Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-10 00:00:00

Закрите акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк (далі Банк, або позивач-1) звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки жилий будинок № 18, по вул. Калініна у м. Полонне, належний для [PERSON], шляхом продажу Банком предмета іпотеки з укладанням від імені Банку договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також надання ПриватБанку усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Крім того позивач-1 просив виселити відповідачів з цього будинку, зі зняттям їх з реєстрації, і стягнути судові витрати. Банк мотивував свої вимоги тим, що 8.05.2008 року з [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого відповідачка отримала кредит в сумі 36\~728, 64 доларів США з періодом його погашення до 8.05.2023 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором цього ж дня було укладено договір іпотеки, за яким [PERSON] передала в іпотеку належне для неї житло та земельну ділянку, для обслуговування жилого будинку, розміщені за вказаною вище адресою. Оскільки відповідачка не виконує умов кредитного договору, допустила виникнення заборгованості на загальну суму станом на 3.11.2009 року в розмірі 38\~012, 27 доларів США, не відреагувала на попередження Банку, тому останній вважає є підстави звернути стягнення на предмет іпотеки. [PERSON] (далі позивач-2) звернувся до суду в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] з позовом, в якому просив визнати недійсними кредитний договір та договір іпотеки від 8.05.2008 року укладені його дружиною [PERSON] з Банком. В обґрунтування таких вимог позивач-2 посилався на те, що кредитний договір є недійним, так як укладений в порушення вимог ст. 65 СК України, зокрема без його згоди, а договір іпотеки укладено ще й без врахування, що в жилому будинку проживає неповнолітній син. В судовому засіданні представник Банку свій позов підтримала, доповнила його вимоги, заявивши такі щодо звернення стягнення не тільки на жилий будинок, а також й на земельну ділянку, на якій він розташований, та виселення з будинку всіх осіб які в ньому фактично проживають. Позов [PERSON] не визнала. Представник позивача-1 пояснила, що з [PERSON] були укладені кредитний договір та договір іпотеки. При чому останній укладено на підставі наданої позичальницею довідки ЖЕК, із якої вбачалося, що в спірному будинку відсутні неповнолітні діти. Тому порушення зі сторони Банку відсутні. [PERSON] заявлений ним позов підтримав, уточний вимоги, вказавши, що договір іпотеки слід визнати не недійсним, а нікчемним, оскільки він укладений без погодження з органом опіки й піклування, а кредитний договір підлягає визнанню недійсним, із підстав викладених у позові. Позов Банку не визнав. Відповідачі [PERSON], [PERSON] позов Банку не визнали, а позов [PERSON] визнали, пояснили, що при укладені договору іпотеки на той час у будинку проживали та проживають неповнолітній син позичальниці [PERSON], а також малолітня дитина відповідача [PERSON] [PERSON], [INFO], а в період дії договору в 2009 році народилась [PERSON], яка також проживає в будинку, який перебуває в іпотеці. Тому на їхню думку укладення договору іпотеки без врахування, що в будинку проживають неповнолітні та малолітні діти суперечить закону. Відповідач [PERSON] в судові засідання не зявився подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник третьої особи органу опіки та піклування заперечила проти позову Банку, зазначивши, що оскільки в будинку належному для [PERSON] проживає її неповнолітній син, а також ще й малолітні її онуки, тому договір іпотеки предметом якого є вказане житло, укладений в порушення вимог закону без згоди органу опіки і піклування. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази суд вважає позов Банку задоволенню не підлягає, а позов [PERSON] слід задовольнити частково. Судом встановлено, що 8.05.2008 року між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого відповідачка отримала кредит в сумі 36\~728, 64 доларів США з періодом його погашення до 8.05.2023 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором цього ж дня було укладено договір іпотеки, за яким [PERSON] передала в іпотеку належне для неї житло та земельну ділянку, для обслуговування жилого будинку, розміщені в м. Полонному, по вул. Калініна, 18. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що на день укладення договору іпотеки, 8.05.2008 року, в жилому будинку проживали та продовжують проживати неповнолітній син позичальниці [PERSON], а також малолітня дитина відповідача [PERSON] [PERSON], [INFO], а в період дії договору в 2009 році народилась [PERSON], яка також проживає в будинку, який перебуває в іпотеці. Наведені обставини стверджується поясненнями [PERSON], представника органу опіки і піклування, даними свідоцтва про народження [PERSON], довідки ЖЕК, актів обстеження і перевірки житлових умов. Відповідно до ст. 156 ЖК України неповнолітні діти мають право користуватися жилим приміщенням нарівні з його власником. Статтею 12 Закону України „Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей від 02.06.2005 року, який набрав чинності з 1.01.2006 року, передбачено, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Така згода при укладенні між Банком та [PERSON] договору іпотеки отримана не була. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦК правочин, вчинений без дозволу органу опіки і піклування, є нікчемним. Тому з цих підстав суд відмовляє у задоволенні позову Банку, та задовольняє вимогу [PERSON] про визнання нікчемним договору іпотеки. Суд не вважає законною вимогу названого позивача щодо визнання недійсним кредитного договору укладеного між Банком та [PERSON] із підстав викладених ним у позовній заяві. Як вбачається із даних кредитного договору такий укладено відповідно до вимог ст.1054, 1055 ЦК України. Із пояснень [PERSON] слідує, що кошти отримані його дружиною за кредитним договором були витрачені на потреби сім`ї, про що йому було відомо, а тому суд вважає, що позивач-2 був обізнаний із отриманням [PERSON] кредиту в Банку і давав на це згоду. У звязку з наведеним положення ч.2 ст. 65 СК України в частині, що чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без його згоди, якщо це договір виходить за межі дрібного побутового, як на це вказує [PERSON]М у позові як на підставу визнання недійсним кредитного договору - в даному випадку не є прийнятними. Також суд зазначає, що в забезпечення виконання умов кредитного договору позичальниця уклала договір іпотеки, предметом якого є жилий будинок і земельна ділянка, що являються її особистою власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, тому застосування до цього правочину положень ст. 63, 65 СК України, як цього припускається позивач-2, є невірним.

Outcome: partial