Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-06 00:00:00

В суд звернулась [PERSON] з позовом до ЗАТ «Управління будівництва Рівненської АЕС» (надалі ЗАТ „УБ РАЕС) про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 7307,66 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 2129,40 грн., а також моральної шкоди в сумі 10000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [PERSON] працювала на даному підприємстві до 29.12.09 р., була звільнена з посади сторожа у зв'язку із скороченням чисельності працівників за ст.40 ч.1 КЗпП України. В день звільнення позивачу не було виплачено заборговану заробітну плату в сумі 19797,27 грн., на її неодноразові звернення було відмовлено у виплаті заборгованої заробітної плати, що і стало підставою для звернення до суду. Вона перебуває у скрутному матеріальному становищі, має істотну заборгованість зі сплати квартирної плати, поганий стан здоровя, і у звязку з неправомірними діями відповідача понесла моральну шкоду. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала вимоги позовної заяви та пояснила, що на ЗАТ „УБ РАЕС вона працює з 1978 року. Вона вважає незаконним своє звільнення, так як скоротили не всіх працівників, а тим, які продовжують працювати, своєчасно виплачують заробітну плату. На час звільнення відповідач заборгував виплату заробітної плати і у добровільному порядку не виплатив при звільненні працівника з роботи. Сума заборгованості по заробітній платі в розмірі 7307,66 грн. в судовому та позасудовому порядку нею не стягувалась, в той час як виконавчі документи зі стягнення 12489,61 грн. заборгованості перебувають на виконанні у відділі примусового виконання судових рішень Рівненської обласної ДВС. Позивач пояснила, що неправомірні дії відповідача завдають їй істотної моральної шкоди, так як вона не може своєчасно сплачувати платежі за кредитним договором, а також вносити плату за користування житлом. Крім того, стан її здоровя потребує постійного лікування, а на це потрібні кошти, яких вона не має. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Разом з тим, від ЗАТ „УБ РАЕС до суду надійшли заперечення проти позову, з яких вбачається, що сума заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] в розмірі 7307,66 грн. відповідачем не оспорюється. У задоволенні решти позовних вимог відповідач просив відмовити, так як [PERSON] отримує пенсію, стягнення моральної шкоди вважають безпідставним, так як вини підприємства з приводу затримки у виплаті заробітної плати немає, це пояснюється тим, що з 2006 року, у звязку з відсутністю будівельних обємів робіт, щодо ЗАТ „УБ РАЕС порушено справу про банкрутство, арештовано банківські рахунки, всі виплати по заробітній платі проводяться державною виконавчою службою, а тому підприємство не в змозі самостійно погасити заборгованість. Заслухавши та проаналізувавши пояснення позивача, дослідивши інші докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Підставами для такого висновку суду є наступне. З довідки ЗАТ „УБ РАЕС № 41 від 29.12.09 р. вбачається, що [PERSON] працювала в управлінні механізації ЗАТ „УБ РАЕС з 01.12.85 р. покрівельником, з 02.03.07 р. переведена сторожем, відповідно до наказу № 7 від 29.12.09 р., з 29.12.09 р. звільнена у звязку з скороченням чисельності працівників за п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до довідки № 1 від 15.01.10 р., заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем станом на 15.01.10 р. складає 19797,27 грн. З довідки вбачається, що із загального розміру заборгованості, заробітну плату в сумі 12489,61 грн. було стягнуто з відповідача на користь [PERSON] за виконавчими документами, які перебувають на виконанні в органах державної виконавчої служби. Отже, суд прийшов до висновку, що сума заборгованості ЗАТ „УБ РАЕС перед [PERSON] по заробітній платі, спір щодо якої не вирішений, складає: 19727,27 грн. - 12489,61 грн. = 7307,66 грн. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. За таких обставин суд вбачає підстави для стягнення з відповідача на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі в сумі 7307,66 грн. Вирішуючи вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд з урахуванням положень ст.117 КЗпП України вбачає підстави для задоволення позову в цій частині. При вирішенні питання про загальний розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню, суд враховує, що [PERSON] працювала за п'ятиденним робочим тижнем, її середньоденний заробіток згідно з довідкою № 1 від 18.01.10 р. складає 70,98 грн. Як встановлено судом, затримка розрахунку при звільненні триває з грудня 2009 року і по цей час. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи, що у позовних вимогах [PERSON] просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.12.09 р. По 27.01.10 р. в загальній сумі 2129,40 грн., і в подальшому позовні вимоги не збільшувала, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення цієї суми. На підставі ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в частині стягнення заробітної плати за один місяць. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд виходив з наступного. Позивачка в судовому засіданні завдання їй моральної шкоди обґрунтовувала тим, що зазнала нервових переживань, відчувала пригнічення у звязку з гострою нестачею коштів для задоволення звичайних потреб. У звязку з чим вона змушена була позичати кошти у банківських установах, не мала можливості оплачувати квартирну плату та комунальні послуги. З дослідженої судом довідки ЖЕД-4 встановлено, що станом на 01.01.10 р. [PERSON] має заборгованість по квартплаті в розмірі 6662,81 грн. Довідкою ЗАТ КБ „Приватбанк № 580 від 26.01.10 р. підтверджується, що [PERSON] має заборгованість по кредитному договору № 4149437302233752 в сумі 1862,36 грн., а також штрафних санкціях в розмірі 660,00 грн. Довідкою Кузнецовського відділення ПАТ КБ „Правекс-Банк № 151/57 від 25.01.10 р. підтверджується, що у даному відділенні банку [PERSON] відкрито кредитну картку, по якій станом на 25.01.10 р. наявна заборгованість в розмірі 1474,62 грн. З рішення ЛКК № 88 від 08.02.10 р. вбачається, що [PERSON] хворіє гострим фарингітом та гіпертонічною хворобою ІІ ст., спостерігається у дільничного терапевта та потребує постійного амбулаторного лікування. З огляду на досліджені докази суд вважає, що [PERSON] зазнала душевних страждань у звязку з нестачею коштів для задоволення звичайних потреб, викликаних тривалою невиплатою їй заборгованості по заробітній платі. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд вважає неспроможними посилання відповідача на відсутність вини ЗАТ „УБ РАЕС у несвоєчасному розрахунку з позивачкою, так як доказів накладення арешту на рахунки відповідача на момент звільнення [PERSON] матеріали справи не містять. Крім того, одним із принципів підприємницької діяльності, як передбачено ст.44 ГК України, є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик. Судом встановлено, що вини [PERSON] у несвоєчасній виплаті їй заробітної плати немає. За таких обставин суд вбачає правові підстави для стягнення з відповідача як середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, так і моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину, характер та тривалість моральних страждань позивачки, термін порушення відповідачем прав [PERSON] на своєчасне одержання заробітної плати. При цьому суд враховує, що [PERSON] отримує пенсію, а також бере до уваги, що стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні також є мірою відповідальності підприємства. При цьому суд керується засадами розумності та справедливості. На підставі викладеного,

Outcome: partial