overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-26 00:00:00

До суду звернувся позивач з даним позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. На обґрунтування свого позову позивачка вказує, що 30.09.2003 року вони з відповідачкою уклали шлюб, що в книзі реєстрації актів про одруження виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради 30.09.2003 року зроблено актовий запис № 17, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-КИ № 193928. Від сумісного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] Сімейне життя з відповідачкою не склалось, через те, що остання не бажає виконувати свої сімейні обовязки, постійно ініціювала сварки в сімї. Він втратив почуття любові та поваги до неї і не бажає підтримувати з нею подружні стосунки. Тому вважає, що сімя розпалась остаточно, а спільне життя з відповідачкою та збереження шлюбу неможливе і може зашкодити його особистим інтересам. Просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою у виконавчому комітеті Дмитрівської сільської ради 30.09.2003 року, актовий запис № 17. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просить його задовольнити, так як примирення між ними неможливе. Відповідачка в судове засідання не зявилась. У своїй заяві від 27.04.2010 року просить суд слухати справу у її відсутність. Позов визнає. Не проти розірвати шлюб. Вислухавши позивача та вивчивши матеріали справи , суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони дійсно уклали шлюб 30.09.2003 року у виконкомі Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-КИ № 193928, актовий запис № 17. Від шлюбу сторони мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії 1-КИ № 253253. Судом також встановлено, що подальше спільне життя між сторонами неможливе, між ними постійно виникають непорозуміння , конфлікти , навіть під час судового засідання сторони не могли порозумітися, що привело до розриву шлюбно-сімейних відносин . На думку суду така ситуація є неможливою для подальшого спільного життя та збереження шлюбу , а примирення між сторонами неможливе . Крім того, на думку суду, розірвання шлюбу не позбавляє права та можливості відповідача приймати активну участь у спілкуванні та вихованні сина. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст110 цього Кодексу. Частина 2 ст.112 передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи всі вищезазначені обставини, ситуацію, яка склалась, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом в інтересах неповнолітніх дітей, які знаходяться на її утриманні, до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів, в обґрунтування якого посилається на те, що останній не виконує своїх батьківських обовязків по вихованню та утриманню дітей, які проживають з нею, матеріальної допомоги їм не надає. Ухвалою суду до участі в справі залучено орган опіки та піклування Клесівської селищної ради як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивачки. В судовому засіданні позивачка [PERSON] зменшила позовні вимоги, відмовилась від стягнення аліментів, пояснивши, що діти з часу смерті їхньої матері [PERSON] 22 жовтня 2009 року проживають у її сімї, з цього часу батько дітей не відвідував, свідомо ухиляється від виконання батьківських обовязків. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав заяву про згоду на позбавлення його батьківства стосовно дітей [PERSON] та [PERSON]. Представник третьої особи органу опіки та піклування [PERSON] подав заяву, в якій позов підтримав, просив слухати справу у його відсутність. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Беручи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд за наявності для того законних підстав приходить до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі. Судом встановлено, що відповідач ухиляється від обовязків по вихованню та утриманню дітей, в звязку з чим у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України його слід позбавити батьківських прав. На підставі викладеного, п. 2 ч. 1 ст. 164, ч. 2 ст. 166,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд із зазначеним позовом, яким просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість по комунальним послугам - за теплопостачання, мотивуючи свої вимоги тим, що вони надають послуги у будинку де живе відповідач з опалення, вони прийняли на баланс та опалення житловий фонд і будинок, здійснює нарахування оплати по опаленню та облік коштів, що надійшли від власників та наймачів житлових приміщень за надані їм комунальні послуги. Відповідач користується їхніми послугами, він користується житловим приміщенням і наданими послугами за адресою с.Хлібодарівка. вул.Вокзальна. З кв.14, квартира знаходиться на балансі позивача, але відповідач свої обовязки по оплаті за опалення квартири не виконує, платить нерегулярно, у зв'язку з чим за ним утворилася заборгованість станом на 01.01.2010р. у сумі позову. Представник позивача на позові наполягає, подав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, заперечень по позові не подав, причин своєї неявки суду не повідомив, до суду повернулося поштове повідомлення про своєчасне вручення йому судових документів, тобто він повідомлений належним чином, тому справа відповідно до вимог ст.