Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], який згідно ч.2 ст.31 ЦПК України було уточнено вимогами, а.с.86: -про визнання частково недійсним заповіту від імені [PERSON] на користь [PERSON], затвердженого секретарем Оріхівської сільради 10.06.98р., в частині спадкування 1/6 частини автомашини «ВАЗ-21063», випуску 1984р., р/н [NUMBER]; -про визнання частково недійсним договору дарування від імені [PERSON] на користь [PERSON], посвідченого нотаріусом 15.08.06р., в частині дарування 1/6 частини жилого будинку [ADDRESS]; -про визнання права власності на 1/6 частину зазначеної автомашини і на 1/6 частину зазначеного жилого будинку в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON]; -про стягнення судових витрат у справі. Позов мотивований тим, що [PERSON] і [PERSON] були її батьками, яким належали зазначені жилий будинок і автомашина. [INFO]р. її мати померла. Після її смерті залишилися спадкоємці: [PERSON], як переживший чоловік, та вона з сестрою [PERSON], які фактично прийняли спадщину. У зв'язку з цим [PERSON] успадкував 4/6 частину зазначеного майна, а вони з сестрою по 1/6 частині. Але 10.06.98р. їх батько заповідав зазначене майно [PERSON], з якою зареєстрував шлюб 13.01.98р., а 15.08.06р. оформив нотаріально договір дарування спадкового жилого будинку, чим порушив її право успадкувати 1/6 частку цього майна за законом. У судовому засіданні позивачка підтримала зазначені позовні вимоги, які просила задовольнити. Відповідачка проти позову заперечувала з наступних підстав. З 13.01.98р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який за життя склав на її ім'я заповіт на все своє майно. 15.08.06р. [PERSON] подарував їй жилий будинок [ADDRESS], який належав йому на праві власності. У зв'язку з цим позивачка не має відношення до цього майна. [PERSON], яка є 3-ю особою у справі, в судове засідання не з'явилася з поважних причин, про що направив до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності і задовольнити позов. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. З пояснень позивачки і матеріалів справи судом встановлено, що предметами спору у теперішній справі є 1/6 частина автомашини «ВАЗ-21063», випуску 1984р., р/н [NUMBER] і 1/6 частина жилого будинку [ADDRESS], на які позивачка претендує як на спадкове майно. Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК УРСР (яка була чинною на дату складання спірного заповіту у теперішній справі) - кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. Так з пояснень сторін і матеріалів справи, а.с.31, судом встановлено, що 10.06.98р. секретар Оріхівської сільради затвердила заповіт, в якому спадкодавець [PERSON] заповідав своїй дружині [PERSON] все своє майно, яке на день смерті буде йому належати по закону. Але в цьому заповіті спадкодавець на зазначив конкретного нерухомого чи рухомого майна, яке він заповідав. З зазначеного виходить, що зазначеним волевиявленням спадкодавець [PERSON] не порушував прав позивачки, яка оспорює право [PERSON] на 1/6 частину автомашини «ВАЗ-21063», випуску 1984р., р/н [NUMBER] і на 1/6 частину жилого будинку [ADDRESS] Крім того, статтями Глави 3 зазначеного Кодексу передбачені підставі, за наявності яких угоди (до яких також відноситься і заповіт, як одностороння угода) можливо визнати недійсними. Але позивачка не довела той факт, що зазначеним заповітом порушуються її права на успадкування частки спірного майна, а також невідповідності цього заповіту вимогам чинного на той період законодавства, чим не виконала вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом зазначені обставини не встановлені при розгляді справи. На підставі зазначеного вище суд дійшов висновку про відсутність у справі законних підстав для визнання зазначеного заповіту частково недійсним. * Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON], які були батьками позивачки, перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.02.51р., про що свідчать свідоцтва про народження і про реєстрацію шлюбу та пояснення позивачки, а.с.9,10,11. [PERSON] померла [INFO]р., про що зазначено у свідоцтві про смерть, а.с.8. В архівній довідці Оріхівської сільради зазначено, що [PERSON] проживала з реєстрацією до дня смерті у будинку [ADDRESS], а.с.6. Рішенням Новоодеського райсуду Миколаївської обл. від 04.10.07р. встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті її матері [PERSON], а.с.12. Так відповідно до вимог ст.ст.12,13 Закону України «Про власність» від 07.02.91р. (який був чинним на період смерті [PERSON]) - у власності громадян можуть знаходитися жилі будинки, одержані внаслідок успадкування або інших угод, не заборонених законом. Також, згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966р. (яка втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.95р. №56) - право власності фізичної особи на нерухоме майно повинно бути зареєстровано в БТІ. Але позивачка не надала суду належних доказів тому, що право власності на зазначений жилий будинок було оформлено на ім'я її матері [PERSON], чим не виконала вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. На підставі зазначеного вище суд дійшов висновку, що на момент відкриття спадщини [PERSON] не була власником (співвласником) жилого будинку [ADDRESS], яки є предметом розгляду у теперішній справі. Так відповідно до вимог ст.ст.12,13 зазначеного Закону та статей Розділу VII ЦК УРСР - до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З зазначеного виходить, що спадкоємець може успадкувати лише те майно, яке було у встановленому законом порядку придбане і зареєстроване на праві власності за спадкодавцем. Приймаючи до уваги зазначене вище суд дійшов висновку, що позивачка не має законного права для прийняття спадщини відносно частки спірного жилого будинку в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON] з підстав відсутності правовстановлюючих документів на це нерухоме майно у спадкодавця [PERSON] * З пояснень сторін і матеріалів справи судом встановлено, що 13.01.98р. [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (відповідачкою у теперішній справі), а.с.58. 15.08.06р. приватним нотаріусом було посвідчено договір, за яким [PERSON] подарував своїй дружині [PERSON] жилий будинок [ADDRESS], а.с.59. В цьому договорі зазначено, що жилий будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, видане виконкомом Оріхівської сільради АРК. 20.03.06р. на підставі рішення від 30.01.06р. №5. Перевіряючи право позивачки на оспорювання цього договору, суд дійшов наступного. Відповідно до вимог ст.215 ЦК України - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог закону. Правові наслідки недійсності правочину для кожної із сторін передбачені ст.216 цього Кодексу. Але судом встановлено, що позивачка не є стороною договору дарування жилого будинку, посвідченого нотаріусом 15.08.06р., а також не має зареєстрованого права на це нерухоме майно. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пп.«є» ч.1 п.16 постанови «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28.04.78р. №3 - визнання угоди недійсною може мати місце і після смерті громадянина, який був її учасником. Такі вимоги можуть бути заявлені другою стороною, спадкодавцем померлого, іншими заінтересованими особами. З зазначеного виходить, що право на оспорювання через суд угоди належить і іншим особами, які не були її учасником, але за умови, що ця угода порушує їхні права, свободи чи інтереси, що передбачено ч.1 ст.3 ЦПК України, згідно яким - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так судом встановлено, що позивачка, яка спадкодавець майна [PERSON], звернулася до суду з позовом про оспорювання договору дарування жилого будинку [ADDRESS], посвідченого нотаріусом 15.08.06р. Але, з пояснень сторін і матеріалів спадкової справи, а.с.73-84, судом встановлено, що зазначений жилий будинок не входив до складу спадкового майна [PERSON] На підставі зазначеного вище суд дійшов висновку, що позивачка не має право на оспорювання цього договору у судовому порядку тому, що не відноситься до суб'єктів, які відповідно до вимог ч.1 ст.3 ЦПК України мають право на звернення до суду за захистом. У зв'язку з цим позов в частині визнання частково недійсним договору дарування жилого будинку [ADDRESS], посвідченого нотаріусом 15.08.06р., не підлягає задоволенню. * Згідно ч.1 ст.60 СК України - майно, придбане подружжям під час шлюбу належить дружині і чоловіку на праві загальної сумісної власності. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.02.51р. В 1984р. [PERSON] придбав автомашину «ВАЗ-21063», випуску 1984р., р/н [NUMBER], яка була зареєстрована на його ім'я в МРЕВ, а.с.37. На підставі зазначеного суд дійшов висновку, що [PERSON] мала право власності на Ѕ подружню частку зазначеної автомашини. * Відповідно до п.1 ч.1 і ч.2 ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963р., яка була чинною на час відкриття спадщини після смерті [PERSON]) - визнається, що нащадок прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном протягом шести місяців від дню відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON], які були батьками позивачки, перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.02.51р. [PERSON] померла [INFO]р. Після її смерті залишилися спадкоємці: [PERSON], як переживший чоловік, та позивачка з сестрою [PERSON], які звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Але до теперішнього часу свідоцтва про прийняття спадщини відносно спірної автомашини їм не видані, про що свідчать матеріали спадкової справи, а.с.73-84. З зазначеного виходить, що у [PERSON] є право успадкувати 4/6 частин зазначеної автомашини, а у позивачки з сестрою по 1/6 частині. Рішенням Новоодеського райсуду Миколаївської обл. від 04.10.07р. встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті її матері [PERSON] На підставі зазначеного вище суд вважає за можливе визнати, що позивачка фактично прийняла спадщину відносно 1/6 частини зазначеного автомашини, Ѕ частка якої належала на праві власності спадкодавцю [PERSON] * Згідно ст.12 Закону України "Про власність" від 07.02.91р. (який був чинним на час відкриття спадщини спадкодавця [PERSON]) - громадяни придбають право власності на майно в результаті спадкоємства. Відповідно до ст.328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 24.06.83р. №4, яка була чинною на час відкриття спадщини спадкодавця [PERSON], - якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права власності на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Приймаючи до уваги встановлений судом факт про те, що позивачка фактично прийняла спадщину відносно 1/6 частки автомашини «ВАЗ-21063», випуску 1984р., р/н [NUMBER] після смерті спадкодавця [PERSON], суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на це майно. * На підставі ст. 534,549 ЦК УРСР (в редакції 1963р.), ст. 12 Закону України "Про власність" від 07.02.91р., ст.ст. 215,216,328 ЦК України, ст. 60 СК України, п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28.04.78р. №3, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику розгляду судами України справ про спадкування” від 24.06.83р. №4, і

Outcome: partial