Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-15 00:00:00

12 січня 2010 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із отриманням професійного захворювання, зазначивши, що в умовах впливу шкідливих факторів він пропрацював 24 роки, з відповідачем по справі він перебував у трудових відносинах з 06.03.2006 р. по 14.09.2007 р., працював гірничим робочим підземним 5 розряду. Звільнений він був у звязку з переходом на пенсію за віком. Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання, йому встановлене професійне захворювання: «Хронічна вертеброгенна попереко-крестцова радікулопатія в стадії затягнутого загострення з вираженими больовим, мязово тонічним, корешковим синдромом. Супутні: поперековий остеохондроз, протрузія дисків Л3-Л4, Л4-Л5, грижа диску Л5-S1, деформуючий спондильоз, спондилоартроз. ІХС: атеросклеротичний кардіосклероз з гіпотонією, НК-нуль. Посттравматична деформація правої ушної раковини. Гіперметропія правого ока слабого ступеня.» Згідно п.16 вищевказаного акту професійне захворювання виникло у звязку з тривалим періодом роботи у підземних умовах. Рішенням МСЕК від 10.04.2008 р. йому встановлено 3 групу інвалідності безстроково та 40 % втрати працездатності. Рекомендовано спостереження й лікування у лікаря невропатолога та кардіолога. Протипоказана важка фізична праця, праця у підземних несприятливих метеоумовах, у примушеному робочому положенні. Рішенням МСЕК від 05.11.2009 р. йому встановлено 50 % втрати працездатності безстроково, встановлена потреба у додаткових видах допомоги, а саме санаторно-курортне лікування та медикаментозне лікування. Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м.Красноармійську Донецької області йому були призначені страхові виплати щомісячні страхові виплати та одноразова допомога. Хворіти він почав у 2002 р., неодноразово лікувався амбулаторно. У липні 2007 р. почалося загострення хвороби, він неодноразово лікувався, перебуваючи на стаціонарному лікуванні. У звязку з хворобою у нього став постійним біль у попереку, стегнах та гомілках, оніміння, судоми кінцівок, болі у серці, під лівою лопаткою, утруднено його рухи навіть при незначному фізичному навантаженні. Він вважає, що у зв`язку з отриманням ним професійного захворювання йому була спричинена моральна шкода, оскільки йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, ставши інвалідом він був змушений звільнитися з роботи, що значно погіршило матеріальний стан його сім`ї, порушена його нормальна життєдіяльність, він змушений постійно й довготривало лікуватися, він постійно відчуває сильний біль, це порушує його звичайний уклад життя та спричиняє йому страждання. Крім того, він не має можливості виконувати частину роботи по дому, тому змушений запрошувати сторонніх людей для виконання деяких робіт за матеріальну допомогу. Також він має сина [PERSON], [INFO], який навчається у Селидівському гірничому технікумі, і вимагає постійних матеріальних витрат на його навчання та виховання. Спричинену моральну шкоду позивач оцінює у 90\~000 грн., яку просить стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди. Представник відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» (далі за текстом ТОВ «Краснолиманське») позов не визнала, пояснивши, що позивач дійсно знаходився у вказаний період у трудових відносинах з їх підприємством, прийнятий він був на підприємство вже будучі пенсіонером та маючи стаж роботи у підземних умовах на шахтах регіону 22 роки 4 місяці, звільнений він був за власним бажанням. Вона вважає вимоги позивача необґрунтованими, оскільки норми ст.237-1 КЗпП України не розповсюджуються на правовідносини осіб, котрі працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в закладах, організаціях, незалежно від форм власності та господарювання, і підлягають загальнообовязковому державному страхуванню, які звязані з відшкодування моральної шкоди у звязку з нещасним випадком на виробництві і профзахворюванням. Також відповідно до Закону України «Про охорону праці» відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові, перекладено з роботодавця на страховика. Крім того, представник відповідача вважає, що позивач не надав суду доказів того, що за висновком МСЕК йому встановлено факт спричинення моральної шкоди, а відповідно до «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями (МСЕК) ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоровя, повязане з виконанням трудових обовязків» саме на МСЕК покладено обовязкі щодо встановлення факту спричинення моральної шкоди. Крім того, при підписанні трудового договору позивач був проінформований під розписку про умови праці, про наявність небезпечних та шкідливих виробничих факторів. Також вона зазначила, що позивачем пропущено строк позовної давності. Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м.Красноармійську Донецької області (далі Фонд) до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги просить розглянути на розсуд суду (а.с.52). Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське» з 06.03.2006 р. по 14.09.2007 р., працюючи гірничим робочим очисного забою підземним 5 розряду з повним робочим днем у шахті. Наказом № 173/к від 14.09.2007 р. позивач був звільнений з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, про що свідчать записи у трудовій книжці позивача (а.с.15-20). З 02.01.2008 р. по 16.01.2008 р. позивач знаходився на лікуванні в Обласній клінічній лікарні професійних захворювань, якою було встановлено основний діагноз: «Первинно. Хронічна вертеброгенна попереко-крестцова радікулопатія в стадії затягнутого загострення з вираженими больовим, мязово тонічним, корешковим синдромом. Захворювання професійне.» та супутній діагноз «Поперековий остеохондроз, протрузія дисків Л3-Л4, Л4-Л5, грижа диску Л5-S1, деформуючий спондильоз, спондилоартроз. ИБС: атеросклеротичний кардіосклероз з гіпотонією, НК-нуль. Посттравматична деформація правої ушної раковини. Гіперметропія правого ока слабого ступеня» та підприємство, з яким повязано виникнення професійного захворювання у позивача - ТОВ «Краснолиманське», відповідальною у розвитку професійного захворювання вважати професію гірничого рабочого очисного забою підземного 5 розряду. Позивачу протипоказана тяжка фізична праця, праця у несприятливих метеоумовах, у підземних умовах, направлено на МСЕК. (а.с.29-30). На підставі цього відповідачем ТОВ «Краснолиманське» було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання від 28.01.2008 р., у п.16 якого зазначено, що професійне захворювання у позивача виникло у звязку з тривалим періодом роботи у підземних умовах. У п.17 зазначена причина професійного захворювання: тяжкість праці: динамічна праця за участю мязів нижніх кінцівок та тулуба 182,3 Вт, з переважною участю мязів плечового поясу 94,6 Вт; перебування у вимушеній позі до 25 % часу зміни, наклони корпусу більше 30 градусів до 180 разів за зміну (норма 50-100 раз). (а.с.11-14) Позивач неодноразово з 2002 року проходив лікування амбулаторно, також він з 18.07.2007 р. по 31.07.2007 р., 01.08.2007 р. по 17.08.2007 р., з 03.09.2007 р. по 14.09.2007 р. проходив стаціонарне лікування в Красноармійській ЦРБ, з 02.01.2008 р. по 16.01.2008 р. - стаціонарне лікування у Обласній клінічній лікарні профзахворювань м.Донецька, якою позивача було направлено на МСЕК (а.с.24-28,29-30). Рішенням Обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії Обласного центру медико-соціальної експертизи (МСЕК) від 10.04.2008 р. позивачу встановлена 3 група інвалідності та 40 % втрати працездатності безстроково, а також встановлено потребу у медикаментозному та санітарно-курортному лікуванні (а.с.21-22). У звязку з погіршенням здоровя, рішенням міжрайонної МСЕК м.Красноармійськ від 05.11.2009 р. позивачу безстроково було встановлено вже 50 % втрати працездатності, та також встановлено потребу у медикаментозному та санітарно-курортному лікуванні по професійному захворюванню (а.с.23). Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м.Красноармійську Донецької області були призначені страхові виплати щомісячні страхові виплати за 50 % втрати профпрацездатності за профзахворювання та одноразову допомогу за втрату працездатності по профзахворюванню. Згідно акту за формою П-4 від 28.01.2008 р., саме у період роботи на підприємстві відповідача ТОВ «Краснолиманське» позивач отримав вищезазначене професійне захворювання, інших підприємств , які винні у виникненні професійного захворювання у позивача , в акті розслідування професійного захворювання не зазначено , а тому саме у ТОВ «Краснолиманське» виникає обов`язок відшкодовувати моральну шкоду позивачу. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2008 р. від 08 жовтня 2008 р. Конституційний Суд України вважає, що після внесення змін до Закону України «Про загально обовязкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 22.02.2001 р. № 2272-ІІІ Законом України « Про внесення змін до Закону України «Про загально обовязкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності » від 23.03.2007 р. № 717-V ( п.1.абз.3 п.5,п.9, абз 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону), яким скасовано право застрахованих громадян, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України, право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Суд вважає, що саме діями відповідача позивачеві спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, які є прямим наслідком шкідливіх та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Суд вважає безпідставними доводи представника відповідача , що на підтвердження спричиненої моральної шкоди позивачу необхідно мати висновок МСЄК. Суд вважає, що встановлення позивачу 3 групи інвалідності вже підтверджує, що внаслідок захворювання позивач зазнає фізичного болю , що в свою чергу викликає моральні страждання у позивача.Крім того, висновок МСЕК про наявність моральної шкоди не є обовязковим при розгляді даного спору. Відповідно до ст.1 Гірничого Закону України до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, повязані з дією важкопрогнозованих проявів гірничо-геологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров,я їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди тощо). Відповідно до ст.237-1 відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Тобто, даною нормою передбачено право потерпілого на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я юридичною особою, яка її завдала. Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору до суду 3-х місячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права. Але , відповідно до ст.268 ч.1 п.3 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодуваня шкоди. Завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смерті. Отже, позовна давність на дані правовідносини не поширюється. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням характеру заподіяної шкоди позивачу, ступені фізичних та душевних страждань позивача, при визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з принципів справедливості, розумності та достатності, передбачених ст. 23 ЦК України. Страждання позивача викликають певні зміни у його житті. Позивач змушений звертатися за допомогою до лікарів, отримувати довготривале лікування, що порушує його звичайний уклад життя та примушує його докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Тому суд, виходячи з засад розумності і справедливості вважає, що на користь позивача має бути стягнуто 17 000 гривень. В силу ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають покладенню на відповідача. Враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 8,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 15 грн. На підставі ст.ст. 3, 4, 5, 6, 10, 11, 57, 208, 209, 212, 213-218 ЦПК України, суд

Outcome: approved