Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-20 00:00:00

У жовтні 2008року [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом, з уточненням, до [PERSON], [PERSON] та Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» , в якому просила визнати недійсним третейську угоду та рішення третейського суду від 25 вересня 2007року. В судовому засіданні позивачка та її представник свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що позивачка є власником квартири №24, розташованої за адресою пр. Леніна, 103 в м. Маріуполі згідно договору дарування №3439 від 25.12.2003року. 25 вересня 2007року Постійно діючий третейській суд при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз», розглянув третейську справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування квартири № 3439 від 25.12.2003року та визнання права власності на квартиру №24 розташованої за адресою пр. Леніна, 103 м. Маріуполь за [PERSON] Постійно діючий третейській суд при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» своїм рішенням за №41/9 від 25 вересня 2007року , позовні вимоги [PERSON] задовольнив у повному обсязі. В жовтні 2007року позивачка раптово взнає, що [PERSON], через [PERSON] зареєструвала в Маріупольському БТІ право власності на спірну квартиру. Вважає, що її права, як власника спірної квартири були порушені при винесені рішення третейського суду, ніяких третейських угод з [PERSON] вона не підписувала, про судове засідання третейського суду вона не знала, а також вважає , що рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» від 25 вересня 2007року №41/9 було постановлено з порушенням ст.. 203 ЦК України, ст. ст. 2, 5, 12 Закону України «Про третейські суди». Просила визнати третейську угоду від 20.08.200р. між [PERSON] та [PERSON] недійсною та скасувати спірне рішення третейського суду ;41/9 від 25.09.2007року. Зустрічний позов не визнала. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з*явилась, до суду надала письмову заяву, що не може зявитись у судове засідання у звязку з хворобою, та на підставі довіреності надає право представництва її інтересів у суді [PERSON] Представник відповідачки [PERSON] за основним позовом відповідач за основним та зустрічним позовами [PERSON], позов [PERSON] не визнав у повному обсязі, зустрічний позов [PERSON] визнав в повному обсязі, вважає,що він підлягає задоволенню. Також представник відповідачки надав суду заперечення [PERSON], в яких вона позовні вимоги [PERSON] не визнала у повному обсязі, посилаючись на ст.ст. 5,12, 13, 51 Закону України «Про третейські суди». У лютому 2009року [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON], [PERSON] про визнання незаконними дії [PERSON] та [PERSON] при оформлюванні ними договору дарування квартири, в якій просила визнати незаконними дії [PERSON] при оформлюванні ним договору дарування квартири, та визнати недійсним договір дарування квартири, розташованої в м. Маріуполі за адресою [ADDRESS], №3439 від 25.12.2003р. Представник позивачки і відповідач за основним та зустрічним позовами [PERSON], обґрунтував зустрічні позовні вимоги [PERSON] тим, що має місце рішення третейського суду №41/7 від 29.08.2007року, яким встановлено, що довіреність №2-996 від 24.04.2003р. , згідно якої було оформлено договір дарування спірної квартири на [PERSON], є недійсною з дня її оформлення з 24 квітня 2003року. Позивачка, вважає, що розгляд справи у третейському суду відбулося з додержанням норм Закону України «Про третейські суди». Вважає, що доводи [PERSON] про те, що вона не знала про час та місце судового розгляду є надуманими, та як в матеріалах справи №41/9 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування із Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз»,є підтвердження того, що [PERSON] була повідомлена про час та місце розгляду справи , тим більш, [PERSON] відповіла телеграмою, на адресу судового розгляду, що вона не з*явиться на судовий розгляд вищевказаної справи. Позивачка [PERSON] , у своїй зустрічній позовній заяві посилається на ст.ст.216, 387, 388 ЦК України, вважає ,що вона як власник спірної квартири має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Поросила визнати незаконними дії [PERSON] при оформлюванні ним договору дарування квартири, та визнати недійсним договору дарування квартири за №3439 від 25.12.2003р. Представник відповідача - Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» Шипі цин [PERSON] у судове засідання не з*явився, на адресу суду надав письмову заяву (а.с.81), в якій пояснив, що рішення третейського суду було ухвалено з додержанням вимог законодавства, позовні вимоги [PERSON] не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, зустрічний позов [PERSON] вважає таким, що підлягає задоволеню. Заслухавши пояснення сторін, та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON],[PERSON] та Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» про визнання недійсною третейської угоди та рішення третейського суду задоволенню не підлягає. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання незаконними дії [PERSON] при оформлюванні ним договору дарування квартири, та визнати недійсним договору дарування квартири за №3439 від 25.12.2003р. задовольнити у повному обсязі. Так, відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24.04.2003 р. [PERSON] була видана на ім`я [PERSON] довіреність на право розпорядження майном [PERSON], реєстраційний номер 2-996 ,бланк ВАЕ №739743. Вказана довіреність видана терміном на три роки, з правом передоручення, та посвідчена державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] ( а.с. 118). На підставі цієї довіреності, між [PERSON] та [PERSON] 25.12.2003року був укладений договір дарування квартири [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського округу [PERSON]Г.(а.с.117). Судом також встановлено, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» від 25.09.2007 р. договір дарування квартири№24 по пр. Леніна 103 в м. Маріуполі, який посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського округу [PERSON], визнано недійсним з моменту його вчинення ( а.с. 5-7). Судом встановлено, що довіреність на право розпорядження майном [PERSON], реєстраційний номер 2-996 ,бланк ВАЕ №739743 від 24.03.2003року, була визнана недійсною рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» з моменту її учинення-тобто з 24.03.2003року ,рішення по справі 41/7 від 29.08.2003року( а.с.9 матеріалів справі 41/9 з Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз»). Також судом встановлено, що на підставі рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 квітня 2008року у виконання Рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» від 25.09.2007року був виданий виконавчий лист,згідно якого Маріупольське БТІ зобовязано було зареєструвати право власності за [PERSON] на квартиру №24 розташовану за адресою пр. Леніна 103 в м. Маріуполі. Посилання представника позивачки та позивачки на те, що рішення третейського суду від 25вересня 2007р. було ухвалено з порушенням норм передбаченим Законом України «По третейські суди»- п.5 ст. 51 Закону України «Про третейські суди»- суд вирішив питання про права та обовязки осіб, які не брали участь у справі не мають під собою правових підстав, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.. 5 Закону №1701, та практики застосування судами Закону України «Про третейські суди»- спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону №1701. Третейська угода є різновидом цивільно-правового правочину, тому вона має відповідати також вимогам, встановленим цивільним законодавством. Невідповідність третейської угоди вимогам цивільного законодавства дає підстави вважати таку третейську угоду нікчемною на підставі ст. 228 ЦК України. Між сторонами була укладена третейська угода від 20 серпня 2007року (а.с. 7 справи №41/9 ), яка відповідає вимогам Закону. На засідання третейського суду позивачка [PERSON] була викликана телеграмою (а.с.16 справи №41/9), на яку вона самостійно відповіла, що підтвердила у залі судового засідання, що вона не бажає приймати участь у судовому засіданні третейського суду ( а.с.18 справи №41/9).Слід звернути увагу на те, що Законом України від 5 березня 2009року №1076 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності третейських судів та виконання рішень третейських судів» право на оскарження рішення третейського суду надано як сторонам, так і третім особам, а також особам, які не брали участь у справі, якщо третейській суд не вирішив питання про їх права та обовязки. [PERSON] ,знала про час та місце засідання третейського суду, але відмовилась приймати участь у засіданні третейського суду. Таким чином, при ухвалені рішення третейський суд не порушив вимоги ст.. 12, 51 Закону України «Про третейські суди» . Обставини, встановлені третейським судом у цивільній справі не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, як то передбачено ст. 61 ЦПК України, тобто мають приюдиційне значення. Вказане рішення третейського суду набрало законної сили, не скасовано, тому його висновки про недійсність договору дарування квартири [ADDRESS] від 25.12.2003року , не викликають сумніву та не підлягають запереченню. А в суду не має правових підстав здійснювати перевірку законності рішення третейського суду. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На порушення своїх обовязків, передбаченого ст. 10 ЦПК України, позивачка [PERSON], щодо доведення підстави свого позову, не довела тих обставин, що саме порушив Постійно діючий третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» при ухвалені рішення від 25.09.2007року., а саме суд вирішив питання про права та обовязки осіб, які не брали участь у справі .. Тобто, підстави позову зазначені позивачкою [PERSON] , відповідно ст.ст.5,12,51 Закону України «Про третейські суди», ст.. 717 ГК України не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги зустрічного позову [PERSON] обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а договір дарування квартири №3439 від 25.12.2003р. має бути визнано недійсним з моменту його вчинення.

Outcome: approved