Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-25 00:00:00

Позивачка [PERSON], уточнивши позовні вимоги, просила суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн., щомісячно, на утримання їхнього неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого відповідно до свідоцтва про народження є відповідач. В обґрунтування позову зазначає, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають неповнолітню дитину. З вересня місяця 2009 року вони з відповідачем остаточно припинили подружні відносини, проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Дитина перебуває на утриманні позивачки. Відповідач здоровий, працездатний, офіційно не працює, однак має нерегулярні мінливі заробітки і має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, тому за таких обставин вона бажає стягувати аліменти з відповідача в примусовому порядку. В попередньому судовому засіданні позивачка уточнений позов підтримала і просила його задовольнити. Відповідач у попередньому судовому засіданні уточнений позов визнав повністю та не заперечував проти сплати аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн., щомісячно, на утримання сина [PERSON]. Виходячи з наведеного суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав ухвалюється рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд встановив наступне. З пояснень сторін, копій свідоцтв про одруження та народження дитини видно, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 2005 року і від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.4,5), який згідно довідки ОСББ „Колорит №137 від 04.03.2010 року проживає на утриманні позивачки (а.с.2). Згідно ст.ст.180-183 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аліменти на її утримання визначаються з врахуванням обставин, передбачених ст. 182 СК України, у частці від заробітку або у твердій грошовій сумі (ст.184 СК України), у розмірі, який на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК). Враховуючи те, що відповідач працездатний, здоровий, однак не працює, інших утриманців не має і матеріальної допомоги дитині не надає; в той же час не представив суду переконливі докази, що спростовують доводи позивачки щодо його можливості утримувати дитину, суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти на користь позивачки в розмірі, зазначеному в позові. За змістом ст.ст.10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Отже позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 51 грн. та 120 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ.

Outcome: approved