Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-27 00:00:00

У жовтні 2009 р. у Новомиргородський районний суд надійшла позовна заява ТДВ Страхова компанія Кредо, від імені якого за дорученням діє [PERSON], до [PERSON], АТ Українська пожежно-страхова компанія, третя особа: [PERSON] про стягнення заподіяної шкоди в порядку регресу. Заявник вказав, що 29.06.2005 р. між позивачем та [PERSON] було укладено договір страхування наземного транспорту строком на 5 років. 18.01.2006 р. відповідач [PERSON] допустив зіткнення з автомобілем [PERSON], що потягнуло страхове відшкодування до виплати страхувальнику з урахуванням франшизи 10.077,91 грн. Окрім цього, було додатково сплачене страхове відшкодування з урахуванням франшизи у сумі 6.757,11 грн. За рішенням Кіровоградського районного суду від 19.06.2006 р. було частково задоволено позов [PERSON] і стягнуто із ТДВ Страхова компанія Кредо на його користь 8.896,22 грн. страхового відшкодування матеріальних збитків, 3.500 грн. матеріальної шкоди та 1.076,66 грн. судових витрат. Посилаючись на ст. 27 Закону України Про страхування, ст. ст. 993, 1166, 1187-1188 ЦК України, просив суд стягнути з [PERSON] і АТ Українська пожежно-страхова компанія на користь ТДВ Страхова компанія Кредо заподіяну шкоду в порядку регресу у розмірі 30.307,90 грн., а також судові витрати у справі. У попередньому судовому засіданні за ухвалою суду від 25.12.2009 р. було задоволене клопотання відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] про залучення третьої особи [PERSON] в якості співвідповідача у справі, оскільки він ([PERSON]Ф.) отримав від страхових компаній 17.488,06 грн., що перевищує вартість відновлювального ремонту. Окрім цього, [PERSON] не повернув страховику (ТДВ Страхова компанія Кредо) одержані від третіх осіб (АТ Українська пожежно-страхова компанія) кошти у сумі 13.988,06 грн. У березні 2010 р. позивач вніс зміни до позовної заяви, вказавши в якості відповідачів АТ Українська пожежно-страхова компанія і [PERSON] за вимогою про стягнення заподіяної шкоди у сумі 16.319,84 грн. в порядку регресу, а також [PERSON] за вимогою про відшкодування боргу у розмірі 13.988,06 грн., бо він, достовірно знаючи, що за рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 19.06.2006 р. повинен отримати 13.472,88 грн. (які й отримав), додатково незаконно одержав 13.988,06 грн. 26.12.2006 р. у якості страхового відшкодування ще й від Кіровоградської філії АТ Українська пожежно-страхова компанія, не повідомивши про це позивача. У судовому засіданні представник позивача ТДВ Страхова компанія Кредо [PERSON] підтримав позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Окрім цього, він вважає, що АТ Українська пожежно-страхова компанія і [PERSON] не повинні відшкодовувати 3.500 грн. моральної шкоди та 1.076,66 грн. судових витрат у попередній справі, бо ці платежі були викликані неналежним виконанням договірних зобовязань самим позивачем щодо відповідача [PERSON] До того ж [PERSON] розподілив за структурою стягнення з відповідачів АТ Українська пожежно-страхова компанія і [PERSON] таким чином: зі страхової компанії підлягає стягненню 11.001,94 грн., а з [PERSON] 741,24 грн., тобто у розмірі франшизи. Відповідач [PERSON] у суді не визнав позов повністю і пояснив, що діяв у встановленому законом порядку. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] визнали позов частково у розмірі 741,24 грн., тобто у розмірі франшизи. Оповіщений у встановленому порядку про час і місце розгляду справи представник відповідача АТ Українська пожежно-страхова компанія тричі у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Як вбачається з письмового пояснення на позовну заяву, АТ Українська пожежно-страхова компанія позов не визнає і вважає, що за вимогами про відшкодування 10.077,91 грн. та 6.757,11 грн. сплинув термін позовної давності. В той же час [PERSON] незаконно одержав страхове відшкодування у сумі 13.988,06 грн. і тому повинен нести цивільну відповідальність замість АТ Українська пожежно-страхова компанія. Тому на думку відповідача потрібно стягнути з [PERSON] 8.386,22 грн. та з [PERSON] 510 грн. франшизи, а у решті позову відмовити. Окрім цього, просить суд розглянути справу у відсутність представника відповідача. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність вказаного представника відповідача на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково із таких міркувань. Згідно з вимогами ЦК України: Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 1187). Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (ч. 1 ст. 1188). У судовому засіданні безспірно зясовано, що 29.06.2005 р. між ТДВ Страхова компанія Кредо та відповідачем [PERSON] було укладено договір страхування наземного транспорту № KGH3AE0605 з терміном дії до 28.06.2010 р. (далі Договір). Обєктом даного Договору є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з володінням, користуванням і розпорядженням майна, а саме автомобілем легковий седан-В, марки ЗАЗ-DAEWOO, модель Т13110, державний номерний знак [NUMBER], 2004 року випуску, кузов № [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ IBC № 249996. Згідно п. 4.1 Договору Страховик ТДВ "Страхова компанія Кредо зобовязаний у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування Страхувальнику [PERSON], або Вигодонабувачеві ПриватБанку. Розмір страхової суми складає 34.000 грн., що становить 100 % дійсної вартості транспортного засобу (пп. 6.2, 6.3 Договору). Пунктом 7 Договору визначено перелік страхових випадків, з настанням яких виникає обовязок Страховика здійснити страхове відшкодування у відповідності із зазначеним Договором. Страховим випадком за цим Договором визнається втрата, знищення або пошкодження ТЗ, його частин, деталей, приладів, обладнання внаслідок, у тому числі: дорожньо-транспортної пригоди за участю застрахованого ТЗ та протиправних дій третіх осіб. 18.01.2006 р. близько 09 години водій-відповідач [PERSON] на 667 км + 100 м автодороги Львів Знамянка (Кіровоградський район Кіровоградської області), керуючи власним автомобілем [NUMBER], порушив пункт 12.1 Правил дорожнього руху, в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON] За постановою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 03.03.2006 р. [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Оскільки у результаті ДТП автомобілю [PERSON] було заподіяно матеріальну шкоду, сума страхового відшкодування до виплати Страхувальнику з урахуванням визначеної Договором франшизи на підставі Страхового акту № 7828 від 03.03.2006 р. склала 10.077,91 грн. і була виплачена у повному обсязі (видатковий касовий ордер № 1 від 22.03.2006 р.). Додатково сума страхового відшкодування до виплати Страхувальнику з урахуванням визначеної Договором франшизи на підставі Страхового акту № 8774 від 04.05.2006 р. склала 6.757,11 грн. і була виплачена у повному обсязі (видатковий касовий ордер № 01 від 10.05.2006 р.). Таким чином, позивач на підставі зазначених двох страхових актів сплатив Страхувальнику 16.835,02 грн. За правилами ч. 6 ст. 261 ЦК України за регресними зобовязаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобовязання, тобто у даному випадку по страховому відшкодуванню на підставі Страхового акту № 7828 від 03.03.2006 р. 10.077,91 грн. було сплачено 22.03.2006 р., а по Страховому акту № 8774 від 04.05.2006 р. 6.757,11 грн. 10.05.2006 р. В той же час АТ Українська пожежно-страхова компанія позов не визнає і вважає, що за вимогами про відшкодування 10.077,91 грн. та 6.757,11 грн. сплинув термін позовної давності (ч. 3 ст. 267 ЦК України). Оскільки з моменту, коли позивач дізнався про порушення свого права (22 березня і 10 травня 2006 р.), до предявлення позову 13.10.2009 р. минуло майже три з половиною роки, у позові ТДВ Страхова компанія Кредо до [PERSON], АТ Українська пожежно-страхова компанія про стягнення заподіяної шкоди у сумі 16.835,02 грн. (10.077,91 + 6.757,11) в порядку регресу потрібно відмовити за спливом терміну позовної давності та відсутності підстав для його поновлення (ст. 267 ЦК України). Адже позивач не навів і не довів у суді поважність причин пропуску позовної давності. Крім того, за рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 19.06.2006 р. було частково задоволено позов [PERSON] до ТДВ Страхова компанія Кредо: стягнуто на його користь 8.896,22 грн. страхового відшкодування матеріальних збитків (додатково до сплачених останньому ТДВ Страхова компанія Кредо 16.835,02 грн.), 3.500 грн. моральної шкоди, 1.076,66 грн. судових витрат. Зазначене страхове відшкодування Страхувальнику на підставі вище згаданого рішення Кіровоградського районного суду від 19.06.2006 р. виплачене позивачем в повному обсязі у розмірі 13.472,88 грн. (платіжне доручення № 2985 від 19.04.2007 р., платіжне доручення № 2986 від 19.04.2007 р., платіжне доручення № 2987 від 19.04.2007 р.). Таким чином, спочатку позивач вважав, що йому заподіяно збитки у розмірі 13.472,88 грн.: 8.896,22 грн. + 3.500 грн. + 1.076,66 грн. Проте під час розгляду справи у суді представник позивача змінив власні вимоги і погодився із запереченнями відповідачів, що вони не повинні нести матеріальної відповідальності за сплату моральної шкоди у сумі 3.500 грн. та судових витрат у попередній справі у розмірі 1.076,66 грн. Згідно зі ст. 27 Закону України Про страхування, ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за причинену шкоду. Дорожньо-транспортна пригода, з приводу якої між сторонами виник спір, мала місце під час дії страхового полісу № ВА 4135568 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів [PERSON], виданого Акціонерним товариством Українська пожежно-страхова компанія. Саме тому зазначене товариство було залучене до участі у справі у якості співвідповідача. Окрім цього, у судовому засіданні безспірно встановлено, що відповідач [PERSON], отримавши страхове відшкодування від ТДВ Страхова компанія "Кредо 22.03.2006 р. у розмірі 10.077,91 грн. і 10.05.2006 р. у сумі 6.757,11 грн. та достовірно знаючи, що за рішенням Кіровоградського районного суду від 19.06.2006 р. він одержить 13.472,88 грн. (які у подальшому й отримав), додатково звернувся 25.12.2006 р. до Кіровоградської філії АТ Українська пожежно-страхова компанія з приводу страхового відшкодування у сумі 13.988,06 грн., яке також одержав 26.12.2006 р. За правилами п. 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і повязані з відшкодування шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Як вбачається з наданих сторонами договору страхування наземного транспорту та полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів як [PERSON], так і [PERSON], страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. АТ Українська пожежно-страхова компанія зобовязалося перед відповідачем [PERSON] провести виплату у разі настання страхового випадку у розмірі до 25.500 грн. за шкоду, заподіяну майну. Платіжним дорученням від 26.12.2006 р. Кіровоградська філія АТ Українська пожежно-страхова компанія перерахувала [PERSON] за його заявою від 25.12.2006 р. про виплату страхового відшкодування за пошкоджений в результаті ДТП, яка сталася 18.01.2006 р., автомобіль 13.988,06 грн. Окрім цього, у даному випадку страхове відшкодування [PERSON] було зменшене на суму франшизи (безумовної) 510 грн. За висновком звіту № 35 про експертну оцінку вартості матеріальних збитків автомобіля [PERSON] від 14.02.2006 р. розмір відновлювального ремонту складатиме 17.397,67 грн. В той же час згаданий відповідач фактично одержав від ТДВ Страхова компанія Кредо 25.731,24 грн. та від Кіровоградської філії АТ Українська пожежно-страхова компанія 13.988,06 грн., а разом 39.719,30 грн., що значно перевищує визначений фахівцем розмір матеріальних збитків. Таким чином, скориставшись непоінформованістю страховиків, [PERSON] надлишково одержав страхове відшкодування у сумі 13.988,06 грн., із якого тепер повинен відшкодувати вимогу ТДВ Страхова компанія Кредо до АТ Українська пожежно-страхова компанія про стягнення 8.896,22 грн. Оскільки [PERSON] незаконно отримав страхове відшкодування у двох страховиків, кошти у розмірі 13.988,06 грн. слід стягнути на користь ТДВ СК Кредо як надмірно сплачені, а також у рахунок боргу АТ Українська пожежно-страхова компанія за даним позовом, за яким не сплили терміни позовної давності. Адже АТ Українська пожежно-страхова компанія і ТДВ СК Кредо свої зобовязання по виплаті страхового відшкодування перед [PERSON] і [PERSON] виконали у повному обсязі. В той же час [PERSON] не виконав умов договору страхування наземного транспорту з позивачем, не сповістив страховика про одержання відшкодування від третіх осіб та у подальшому не повернув їх страховикові (п. 14.25 Договору від 29.06.2005 р.). Окрім пояснень сторін, зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами у справі: договорами страхування наземного транспорту, платіжними дорученнями, страховими актами, копіями судових рішень та платіжних доручень, іншими матеріалами справи. Суд відкидає заперечення відповідача [PERSON], оскільки вони спростовуються вище наведеними доказами у їх сукупності. Відповідно до ст. 130, ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем [PERSON] позову у розмірі 741,24 грн. суперечить закону. Адже сума безумовної франшизи [PERSON] за вище згаданими договорами становить тільки 510 грн. і тому розмір стягнення не може її перевищувати. Суд вважає, що відповідно до вимог ст. 3 Декрету КМ України Про державне мито та ст. ст. 79-81, 88 ЦПК України судові витрати позивача у справі потрібно стягнути пропорційно до розміру задоволених вимог з відповідача [PERSON] 199,88 грн. (139,88 грн. + 60 грн.) та з відповідача [PERSON] 101 грн. (51 грн. + 60 грн.) на його користь. Ураховуючи наведене, на підставі ст. 27 Закону України Про страхування, ст. ст. 257, 260-261, 267, 979-999, 1166, 1187-1188 ЦК України,

Outcome: partial