Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська із позовом до [PERSON], у якому просить суд: - застосувати до укладеного між [PERSON] та [PERSON] попереднього договору від 28.07.2008 року наслідки недійсності нікчемного правочину; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2 000 доларів США отриманих без достатніх правових підстав, а також відсотки за користування грошовими коштами, що їх було безпідставно одержано відповідачем, в сумі 36 доларів США, що разом складає 2 036 доларів США та еквівалентно 15 677, 2 гривень. В обґрунтування заявленого позову [PERSON] посилається на те, що 28.07.2008 року між ним та [PERSON] було укладено попередній договір щодо укладення в майбутньому договору купівлі-продажу нерухомості. Позивач вважає, що укладений між ними правочин є нікчемним, а тому до нього мають бути застосовані наслідки нікчемності правочину. Відповідно до положень укладеного між ними договору, ними було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов майбутнього договору, зокрема: щодо предмета договору обовязку продавця ([PERSON]Г.) передати обєкт договору (квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]) в власність покупцеві ([PERSON]Р.), а також обовязку покупця прийняти вказаний обєкт нерухомості і сплатити за нього ціну у розмірі суми, 65 000 доларів США за комерційним курсом купівлі валюти в АКБ «Приватбанк». Даний попередній договір ними було укладено у простій письмовій формі. Попередній договір від 28.07.2008 року укладений між позивачем та відповідачем є нікчемним в силу положень статей 202, 215, 220 ЦК України. Позивач вважає, що укладений попередній договір є недійсним з моменту укладення (вчинення відповідного правочину), він не створив ніяких юридичних наслідків ні в момент його укладення, ні на майбутнє, а отже він має право на повернення всього, що було одержане відповідачем на виконання нікчемного правочину. Відповідачем від позивача було отримано аванс у розмірі 2 000 доларів США, що підтверджується вказаним договором. Оскільки укладений правочин є нікчемним, а отже - не породжує ніяких юридичних наслідків, а основний договір не було укладено, слід відзначити, що жодного обов'язку здійснювати на користь відповідача будь-які платежі, не виникало. Відповідно до положень цивільного законодавства позивач має право вимагати від відповідача повернення грошових коштів, які були передані йому на виконання нікчемного правочину, а також сплати відсотків за безпідставне користування чужими грошовими коштами. Позивач вважає, що відповідач зобов'язаний сплатити на його користь 3 % річних за час користування належними йому грошовими коштами, набутими без достатньої правової підстави. Оскільки відповідач отримав від позивача суму 2 000 доларів США, то він зобов'язаний повернути їх, а також 3 % річних, які розраховуються за формулою (2 000 х 3 % х 219)/365 = 36 доларів США, де 2 000 - сума одержаних коштів без достатньої правової підстави, 219 - кількість днів, протягом яких відповідач користувалася грошовими коштами без достатньої правової підстави, 3 % - процентна ставка, 365 - кількість днів року. Отже, позивач має право вимагати від відповідача 2 036 доларів США або відшкодувати їх вартість, яка на момент складання позовної заяви складає 2 036 х 7, 70 (курс гривні до долара США, встановлений Національним банком України на момент складання позовної заяви) = 15 677, 2 гривень. Посилаючись на вищевикладене позивач просить позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги позивача підтримав та просив задовольнити їх. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки, про причини неявки суд до відома не поставив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом по справі встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 28.07.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір, про наступне: сторони, згідно з п. 1 ст. 530 ЦК України, зобовязуються в майбутньому, в строк до 15.09.2008 року укласти і належним чином оформити договір відчуження (купівлі-продажу, дарування, міни) належної продавцю ([PERSON]Г.) на підставі договору дарування ВЕМ № 277178 від 20.12.2006 року квартири [ADDRESS], на умовах і в порядку визначених цим договором. Пунктом 2.4. попереднього договору від 28.07.2008 року визначено, що продавець ([PERSON]Г.) підтверджує намір продати, а покупець ([PERSON]Р.) підтверджує намір купити обєкт за ціною, яка на момент укладення між сторонами нотаріального договору відчуження буде становити еквівалент 65 000 доларів США в українських гривнях, по комерційному кусу купівлі валюти в АКБ «Приватбанк». (а. с. 08) Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України однією із загальних вимог додержання яких є необхідним для чинності правочину є відповідність правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Відповідно до положень укладеного 28.07.2008 року попереднього договору, сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов майбутнього договору. п. 4 ч. 1 ст. 635 ЦК України передбачено, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі. Статтями 209, 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Оскільки об'єктом основного договору є квартира, то основний договір, а отже - і попередній договір, мають бути укладені у письмовій формі і посвідчені нотаріально. Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин); у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином попередній договір від 28.07.2008 року укладений між позивачем та відповідачем є нікчемним в силу положень статей 202, 215, 220 ЦК України. Правові наслідки недійсності (нікчемності) правочину встановлені у ст. 216 ЦК України, зокрема у ч. 1, яка встановлює, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Статтею 236 ЦК України встановлено, що нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення; якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Укладений попередній договір є недійсним з моменту укладення (вчинення відповідного правочину), він не створив ніяких юридичних наслідків ні в момент його укладення, ні на майбутнє, а отже - позивач має право на повернення всього, що було одержане відповідачем на виконання нікчемного правочину. Відповідачем від позивача було отримано аванс у розмірі 2 000 доларів США, що підтверджується п. 9 попереднього договору від 28.07.2008 року. Оскільки укладений правочин є нікчемним, а отже - не породжує ніяких юридичних наслідків, а основний договір не було укладено, слід відзначити, що жодного обов'язку здійснювати на користь відповідача будь-які платежі, не виникало. Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Це положення застосовується, зокрема, до вимог про повернення платежу, виконаного за недійсним правочином (п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України). Статтею 1213 ЦК України, яка повністю узгоджується зі ст.216 ЦК України, визначено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі; у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Частина 2 ст. 1214 ЦК України, посилаючись на ст. 536 ЦК України визначає, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними. Статтею 536 ЦК України встановлене наступне: за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Розмір відсотків, які слід сплачувати за користування чужими грошовими коштами, визначений у ч. 2 ст. 625 ЦК України, де зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми. Отже відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача 3 % річних за час користування належними йому грошовими коштами, набутими без достатньої правової підстави. Оскільки відповідач отримав від позивача суму 2 000 доларів США, то він зобов'язаний повернути їх, а також 3 % річних, які розраховуються за формулою (2 000 х 3 % х 219)/365 = 36 доларів США, де 2 000 - сума одержаних коштів без достатньої правової підстави, 219 - кількість днів, протягом яких відповідач користувалася грошовими коштами без достатньої правової підстави, 3 % - процентна ставка, 365 - кількість днів року. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова сума 2 036 доларів США або відшкодувати їх вартість, яка на момент складання позовної заяви складає 2 036 х 7, 70 (курс гривні до долара США, встановлений Національним банком України на момент складання позовної заяви) = 15 677, 2 гривень. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 156, 77 гривень, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 30 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial