Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-03 00:00:00

23.06.2009 року до суду із даним позовом звернулася [PERSON]. Посилалася на те, що відповідачка [PERSON] в порушення Правил забудови та Правил пожежної безпеки розпочала будівництво господарської споруди на своїй присадибній ділянці на віддалі 1,5 метра від її сараю, на від далі 5 метрів від її житлового будинку та на віддалі 1,5 метра від газової труби без відповідного дозволу Турківської міської ради. Рішенням Турківської міської ради від 12.03.2009 року [PERSON]К відмовлено у наданні дозволу на перебудову сараю із посиланням на будівельні норми. Просила суд зобов»язати відповідачку [PERSON] знести самочинно збудовану господарську споруду по вул. Шевченка, 27 в м.Турці. Судом до участі в справі в якості відповідача був залучений також чоловік відповідачки [PERSON], [PERSON] В судовому засіданні представниця позивачки позов підтримала і надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, додавши, що , незважаючи на заборону судом продовжувати будівництво, відповідачі про довжили будівництво господарської споруди. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позов не визнала і по яснила, що вона проживає в [INFO] із 1995 року, із часу придбання даного будинку. Разом із будинком вона придбала також і сарай. Навесні 2009 року вони із чоловіком розпочали перебудову існуючого сараю, який є необхідним у веденні господарства, оскільки районна архітектура проти цього не заперечувала: залили фундамент, звели стіни і тимчасово накрили сарай. Знає, що міська рада відмовила їй у наданні дозволу на перебудову сараю. Вважає дії міської ради несправедливими і незаконними. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав, дав суду пояснення, аналогічні поясненням дружини і пояснив, що міська рада від мовила їм у наданні дозволу на перебудову сараю, тому «там тепер такий го лова, а буде інший - і буде інше рішення». Вважає позов безпідставним. -2- В судовому засіданні представник Турківської міської ради позов тримав і пояснив, що при наявності порушень будівельних та протипожежних норм, оскільки будинок позивачки є дерев»яний, міська рада відмовила у наданні дозволу на перебудову сараю. Незважаючи на рішення міської ради відповідачі на землі, що належить міській раді, продовжили будівництво Земельна ділянка, на якій відповідачі фактично вже побудували господарську споруду, належить міській раді. Вислухавши представницю позивачки, відповідачів, представника Турківської міської ради, дослідивши обставини справи, всі наявні документи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, із таких підстав. Судом встановлено, що 06.02.1995 року відповідачка [PERSON] купила одноповерховий цегляний житловий будинок № 27 по вул. Шевченка в м.Турці. В договорі купівлі-продажу зазначено, що на земельній діляні знаходиться лише один житловий будинок, господарські споруди відсутні Фактично ж на час купівлі житлового будинку на земельній ділянці біля житлового будинку існувала самовільно зведена некапітальна господарська споруда - сарай. Дозвіл міської ради на його зведення відсутній. Земельні ділянки, які виділялися відповідачам у користування і власність, в натурі на місцевості не винесені і по даний час, межі земельної ділянки, якою користуються відповідачі, не встановлені і понині. Навесні 2009 року відповідачі звернулися до Турківської міської із заявою про надання дозволу на перебудову існуючого сараю, який був свого часу зведений самовільно. Отримавши 12.03.2009 року відмову, відповідачі розпочали самовільне будівництво капітальної господарської споруди на земельній ділянці, яка не була відведена для цього, - залили фундамент, звели стіни і тимчасово накрили господарську споруду. Проводили вони будівельні роботи навіть незважаючи на те, що ухвалою суду це їм було заборонено. Будували господарську споруду відповідачі із грубим порушення будівельних та протипожежних норм, за що відповідачку було притягнуто адміністративної відповідальності та видано припис про демонтаж фунда менту, а також за неповагу до суду, що виразилася у нехтуванні ухвали про заборону проведення будівництва, притягнуто до адімінстративної ві дповідальності. Наведені вище обставини підтверджуються: актом комісії Турківської міської ради від 12.06.2009 року, листом головного державного інспектора відділу контролю забудови територій № 4 інспекції Держархбудконтролю у Львівській області № 16/3 від 05.05.2009 року, договором купівлі-продажу від 06.02.1995 року, листом начальника СДПН Турківського району № 33/266 від 12.05.2009 року, рішенням № 59 виконкому Турківської міської ради від 12.03.2009 року, рішенням виконкому Турківської міської ради № 338 від 15.11.1995 року, рішенням Турківської міської ради б/н від -З- 15.04.2003 року, листом начальника Управління містобудування та архітектури Львівської облдержадміністрації від 15.08.1996 року, постановою судді від 16.10.2009 року,технічними паспортами на будинок відповідачів від 25.07.1995 року та 08.09.1971 року. Не довіряти даним доказам у суду підстав немає. В силу ст. 13 ЦК України особи зобов»язані утримуватися від дій, які могли би порушити права третіх осіб. В силу ст.ст. 16-18 Закону України «Про основи містобудування» місто будування повинно здійснюватися на підставі державних стандартів, норм і правил. В силу Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання щодо будівництва вирішують органи місцевого самоврядування. Відповідно до Державних будівельних норм України 360-92 «Містобу дування. Планування і забудова міських і сільських поселень» планування і забудова нових споруд поруч із існуючими житловими будинками не повинна погіршувати умови проживання мешканців житлових будинків, між жит ловими будинками повинна бути відстань не менше 15 метрів. В силу ст. 376 ЦК України споруда вважається самочинним будівництвом, якщо вона збудована на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або із істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права влас ності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, або самочинне будівництво порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок. Посилання відповідачів на те, що вже на час придбання ними житлового будинку господарська споруда вже існувала, не мають юридичного значення, оскільки , як видно із представлених ними суду технічних документів , дана споруда була самочинно збудованою, некапітальною, про що підтверджує договір купівлі-продажу житлового будинку, і існувала лише тому, що ніхто не ставив питання щодо її знесення. Технічні паспорти складалися працівниками бюро технічної інвентаризації, ні з ким не узгоджувалися, і підтверджують лише факт існування цієї господарської споруди, а не законність її побудови. Посилання позивачки і її представниці на те, що новозбудована споруда створює їй пожежнонебезпечну ситуацію, враховуючи те, що її будинок є дерев»яним, і близько проходить газова труба, і підлягає знесенню, як така, що зведена із порушенням будівельних і протипожежних норм, суд вважає такими, що заслуговують на увагу, ці вимоги ґрунтуються на вимогах закону. Самочинне зведення відповідачами господарської споруди порушує право позивачки на безпечне проживання. Також відповідачами не представлено суду ніяких доказів про те, що господарська споруда побудована на їх земельній ділянці. Міська рада стверджує, що господарська споруда побудована на землях міської ради і земельну ділянку, виділену відповідачам в 2003 році у власність, в натурі місцевості не виносилося, її межі ні з ким не узгоджено, і земельна ділянка, на якій самочинно побудовано відповідачами господарську споруду, в цю земельну ділянку не входить. Відповідачами це твердження міської ради не спростовано, а представлено лише технічні паспорти, які не узгоджені із міською радою та іншими землекористувачами. Враховуючи це, у суду не має підстав вважати, що відповідачі побудували господарську споруду не своїй земельній ділянці. Технічні плани і паспорти, які вони представил суду, лише стверджують факт використання ними цих земельних ділянок, а не законність набуття ними права на таке користування. В силу ст.ст.84, 88 ЦПК України стягненню із відповідачів в користь позивачки підлягають понесені нею судові витрати в сумі 46 грвн. та витрат за надання юридичної допомоги в сумі 300 грвн. згідно пред»явлених квитанцій. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved