Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-03 00:00:00

В листопаді 2009р. позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якій, з врахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути з останнього на її користь авансовий платіж у сумі 23301, 90 грн., а також понесені нею судові витрати по справі. Свої вимоги позивач мотивує тим, що у серпні 2009р. між ними була досягнута угода щодо купівлі-продажу квартири, належній [PERSON] та розташованій за адресою: [ADDRESS], за домовленістю ціна об»єкту складала 20000 доларів США. 17 серпня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір щодо забезпечення виконання зобов»язання, відповідно до якого позивач передала відповідачу завдаток в сумі 3000 доларів США. Також позивача зазначила, що договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири у письмовій формі не укладався, а отже і не був зареєстрований та посвідчений нотаріально, оскільки відповідач відмовився продавати квартиру, а отже й від виконання взятих на себе зобов»язань та не повертає передану нею суму, при цьому зазначивши, що передані кошти ним вже витрачені. В зв»язку з наведеним позивач просить задовольнити позов. В судовому засіданні позивачка та її представник підтвердили свої уточнені позовні вимоги повністю. Відповідач та його представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнали частково, а саме щодо суми авансового платежу та понесених позивачкою витрат на сплату судового збору та на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, щодо стягнення витрат на правову допомогу в загальній сумі 3120 грн. заперечували в зв»язку з великим їх розміром. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] не погодилася з позовом щодо стягнення судових витрат. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] в серпні 2009р. досягнули угоди щодо купівлі-продажу квартири, належній [PERSON] та розташованій за адресою: [ADDRESS]. На підтвердження цього наміру між ними 17 серпня 2009 року був укладений договір щодо забезпечення виконання зобов»язання, згідно якого позивач передала відповідачу аванс в сумі 3000 доларів США, що еквівалентно 23301, 90 грн. Відповідно до вказаного Договору, повна вартість за зазначену квартиру встановлена за домовленістю сторін у сумі 20000 доларів США, покупець зобов»язується сплатити суму, що лишилась, відповідно до договору, в момент підписання договору купівлі продажу. Але відповідач вирішив не продавати вищезазначену квартиру, а отже й укладати договір купівлі-продажу квартири, також не повертає позивачці передану йому суму, мотивуючи тим, що кошти ним вже витрачені. В судовому засіданні встановлено та проти цього не заперечували сторони про те, що [PERSON] та [PERSON] не укладали у письмовій формі договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], та не посвідчували його нотаріально. Відповідно до договору про надання юридичної допомоги №131, укладеним між позивачем та адвокатом [PERSON] було встановлено суму гонорару за підготовку позовної заяви та інших документів, пов»язаних з позовом, яка складає 720 гривень. Відповідно до додаткової угоди до договору про надання юридичних послуг №132 від 09.11.2009р., а також довідкою адвоката [PERSON] від 20.01.2010р. позивачем були сплачені витрати за виконану роботу в сумі 2400 грн., а всього 3120 грн. Згідно ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов»язання може забезпечуватися завдатком. Частиною 1 ст. 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов»язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до ч.1,2 ст. 548 ЦК України виконання зобов»язання (основного зобов»язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов»язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов»язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Як передбачає ч.1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу квартири укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно з ч.1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов»язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що грошова сума, яка була сплачена 17.08.2009р. [PERSON] [PERSON] в загальному розмірі 3000 доларів США є авансом, оскільки між сторонами була лише домовленість щодо укладення договору купівлі-продажу вищевказаної квартири, та позивачу підлягає поверненню в розмірі, еквівалентному 3000 доларів США по офіційному курсу гривні до долару США, встановленому Національним банком України на день передачі вказаних грошових коштів, та всього складає 23301грн. 90 коп. Відповідно до п.2 ч.3 ст. 79, ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в тому числі і витрати на правову допомогу. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006р. №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов»язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов»язаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат, пов»язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у цивільній справі у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину ї роботи. При цьому, з урахуванням вимог справедливості, та виходячи із розмірів мінімальної заробітної плати, визначеної ст. 2 Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» від 20.10.2009р. №1646-У1, а також часу судового засідання по справі, суд вважає, що з відповідача належить стягнути на користь позивачки понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 1879 грн. 07 коп., в іншій частині цих вимог відмовити в задоволенні за безпідставністю, щодо інших вимог позивачки по судовим витратам суд вважає можливим їх задовольнити.

Outcome: partial