overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Житомирської міської ради , [PERSON] про визнання права власності на 3/4 частини будинку № 10-а по провулку Провіантському , м.Житомира, як за спадкоємцем після смерті матері [PERSON], Щб померла 03.11.1991 року та смерті батька [PERSON], що помер 17.07.2003 року , однак вказаний будинок в Комунальному підприємстві «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» батьки не встигли зареєструвати та не отримали свідоцтво на право власності на будинок. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю із викладених у позові підстав. Представник відповідача - Житомирської міської ради в судовому засіданні при винесенні рішення поклався на розсуд суду. Відповідачка [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов визнали частково , не погодились тільки із часткою , яка має бути визначена позивачу. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу , дослідивши матеріали справи вважає позов таким , що підлягає до задоволення виходячи із наступного . Судом встановлено, що [PERSON], яка померла 03.11.1991 року та [PERSON], який помер 17.07.2003 року були батьками позивача, що стверджується свідоцтвом про народження позивача. В 1959 році батьки позивача почали будувати будинок № 10-а по провулку Провіантському м.Житомира, та закінчили його будівництвом в 1991 році , однак вказаний будинок батьки не встигли зареєструвати в Комунальному підприємстві «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» та отримати свідоцтво про право власності на нього. Належність будинку № 10-а по провулку Провіантському , м.Житомира [PERSON] , [PERSON] стверджується протоколом засідання виконкому Житомирської міської ради від 23.06.1959 року про виділ земельної ділянки під забудову будинку № 10-а по провулку Провіантському , м.Житомира ,технічним паспортом на будинок № 10-а по провулку Провіантському , м.Житомира, будинковою книгою на вказане домоволодіння на ім'я [PERSON], довідкою Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації»за № 10-а-8607 від 14.08.2007 року . Згідно ст. 15 Закону України "Про власність" [PERSON], [PERSON]Ф набули право власності на будинок № 10-а по провулку Провіантському , м.Житомира. [PERSON] проживала у вказаному будинку спільно із своїми батьками і після їх смерті фактично прийняла спадщину 3/4 частини будинку № 10-а по провулку Провіантському , м.Житомира , однак нотаріально її не оформила. Відповідач [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] і має право на спадкування 1/4 частини спадкового майна - будинку № 10-а по провулку Провіантському, м.Житомира. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] має бути стягнуто 1700 грн. сплаченого державного мита , 30 грн. сплачених витрат за інформаційно технічне забезпечення суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду і просить змінити розмір аліментів, визначений рішенням Народицького районного суду від 30.08.2007 року та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісяця і до досягнення сином повноліття, мотивуючи тим, що розмір аліментів, . які вона отримує за рішенням суду, є недостатнім для утримання дитини, яка часто хворіє. Позивач в судовому засіданні вимоги свої підтримала. Відач про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до квітня 2004 року. Від даного шлюбу мають малолітню дитину, [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-БК №327116 від 23.04.2004 року та копією свідоцтва про народження серії І-ОК №033047 від 12.05.2006 року. Рішенням Народицького районного суду Житомирської області №2-114/06р від 30.08.2007 року було стягнуто з [PERSON] на користь Муринюк [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] в розмірі 150 грн. на місяць починаючи з 30.08.2007 року до повноліття дитини. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів визначений за рішенням суду або ДОМОВЛЕНІСТЮ між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось з них. Відповідно до ст.180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ДО ч.3 ст. 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Ч.2 ст. 182 СК визначає що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає обов'язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Таким чином з позивача слід стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше визначеного діючим законодавством мінімуму на дитину щомісячно до досягнення повноліття останнього. Позивач сплатила витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7 грн. 50 коп. Від сплати судового збору позивача звільнено згідно п.5 ч.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито», а з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 51 грн. в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-15 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якій просить визнати частки у сумісній власності, а саме, припинити права сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивачі посилаються на те, що в 2005 році вони разом з [PERSON], [PERSON] приватизували ізольовану трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Ними було отримано свідоцтво про право власності на житло від 23.12.2005 року, згідно якого [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . Останнім часом між ними стали виникати сварки, конфлікти з приводу користування житловою площею та сплати коштів на утримання вищевказаного житлового приміщення. В звязку з чим вважають необхідним визначити кожному конкретні частки у сумісній власності для вирішення в подальшому питань виділу. Оскільки приватизація проведена на рівних умовах для всіх сторін, частка кожного з власників складає ј частини квартири [ADDRESS] . У попередньому судовому засіданні позивачі підтримали свої позовні вимоги. Відповідачі у попередньому судовому засіданні позов визнали у повному обсязі, надавши письмові згоди з позовом. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 23.12.2005 року реєстраційний номер №3-05-25358221, виданого згідно з розпорядженням від 23.12.2005 р. № 9122 21, гр. [PERSON] та члени її сімї [PERSON], [PERSON], [PERSON] дійсно мають на праві спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS]. (а.с.13) Технічний паспорт на квартиру №21 в житловому будинку №1 по вул. Бр. Потьомкіна у м. Харкові виготовлено за станом на 20.12.2005 р. Харківським міським Бюро технічної інвентаризації, реєстровий № п-3-31221(а.с.14). Згідно паспорту МН 807932, виданого 29.11.2005 р. Комінтернівським РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області гр. [PERSON] ,[INFO] зареєстрована за адресою: [INFO].(а.с.6-8) Згідно паспорту ММ 233802, виданого 17.05.1999р. Комінтернівським РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області гр..[PERSON], 1948р.н., зареєстрована за адресою: [INFO]( а.с.9 11). Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно до ст.. 361 ЦК України Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Суд вважає, що визнання відповідачами пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивачами заявлено законно й обґрунтовано, а тому вони підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 зі всіх ви.уїв доходів, до досягнення старшим сином [PERSON] чавом повноліття, а потім 1/3 на утримання молодшого сина [PERSON] до досягнення ним повноліття мотивуючи тим, що 20 серпня 2005 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітніх синів: Влалислава, [INFO] та Даниїла, [INFO]. В добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, тому вона просить стягнути з нього аліменти. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Відповідач позов визнав. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідач працює, другим особам аліменти не сплачує і може надавати матеріальну допомог)' позивач)' на утримання дітей. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-15 00:00:00