ст. 169.225 ЦПК України за згодою позивача слухалася за його відсутності. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступних підставах. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виповнюватися належним чином, у випадку невиконання зобов'язання боржником він зобов'язаний відшкодувати кредитору заподіяні цим збитки. Згідно вимоги ст.ст.66-68 ЖК України мешканці будинку зобов'язані оплачувати і за тепло. З матеріалів справи випливає, що відповідач користується наданими позивачем послугами по опаленню квартири, і згідно довідки - виписки з особового рахунка (а.с.3) він не регулярно виплачує за опалення квартири з червня 2007р., сума щомісячних платежів мінялася, заборгованість на 01.01.2010р. складає 3.857грв.16коп., яку відповідач не оплачує без поважних причин. У такий спосіб відповідач не виконав зобов'язання в повному обсязі і зобов'язання відшкодувати позивачу заподіяні цим збитки і також з неї слід стягнути і судові витрати -- судовий збір в сумі 51грв. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 30грв. (а.с.10-11). Заборгованість не погасив і після попередження (а.с.8-9) Оскільки відповідно до ст.ст.224-225 ЦПК України справа розглядалася за відсутності відповідача, йому повідомляється, що вона має право протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення подати до суду заяву про його перегляд (якщо вона не з*явилася до суду з поважних причин та якщо вона обґрунтовує свої заперечення по позові). На підставі ст.ст.526,543 ЦК України, ст.ст. 66-68 ЖК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-26 00:00:00

10.02.2010 року позивач звернувся до суду з даним позовом, пояснюючи, що згідно з укладеним між Волноваським відділенням Донецької обласної дирекції [PERSON] Аваль і відповідачкою [PERSON] JI.В кредитним договором № 014\\11-134\\82\\ 154142 від 21.12.2007 року, останній було надано кредит у розмірі 146 000, 00 грн. зі строком сплати до 21.12.2015 оку, зі сплатою 16, 5 % річних за користування кредитними коштами. Відповідно до кредитного оговору відповідачка зобовязалась щомісячно здійснювати повернення кредиту щомісячними платіжними дорученнями відповідно графіку та процентів. Відповідачка порушила, передбачені мови кредитного договору, зобов'язання і станом на 18.02.2009 року заборгованість по кредитному договору разом із процентами складає 144 018. 37 грн. Оскільки відповідачка відмовилась у добровільному порядку сплатити заборгованість, просить суд стягнути з неї борг примусово. У судовому засіданні представник позивача на позові наполягає. Відповідачка у судове засідання не зявилась, належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, про що свідчить розписка про одержання судової повістки, причину неявки суду не повідомила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 526 ЦК України. обовязки повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК. інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 554 ЦК України згідно договору поруки, поручителі несуть солідарно відповідальність перед Банком нарівні з позичальником за повернення суми кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойку. Матеріалами справи встановлено, що між банком та відповідачкою [PERSON] 21.12.2007 року укладено кредитний договір, згідно якого відповідачка отримала у банку кредит у розмірі 146 000. 00 грн. по строк\ сплати до 21.12.2015 року зі сплатою 16, 5 % річних за користування кредитними коштами та повернення кредиту щомісячними платежами відповідно графіку. Відповідачка порушила умови укладеного з ним кредитного договору і станом на 18.02.2009 року заборгованість складає 144 018. 37 грн.. яку необхідно стягнути з неї на користь позивача. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1440, 18 гр. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 120 грн. На підставі ст. 526,554 ЦК України, ст. 88 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-26 00:00:00

Заявник звернувся в суд з проханням встановити, що [PERSON], [INFO], є мамою [PERSON], [INFO]. Встановлення даного факту необхідне для звернення про присвоєння звання "Мати-Героїня". У відповідності до ч. 2 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд не має права відмовити в розгляді заяви про встановлення родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом внесення змін і встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Суд вважає, що заява підлягає задоволенню, так як з досліджених у судовому засіданні документів вбачається, що розбіжності в документах, що засвідчують осіб, пояснюються допущенням помилок в записах особи в офіційних документах. На підставі викладеного, ст. 256 ЦПК України, ч. 2 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-26 00:00:00

Заявник звернувся в суд з проханням встановити, що [PERSON], [INFO], є мамою [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], який помер 26 грудня 2007 року; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. Встановлення даного факту необхідне для звернення про присвоєння звання "Мати-Героїня". У відповідності до ч. 2 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд не має права відмовити в розгляді заяви про встановлення родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом внесення змін і встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Суд вважає, що заява підлягає задоволенню, так як з досліджених у судовому засіданні документів вбачається, що розбіжності в документах, що засвідчують осіб, пояснюються допущенням помилок в записах особи в офіційних документах. На підставі викладеного, ст. 256 ЦПК України, ч. 2 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням № 193 виконкому Тульчинської міської ради від 10.09.2003 року їй було надано дозвіл на будівництво гаража по пров. Заводському № 25а/37 в м. Тульчині. На підставі цього рішення вона за власні кошти побудувала за вказаною адресою гараж «А», загальною площею 18,80 кв. м. Відповідно до чинного законодавства, вона мала отримати дозвіл на будівництво гаража та виготовити відповідну технічну документацію, а поскільки вона цього не зробила, це надало йому статус самочинного будівництва, про що свідчить довідка Тульчинського МБТІ № 15 від 03.02.2010 року. Однак, при цьому не були порушені інтереси інших осіб. В даний час їй необхідно провести в Тульчинському МБТІ реєстрацію права власності на побудований гараж, однак, оформити належним чином документи у відповідних інстанціях та зареєструвати в МБТІ за собою право власності вона не має можливості, поскільки будівництво є самочинним. Поскільки, вона не має можливості зареєструвати в МБТІ за собою право власності на самочинно збудований гараж, просить суд визнати за нею право власності на нього. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просить задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, натомість надав суду заяву, в якій вказав, що позов визнає, просить суд справу розглянути без його участі. В судовому засіданні встановлено наступне: позивачка [PERSON] на підставі рішення виконкому Тульчинської міської ради № 193 від 10.09.2003 року отримала дозвіл на будівництво гаража в м. Тульчині по пров. Заводському 25а/37. На підставі цього рішення вона за власні кошти побудувала гараж «А», загальною площею 18.80 кв. м. Відповідно до чинного законодавства, вона мала отримати дозвіл на будівництво гаража та виготовити відповідну технічну документацію, а поскільки вона цього не зробила, це надало йому статус самочинного будівництва, про що свідчить довідка Тульчинського МБТІ № 15 від 03.02.2010 року. У відповідності до ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника, суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке було самочинно збудоване, якщо це не порушує права інших осіб. Суд, заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку що позов підлягає задоволенню, так як він підтверджується матеріалами справи, а саме довідкою Тульчинського МБТІ про самочинне будівництво № 15 від 03.02.2010 року, не суперечить вимогам закону та визнаний відповідачем. Внаслідок задоволення позову права та законні інтереси сторін порушені не будуть.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням № 41 виконкому Тульчинської міської ради від 14.02.1990 року йому було надано дозвіл на будівництво гаража по пров. Заводському № 25а/2 (бувша вул. Леніна, 65) в м. Тульчині. На підставі цього рішення він за власні кошти побудував за вказаною адресою гараж «А», загальною площею 19,50 кв. м. з погребом «А/П». Відповідно до чинного законодавства, він повинен був отримати дозвіл на будівництво гаража та виготовити відповідну технічну документацію, а поскільки він цього не зробив, це надало йому статус самочинного будівництва, про що свідчить довідка Тульчинського МБТІ № 24 від 15.02.2010 року. Однак, при цьому не були порушені інтереси інших осіб. В даний час йому необхідно провести в Тульчинському МБТІ реєстрацію права власності на побудований гараж, однак, оформити належним чином документи у відповідних інстанціях та зареєструвати в МБТІ за собою право власності він не має можливості, поскільки будівництво є самочинним. Поскільки, він не має можливості зареєструвати в МБТІ за собою право власності на самочинно збудований гараж, просить суд визнати за ним право власності на нього. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, натомість надав суду заяву, в якій вказав, що позов визнає, просить суд справу розглянути без його участі. В судовому засіданні встановлено наступне: позивач [PERSON] на підставі рішення виконкому Тульчинської міської ради № 413 від 14.02.1990 року отримав дозвіл на будівництво гаража в м. Тульчині по пров. Заводському 25а/2, (колишня вул. Леніна, 65). На підставі цього рішення він за власні кошти побудував гараж «А», загальною площею 19,50 кв. м. з погребом «А/П». Відповідно до чинного законодавства, він повинен був отримати дозвіл на будівництво гаража та виготовити відповідну технічну документацію, а поскільки він цього не зробив, це надало йому статус самочинного будівництва, про що свідчить довідка Тульчинського МБТІ № 24 від 15.02.2010 року. У відповідності до ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника, суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке було самочинно збудоване, якщо це не порушує права інших осіб. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підтягає задоволенню, так як він підтверджується матеріалами справи, а саме довідкою Тульчинського МБТІ про самочинне будівництво № 24 від 15.02.2010 року, не суперечить вимогам закону та визнаний відповідачем. Внаслідок задоволення позову права та законні інтереси сторін порушені не будуть.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 16.05.2005 року йому належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 5 по вул. Визволення в м. Тульчині. Даний житловий будинок розташований на земельній ділянці, що належить йому на праві власності на підставі Державного акту ЯА № 810116 виданого 16.01.2006 року. Проживаючи в своєму будинку він, не отримавши дозволу Тульчинської міської ради та не виготовивши проектної документації, самовільно, за власні кошти побудував біля житлового будинку прибудову «аЗ», розмірами 9,80 м на 4,20 м та переобладнав житловий будинок, чим збільшив загальну площу будинку з 65,7 кв. м. на 94,00 кв. м. та житлову з 39,3 кв. м. на 68,2 кв. м. Відповідно до чинного законодавства, він мав отримати дозвіл на будівництво прибудови та переобладнання житлового будинку та виготовити відповідну технічну документацію, а поскільки він цього не зробив, це надало йому статус самочинного будівництва, про що свідчить довідка Тульчинського МБТІ № 38. Однак, при цьому не були порушені інтереси сусідів та інших осіб, поскільки він проводив будівництво біля свого будинку. В даний час йому необхідно провести в Тульчинському МБТІ реєстрацію права власності на збудовану прибудову біля житлового будинку, однак, оформити належним чином документи у відповідних інстанціях та зареєструвати в МБТІ за собою право власності він не має можливості, поскільки будівництво є самочинним. Отже, він змушений звертатись до суду для захисту своїх прав шляхом визнання права власності на самочинне будівництво. Будівництво він проводив за власні кошти, з власних будівельних матеріалів, а також при будівництві не порушені права інших осіб та його сусідів. Просить суд визнати за ним право власності на самочинно збудоване нерухоме майно. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши суду листа. В якому вказав, що позов визнає, не заперечує проти задоволення. В судовому засіданні встановлено: позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок, в зв'язку з його перебудовою та добудовою прибудови «аЗ» в м. Тульчині по вул. Визволення, 5. Однак, як вбачається з технічної документації, самочинно [PERSON] побудовано лише прибудову «аЗ», розмірами 9,80 м X 4,20 м, про що свідчить довідка Тульчинського МБТІ № 38, також збільшилась загальна площа житлового будинку з 65,7 кв. м. на 94.00 кв. м та житлова з 39,3 кв. м. на 68,2 кв. м. У відповідності до ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника, суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке було самочинно збудоване, якщо це не порушує права інших осіб. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме в частині визнання права власності на самочинно збудовану прибудову «аЗ», розмірами 9,80 м X 4,20 м, про що свідчить довідка Тульчинського МБТІ № 38.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-26 00:00:00

і 18 березня 2010 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON], 23 березня; [INFO]. У позові вона вказала, що до 23 вересня 2005 року з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дочку [PERSON], яка проживає разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, чим ставить позивача в тяжке матеріальне становище. [PERSON] просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дочки у розмірі 1Л частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову до її повноліття. У судове засідання позивач не зявилась, надала заяву, якою уточнила позовні вимоги, просила стягнути з [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн. щомісячно. * [PERSON] просила розглянути справу у її відсутність. ; Відповідач [PERSON] позов визнав, згоден спланувати аліменти у розмірі 300! грн. щомісячно, просив розглянути справу у попередньому судовому засіданні у його і відсутність, про що надав письмову заяву. Згідно ч. 4 ст. 130 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 174,175 ЦПК України. Частина 4 ст.174 ЦПК України вказує на те, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ознайомившись з матеріалами справи, дослідив надані докази, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ВЛ №006723, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області 23 вересня 23 вересня 2005 року, (а.с.6) 2. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] Олександрівни, [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження, (а.с.7) Дочка сторін проживає з позивачем та знаходяться на її утриманні. * Згідно ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Встановлено, що відповідач не працює, має нерегулярний, мінливий дохід. Суд приходить до висновку про задоволення позову. Стягнення аліментів з [PERSON] необхідно проводити з дня подачі позову - 18 березня 2010 року. Судовий збір та витрати з інформаційно-технічного забезпечення на користь!! держави необхідно покласти на відповідача.

Outcome: approved