Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Словянську Донецької області, про перерахунок пенсії, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що йому встановлено 2 групу інвалідності, захворювання, повязане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС. Зазначив, що відповідно до ст. 49 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи має право на одержання державної та додатквої пенсії. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вони мають право отримувати основну пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. 24 лютого 2010 року позивач звернувся до УПФУ в місті Словянську Донецької області з заявою, в якій просив здійснити перерахунок пенсії виходячи з розміру 8-ми прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність та додаткової пенсії 75 % від прожиткового мінімумму, як інваліду 2-ї групи ЧАЕС в період з 01 листопада 2006 року по 01 березня 2009 року. На даний час йому виплачується пенсія в розмірах, які не відповідають нормам діючого законодавства України. Просив визнати дії УПФУ в місті Словянську Донецької області про відмову в перерахунку розміру його пенсії у відповідності з діючим законодавством України протиправними та зобовязати УПФУ в місті Словянську Донецької області у відповідності до ст.ст. 49,50, 54, 67, 71 закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» зробити перерахунок його державної пенсії з розрахунку не менш 8 мінімальних пенсій за віком прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, додаткової пенсії 75 % мінімальної пенсії за віком прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, з 01.11.2006 року по 01.03.2009 року та повернути різницю неодержаних сум пенсії за вказаний період. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив визнати дії Управління Песійного Фонду України в місті Словянську Донецької області про відмову в перерахунку розміру пенсії у відповідності з діючим законодавством України протиправними та зобовязати Управління Пенсійного Фонду України в місті Словянську Донецької області у відповідності до ст.ст. 49,50, 54, 67, 71 закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» зробити перерахунок державної пенсії з розрахунку не менш 8 мінімальних пенсій за віком прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, додаткової пенсії 75 % мінімальної пенсії за віком прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, з 01 січня 2006 року по 01 березня 2009 року та повернути різницю неодержаних сум пенсії за вказаний період. Представник відповідача - Управління Пенсійного фонду України в місті Словянську Донецької області судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив суд відмовити в їх задоволенні та пояснив, що позивач перебуває на обліку у відділі пенсійного забезпечення УПФУ в місті Словянську та отримує пенсію відповідно до ст. 54 ЗУ „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 19.12.1991 року, як інвалід другої групи та причиною інвалідності профзахворювання внаслідок аваріїї на ЧАЕС). Вказав, що вперше [PERSON] звернувся до суду про нарахування та виплату пенсії в 2009 році. Постановою Словянського міськрайонного суду від 05.06.2009 року позов було задоволено. Управління було зобовязано було з 01.03.2009 року перерахувати пенсію по інвалідності відповідно до діючого законодавства. Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду апеляційну жалобу Управління ПФУ залишено без задоволення, а постанову Словянського міськрайонного суду без змін. У звязку з цим [PERSON] був здійснений перерахунок пенсії згідно заявлених вимог. У звязку з вищевикладеним, вважає, що теперішні позовні вимоги необгрунтованими та безпідставними, оскільки позивач звертаючись у 2009 році до суду з вищевказним позовом, не вказав період з 01.01.2006 року по 01.03.2009 року, хоча вже тоді він знав про порушення своїх прав, та пропустив строк позовної давності, встановленої ст. 257 Цивільного Кодексу України тривалістю у три роки з того часу коли особа довідалася або повинна була довідатися про порушення своїх прав. Тому наполягав на спливі позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні в справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав: [PERSON] належить (віднесений) до першої категорії як особа, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серія А № 434835. В судовому засіданні встановлено, що позивач визнана інвалідом 2 групи. На заяву від 24.02.2010 року заступник начальника Управління Пенсійного фонду України начальник відділу пенсійного забезпечення в місті Словянську Донецької області листом № 55 /Т-10-01-01 від 05.03.2010 року відмовила позивачу у призначенні зазначеної пенсії з огляду на відсутність підстав такого призначення та правомірність здійснення управлінням розрахунку. Статтею 152 [PERSON] України передбачено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнані неконституційними, серед іншого, і положення пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими з 1 січня 2008 року були внесені зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, і до статей 50, 54. Конституційний Суд України дійшов висновку, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з обєктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. Частина четверта статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчим по 2 групі інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком, по 3 групі інвалідності 6 мінімальних пенсій за віком, ураховуючи, що розмір мінімальної пенсії за віком встановлюється на рівні прожиткового мінімуму. Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року №966-14, а також Законом України „Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії від 5 жовтня 2000 року №2017-ІІІ, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Частина 3 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (із змінами, внесеними згідно із Законом № 3108-4 від 17 листопада 2005 року) визначає, що обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання (у спірних відносинах має місце захворювання) внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження проводиться на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (надалі - загальний закон), у якому призначення пенсій по інвалідності визначено розділом 4 (статті 30-35 Закону). Статтею 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 року №489-5, що набрав чинності з 01.01.2007 року, затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 01 січня 380 гривень, 01 квітня 387 гривень, з 01 жовтня 395 гривень. Зазначена стаття змінена Законом України від 15 березня 2007 року №749 5 та існує в новій редакції з 28 березня 2007 року, якою прожитковий мінімум для особи, яка втратила працездатність, визначений з 01 січня 380 гривень, 01 квітня - 406 гривень, з 01 жовтня 411 гривень. При цьому, зазначена стаття доповнена абзацом, яким передбачено встановити, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування » з квітня та жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визнаний абзацом пятим частини першої цієї статті, збільшений на 1 відсоток, що складає відповідно 410 гривень06 копійок; 415 гривень 11 копійок. Таким чином, для позивача як інваліда 2 групи, особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, нижчий розмір державної та додаткової пенсії повинен розраховуватися, виходячи із наведених розмірів. Ухвалюючи судове рішення, суд виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1,3 частиною 2 статті 6, статтею8, частиною 2 статті 19, статтями 22,23, частиною 1 статті 24 [PERSON] України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване або звужене. Відповідно до ст. 1 Цивільно-процесуального Кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.. Статтею 19 [PERSON] України встановлено, що органи місцевого самоврядування , їх посадові особи, зобовязані діяти лише на підставі, й межах повноважень, та у спосіб , що передбачені [PERSON] та законами України. Відповідно до статті 50 [PERSON] України, кожен має право на безпечне для життя та здоровя довкілля та на відшкодування, завданої порушенням цього права, шкоди. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого населення, визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи». Розділ 8 даного Закону передбачає правила призначення та виплати пенсій і компенсацій особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4. Стаття 49 цього розділу визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Посилання відповідача на ст. 257 Цивільного Кодексу України, якою встановлено загальний строк позовної давності тривалістю у три роки і те, що позивач звернувся до суду після спливу позовної давності, суд не приймає, оскільки згідно вимог п. 1 ч. 4 ст. 268 Цивільного кодексу України, вимоги що до позовної давності не поширюються на спори про визнання незаконними правових актів органів владних повноважень або органів місцевого самоврядування, якими порушується право власності або інше речове право, до яких відносяться заявлені позивачем вимоги Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року №966-14, а також Законом України „Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії від 5 жовтня 2000 року №2017-ІІІ, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Частина 3 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (із змінами, внесеними згідно із Законом № 3108-4 від 17 листопада 2005 року) визначає, що обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання (у спірних відносинах має місце захворювання) внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження проводиться на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (надалі - загальний закон), у якому призначення пенсій по інвалідності визначено розділом 4 (статті 30-35 Закону). Частиною 1 статті 33 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначені розміри пенсії по інвалідності залежно від групи інвалідності. Частина друга вищенаведеної статті визначає, що за наявності у непрацюючих інвалідів 2 і 3 груп - у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу - за їх вибором пенсія по інвалідності призначається у розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону. Зазначене посвідчує, що після внесення змін у частину третю статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (17 листопада 2005 року), обчислення і призначення пенсії по інвалідності здійснюється за правилами загального закону, внаслідок чого розмір пенсії по інвалідності поставлений в залежність від розміру пенсії за віком, обчисленої за нормами загального закону. Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком, за наявності у чоловіків 25 років, а у жінок 20 років страхового стажу, встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Враховуючи, що порядок обчислення мінімальної пенсії за віком встановлений лише нормами Закону України № 1058, суд вважає за необхідне також застосувати аналогію закону, закріплену статтею 8 ЦПК України, відповідно до якої у разі Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону). Крім того, за приписами ст. 22 [PERSON] України Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Статтею 8 [PERSON] України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України є нормами прямої дії. Відповідно до частини 2 статті 19 [PERSON] України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені [PERSON] та законами України. У відповідності до ст. 15 Цивільно-процесуального Кодексу України до юрисдикції судів не входить розгляд в порядку цивільного судочинства вимог, щодо визнання дій неправомірними. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання дій відповідача по відмові в перерахунку розміру пенсії у відповідності до діючого законодавства України протиправними та зобовязати відповідача провести перерахунок пенсії з 01.11.2006 року по 01.01.2008 року згідно ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підлягають частковому задовленню.

Outcome: partial