Прокурор Пирятинського району у березні 2010 року до суду в інтересах Пирятинського районного центру зайнятості з позовом до [PERSON] про відшкодування незаконно триманої допомоги по безробіттю, посилаючись на те, що відповідачу [PERSON] з 04.05.2007 року Пирятинським районним центром зайнятості надано статус безробітного та призначено та виплачувалась допомога по безробіттю. Проте в ході проведення перевірки розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування на випадок безробіття» встановлено, що [PERSON] був працевлаштований з 16.07. по 31.10.2007 року ТОВ «Моноліт плюс». А тому, на підставі п. 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затв. наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 307 від 20.11.2000 року та у зв'язку з тим, що [PERSON] своєчасно не подав відомості про працевлаштування сума виплаченої допомоги по безробіттю повинна бути повернута безробітнім з моменту працевлаштування. У судовому засідання прокурор Шимко О.Є. вимоги позовної заяви підтримала та заявила клопотання про доповнення позовних вимог, включивши до них витрати на професійне навчання у сумі 49 грн. 42 коп. Представник позивача [PERSON] 1.1, клопотання про збільшення позовних вимог та позов підтримала. Відповідач [PERSON] не заперечував проти збільшення позовних вимог, позов визнав, проти його задоволення не заперечував. Згідно ч.4 ст.130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться у порядку, встановленому статтею 174 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову при умові, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Оскільки визнання [PERSON] позову прокурора Пирятинського району в інтересах Пирятинського районного центру зайнятості не суперечить закону, не порушує права та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про постановления рішення у попередньому судовому засіданні.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-15 00:00:00

Позивачка в своїй позовній заяві просить визнати за нею право власності на житловий будинок по вул. Кірова № 31 в с. Кобижча Бобровицького району Чернігівської області з надвірними будівлями та спорудами , посилаючись на слідуючі обставини: 19 березня 1996 року помер її батько [PERSON] ,який при житті склав на неї заповіт ,в якому все своє майно заповідав їй. Після його смерті відкрилася спадщина на вище зазначений будинок ,який не зареєстрований в Ніжинському МБТІ . Тому вона вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою . Інших спадкоємців крім неї не має. Відповідач до суду не з»явився , надав суду листа в якому просить справу розглянути у відсутності його представника , вказав , що позовні вимоги позивача визнає і не заперечує проти їх задоволення . Дослідивши матеріали справи ,суд вважає , що при таких обставинах позов підлягає задоволенню ,так як викладені в позовній заяві доводи знайшли своє підтвердження дослідженими в суді доказами ,а саме : відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер 19.03.1996 року . Із заповіту від 20.07.1994 вбачається, що все своє майно [PERSON] заповідав позивачці ( а.с. 12 ). Після її смерті залишилося нерухоме майно , яке не зареєстроване в Ніжинському МБТІ ,що стверджується відповідною довідкою . Із довідки Бобровицької державної нотаріальної контори вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалася. За таких обставин ,суд вважає, що позов ґрунтується на законі ,а тому вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-15 00:00:00

[PERSON] звернувся з вищевказаною заявою до суду в якій просить встановити той факт, що акт форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві від 02.07.1990 року, виданого на імя [PERSON], колгоспом «Зоря» належить йому [PERSON]. [INFO], оскільки під час складання акту була допущена помилка і вказано по-батькові «Леонтевич» замість «Леонідовича». В судовому засіданні заявник доводи заяви підтримав. Представник відділення виконавчої дирекції Фонду від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Чуднівському районі заяву підтримала, оскільки вважає її обґрунтованою, тому що страхові виплати заявнику виплачуються, проте в акті Н-1 від 02.07.1990 по-батькові записано невірно. Суд заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що дана заява підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України суд вправі встановити факт, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Судом встановлено , що в акті Н-1 про нещасний випадок від 02.07.1990 року вказано, що працівник колгоспу «Зоря» [PERSON], отримав 02.07.1990 року травму при виконанні трудових обовязків (а.с.7). В свідоцтві про народження та в паспорті заявника зазначено [PERSON] (а.с.5-6). В судовому засіданні встановлено, що згідно довідки з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, колгосп «Зоря» ліквідовано (а.с.8), тому встановити факт належності правовстановлюючого документу - акту про нещасний випадок [PERSON] іншим чином не можливо, враховуючи викладене суд прийшов до висновку про задоволення заяви. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-15 00:00:00

[PERSON] 31 березня 2010 року звернувся в Київський районний суд м. Полтави з заявою про встановлення факту родинних відносин. В своїй заяві посилався на те, що 28 червня 1995 року померла його мати [PERSON], спадкоємцем майна якої він є. В свідоцтві про народження заявника прізвище матері зазначено як «Разно», свідоцтво про шлюб батьків не збереглося, а актовий запис про укладення шлюбу між батьками [PERSON] та [PERSON] не виявлено. В поданій до суду заяві [PERSON] просив суд встановити факт родинних відносин, а саме факт того, що померла 28 червня 1995 року [PERSON] є його матірю. В судовому засіданні заявник підтримав подану до суду заяву та просив її задовольнити. Заінтересована особа своїх представників для участі в справі не направила. Суд, заслухавши заявника, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 28 червня 1995 року померла [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції проведений відповідний запис 29 червня 1995 року за № 2101. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], складеного російською мовою, його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до повідомлень Центрального відділу реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції від 11.03.2008 року № 518/04-60 та відділу реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Полтавській області актового запису про шлюб [PERSON] та [PERSON] не виявлено. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що факт того, що померла 28 червня 1995 року [PERSON] є матірю заявника [PERSON] підтверджується дослідженими по справі доказами. Вказаний факт має для заявника юридичне значення, іншим шляхом зазначений факт встановити неможливо. Тому суд вважає за необхідне встановити факт того, що померла 28 червня 1995 року [PERSON] є матірю заявника [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-15 00:00:00

Позивач ПАТ КБ „ПриватБанк звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного кредитного договору 26.06.2007 р. відповідач отримала кредит у сумі 6000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 25.12.2008 р. Відповідач умови договору в частині повернення кредиту належним чином не виконала. Станом на 19.07.2009 р. відповідач мала заборгованість у сумі 1594,86 дол. США, що складає 12184,73 грн. У звязку з наведеним, позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та понесені судові витрати. У судовому засіданні представник позивача зменшив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 568,32 грн., 121,85 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявилась, про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладеного договору № 73454 від 26.06.2007 р. відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 6000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.12.2008 р. (а.с.4-6). В обумовлений у договорі строк позичальник зобовязання за договором виконала частково. Станом на 13.04.2010 р. відповідач [PERSON] мала заборгованість у сумі 568,32 грн. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст.ст. 1048,1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що вставлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Наслідком порушення умов договору позичальником є його обовязок сплатити проценти за прострочення грошового зобовязання, відповідно до ст.ст. 1050,625 ЦК України. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у сумі 241,85 гр., з яких 121,85 гр. сплачена позивачем сума судового збору та 120 гр. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] посилаючись на те, що 25.11.1995 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. У шлюбі сторони мають синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружжя припинило шлюбно-сімейні стосунки у січні 2010 року, у зв»язку з несумісністю поглядів на життя, відношення до релігії та віросповідання, виховання дітей. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги. Відповідач позов визнала. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову у попередньому судовому засіданні суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 25 листопада 1995 року сторони зареєстрували шлюб, про що у книзі реєстрації актів про одруження відділу РАГС Бабушкінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська вчинено актовий запис № 1128. У шлюбі сторони мають синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружжя припинило шлюбно-сімейні стосунки у січні 2010 року, у зв»язку з несумісністю поглядів на життя, відношення до релігії та віросповідання, виховання дітей. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] слід залишити на виховання матері [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-15 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Посилається на те, несумісність характерів та втрати поваги один до одного, відновлення подружніх стосунків і подальше спільне життя вважає неможливим. Просить шлюб розірвати. У судове засідання позивачка не з явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. За домовленістю між сторонами неповнолітня донька [PERSON], [INFO] буде проживати з позивачкою. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 02 квітня 1997 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Через несумісність характерів, втратили один до одного почуття поваги та любові. Шлюбні відносини сторони не підтримують. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а тому, збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам подружжя та моральним засадам суспільства. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, та суперечать інтересам позивача, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved