Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-11 00:00:00

в обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що в 1999 році він був прийнятий в члени колективного сільськогосподарського підприємства «Колос» с.Лагодинці Красилівського району, в якому працював до виходу на пенсію. В 2000 році КСП «Колос» було реорганізовано СТОВ «Колос». При реорганізації він залишився членом КСП « Колос». З 2000 року він отримував на свою земельну частку (пай) орендну плату. В 2009 році звернувся в адміністрацію СТОВ «Колос» з метою отримання документів на земельний (пай) і дізнався, що його право на земельний пай зафіксовано лише в рішенні комісії КСП « Колос» по розпаюванню земель, коли були затверджені додаткові списки членів КСП, які мають право на земельні паї. В кінці лютого 2009 року позивач звертався в усній формі до Красилівської райдержадміністрації та з листом в управління Держкомзему у Красилівському районі з метою виділення земельного паю, отримав відповідь по даному питанню необхідно звернутись до суду. Згідно довідки управління Держкомзему у Красилівському районі № 402 від 12.02.2009 року розмір земельної частки (паю) по Лагодинській сільській раді становить 2,0 умовних кадастрових гектара вартістю 29026,04 грн., а розмір залишку земель державної власності становить 21,0 га. Крім того, він, як працівник сільськогосподарського підприємства та постійний житель сільської місцевості набув право на земельну частку (пай), тому просить визнати за ним право на земельну частку (пай) з залишку земель державної власності по Лагодинецькій сільській раді та зобовязати Красилівську районну державну адміністрацію видати йому державний акт на право приватної власності на землю. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просить їх задовольнити. Представник Красилівської райдержадміністрації в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що позивач не був включений до єдиного списку, який додається до державного акту на право колективної власності на землю, виходив на пенсію з Красилівського авто підприємства РСС , тому не набув права на земельну частку (пай). Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд визнає позов не підлягаючим задоволенню із слідуючих підстав. Відповідно до п.2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільського сподар- ського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. В силу ст.7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств, або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Згідно представлених документів позивач з 1999 року по 2007 рік працював в СТОВ «Колос» с.Лагодинці Красилівського району, звідки звільнився в 2007 році. За станом здоров»я, однак на пенсію він оформляється з Красилівського авто підприємства РСС. На момент роз\-паювання земель він в КСП «Колос» не працював. На час проведення розпаювання в КСП «Колос» позивач до списку, що додавався до державного акта на право колективної власності на землю вказаного підприємства включений не був, що ще раз підтверджує те, що він не набув право на земельну частку (пай). Позивач має право як постійний мешканець отримати 2,0 умовних кадастрових га для ведення особистого селянського господарства, однак із такими заявами він не звертався у відповідні органи. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed