Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-13 00:00:00

Міське комунальне підприємство «Дніпропетровські міські теплові мережі» 06 листопада 2009 року звернулось до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що відповідачі проживають за адресою: [INFO], куди підприємство надає теплову енергію. На підставі особового рахунку № 25-236168 вони користуються послугами теплопостачання та зобовязані оплачувати дані послуги щомісячно, проте платежі не проводять з жовтня 2002 року, у звязку з чим сума заборгованості станом на 01 жовтня 2009 року склала 3912,05 грн. Незважаючи на неодноразові повідомлення, добровільно погасити заборгованість відповідачі не бажають, чим заподіюють підприємству матеріальний збиток. Позивач вказує, що в даний час вони не мають технічної можливості припинити подачу теплової енергії відповідачам з причини загальної системи центрального опалювання будинку. Проте, платежі, що не поступили, істотно впливають на місцевий бюджет. Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 3912,05 грн. та судові витрати покласти на відповідачів. У судове засідання позивач не зявився. До суду надійшла заява, в якій позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглядати справу без участі його представника. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. У судове засідання відповідачі не зявились, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином. До суду надійшла заява від відповідачів в якій вони позовні вимоги визнають частково, в межах строків позовної давності. Просять розглядати справу без їх присутності Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що відповідачі проживають в [INFO], де основним квартиронаймачем є [PERSON] (а.с.З). Позивачем надаються відповідачам послуги по обігріву квартири та по подачі теплої води (а.с. 4,5,6). В свою чергу, відповідно до статті 68 Житлового кодексу України наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно пунктів 10, 33, 35, 40 «Правил надання населенню послуг з водо-теплопостачання і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1497 від 30.12.1997 року, відповідачі зобов'язані двоєчасно проводити оплату за спожиті послуги. Згідно статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких УМОВ І ВИМОГ відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до ч.1 ст. 623 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання зобовязань боржником він зобовязаний відшкодувати заподіяні збитки. Згідно ч.І ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання грошового зобовязання. У відповідальності до ст.. 64 ЖК України повнолітні члени сімї наймача несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність по зобовязанням, які повязані з договором найму житлового приміщення. Натомість згідно наданого розрахунку заборгованості, за період з 15 жовтня 2002 року по 01 жовтня 2009 року, оплата послуг позивача в повному обсязі відповідачами не проводилась, у звязку з чим виникла заборгованість в розмірі 3912,09 грн. (а.с.7). Разом з тим, згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому, суд не вважає причини пропущення позовної давності позивачем поважними. Тож заборгованість в межах позовної давності за останні три роки з дня звернення до суду складає в сумі 2585,89 грн. Таким чином, аналізуючи наявні по справі докази, суд приходить до висновку, що у звязку з тим, що позивачем надавались послуги, а відповідачі ними користувались, вони повинні сплатити суму заборгованості в межах строків позовної давності за період з 01 жовтня 2006 року по 01 жовтня 2009 року в розмірі 2585,89 грн. Крім того, згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позовної заяви були оплачені судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи і його вимоги задоволені, з відповідачів належить стягнути на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 81,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial