Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-04 00:00:00

В квітні 2008 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, вказуючи, що на підставі договору купівлі-продажу, укладеного [INFO] року, посвідченого приватним нотаріусом Вознесенського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] , вона є власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . Продавцем майна був [PERSON] . Вказане нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці, площею 0,0750 гектарів, призначеній для обслуговування житлового будинку. Ділянка також належить [PERSON] ., як спадкоємцю власника майна, що прийняв спадщину в установленому Законом порядку. Зважаючи на те, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені та яка належить відчужувачу майна, [PERSON] просила визнати її власником спірної земельної ділянки, площею 750 кв.м. Ухвалою суду від [INFO] року залучено в якості відповідача, як правонаступника сторони, [PERSON] . В судовому засіданні представник позивачки – [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Позивачка в судове засідання не з’явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, причина її неявки суду не відома. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з’явилася, судом належним чином про час та місце розгляду справи повідомлена, направила на адресу суду заяву про відсутність претензій за позовом. Оскільки матеріали справи містять достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін, тому суд вважав можливим розглядати справу без участі осіб, що не з’явилися в судове засідання. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до наступного. Так, судом встановлено, що [INFO] року [PERSON] придбала у [PERSON] будинок [ADDRESS] , зареєструвавши цей договір у приватного нотаріуса Вознесенського нотаріального округу [PERSON] , за реєстровим [NUMBER] (а.с.5). На момент придбання майна будинок знаходився на земельній ділянці, площею 0,0750 гектарів, призначеній для його обслуговування. При цьому ділянка належала [PERSON] , як спадкоємцю майна, що прийняв спадщину після смерті власника у встановленому законом порядку. Вказані обставини знайшли своє підтвердження письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи (а.с.4, 48). Відповідно до ст. 30 ЗК України 1990 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об’єктами переходить право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження — будівлі та споруди. Разом з тим, згідно п.п. ґ п. 18 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а цивільне право позивачки відповідно до ст. 6 ЦК України (1963 року) підлягає захисту шляхом визнання її власником спірного майна.

Outcome: approved