Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-05 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилою площею. В обгрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що на підставі ордеру на жиле приміщення № 8 від 30 жовтня 2003 року виданого Сєвєродонецькою міською радою Луганської області позивач заселився в двокімнатну квартиру, розташовану в м. Сєвєродонецьку, МЖК „МРІЯ", 7/18-а. Ця квартира є службовою квартирою Управління Служби безпеки України в Луганській області. Разом з ним на підставі ордеру заселились відповідачка його колишня дружина [PERSON] та двоє неповнолітніх дітей: донька [PERSON], [INFO], і син [PERSON], [INFO]. 24 грудня 2007 року Сєвєродонецький міський суд своїм рішенням розірвав шлюб між [PERSON] та [PERSON], на підставі якого позивач одержав 18 лютого 2008 року свідоцтво про розірвання шлюбу. Ще до розірвання шлюбу сторони припинили проживати однією сім'єю. Під час розгляду справи про розірвання шлюбу було вирішене питання про місце проживання дітей, тобто разом з відповідачкою. 23 червня 2008 року відповідачка на підставі договору купівлі-продажу стала власником чотирьохкімнатної квартири, яка розташована в м. Сєвєродонецьку, вул. Гоголя, 81-100. 28 червня 2008 року відповідачка разом з дітьми переїхала на постійне проживання до вище вказаної квартири. При цьому вона вивезла із спірної квартири на нову квартиру все майно. Після переїзду відповідачка разом з дітьми з реєстрації у спірній квартирі не знялась і значиться зареєстрованою до наступного часу. У зв'язку з цим на відповідачку та дітей нараховуються комунальні платежі, які позивач вимушений сплачувати. Відповідачка відмовляється відшкодовувати [PERSON] витрати на комунальні послуги. Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності мешканця жиле приміщення зберігається протягом шести місяців. У даному випадку відповідачка разом з дітьми відсутня більше ніж шести місяців без поважних причин. Тому позивач просив визнати [PERSON], та неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, які втратили право користування жилою площею в службовій квартирі, розташованої в м. Сєвєродонецьку, квартал МЖК „МРІЯ", 7-18-а. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтвердив доводи, викладені у позовній заяві, підтримав позовні вимоги та просив визнати [PERSON], та неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], такими, які втратили право користування жилою площею в службовій квартирі № 18-а будинку № 7 МЖК «Мрія» м.Сєвєродонецька Луганської області, оскільки вони не проживають у спірній квартирі без поважних причин досить тривалий час більше ніж пів року. У зв'язку з тим що на відповідачку та дітей нараховуються комунальні платежі, які позивач вимушений сплачувати, а відповідачка відмовляється відшкодовувати йому витрати на комунальні послуги. Також, у відповідачки є у власності квартира і вона може зареєструватися сама та дітей в своїй квартирі. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що вона не бажає зніматися з реєстрації, оскільки після розірвання шлюбу [PERSON] наполягав на тому, щоб вона виїхала із службової квартири. В зв'язку з цим вона вимушена була купити квартиру в кредит на 30 років. Вона не знала, що при покупці квартири, вона втратить право на проживання в службовій квартирі. Що стосується неповнолітніх дітей, то вони мають повне право на службову квартиру. Службову квартиру [PERSON] має тільки тому, що має сім'ю. Крім того, позивач сам не проживає в даній квартирі, а тільки періодично в ній з'являється. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, до суду надали заяви в яких просили справу розглядати за їх відсутності, про день час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Свідок [PERSON] 01.04.2010 року в судовому засіданні суду пояснила, що вона являється сусідкою [PERSON], понад 6 років. Більше ніж рік тому, [PERSON] коли прийшла в свою квартиру, то не змогла її відкрити. З того часу вона не проживає в квартирі. Свідок [PERSON] 01.04.2010 року в судовому засіданні суду пояснив, що він проживав з [PERSON] в одному будинку, але в різних під'їздах. Він знає, що [PERSON] та [PERSON] поживали разом в службовій квартирі. Після їх розлучення [PERSON] в квартирі не проживає, це приблизно біля одного року. Де на сьогоднішній день проживає [PERSON] йому не відомо. Вислухавши учасників процесу, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.2 статті 123 ЖК України до користування службовими жилими примміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 76, 79 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 106 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів, його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. На підставі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, яка втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлених термінів проводиться в судовому порядку. Відповідно п.20 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 3 серпня 2006 року №1081, військовослужбовець та члени його сім'ї зобов'язані вивільнити займане ними службове житлове приміщення у разі одержання або придбання житла для постійного проживання. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] є колишня дружина позивача [PERSON] Згідно ордеру на житлове приміщення № 8 серії П у [PERSON] з родиною з 4 чоловік є право заняття жилого приміщення жилою площею 35,6 кв.м., яка складається з двох кімнат в ізольованій квартирі, за адресою: кв. МЖК «Мрія» [ADDRESS] на підставі Рішення виконкому № 1817 від 28.10.2003 року /а.с.5/. Згідно довідки № 3 ОСББ «Мрія-7-1» за адресою МЖК «Мрія» [ADDRESS] зареєстровані з 12.11.2003 року по теперішній час [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] /а.с.9/. Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу 11.01.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб /а.с.11/. На підставі Договору купівлі-продажу квартири від 23.06.2008 року приватним нотаріусом [PERSON], реєстр № 4046 зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON]. Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає [INFO] МЖК «Мрія» кв.18-а, а також має у власності квартиру № 100 по Гоголя № 81 м. Сєвєродонецька Луганської області, вказане підтверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині визнання [PERSON], такою що втратила право користування жилою площею в службовій квартирі, розташованій в м.Сєвєродолнецьк, кв. МЖК «Мрія», 7/18-а підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача, щодо визнання неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування жилою площею в службовій квартирі, розташованій в м.Сєвєродолнецьк, кв. МЖК «Мрія», 7/18-а, то вказані вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження Серія 1-ЕД № 063342 від 02.04.1997 року [PERSON] народилася 15.03.1997 року про що зроблено відповідний актовий запис за № 273. Згідно свідоцтва про народження Серія 1-ЕД № 226159 від 26.02.2003 року [PERSON] народився 10.02.2003 року про що зроблено відповідний актовий запис за № 137. Посилання позивача в даному випадку на норму матеріального права, яка передбачає визнання особи втратившою право користування житлом у випадку відсутності без поважних причин більше шести місяців є неправомірним, оскільки [PERSON] та [PERSON] є неповнолітніми їх місце проживання встановлюється за місцем проживання батьків або одного з них. Враховуючи, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, неповнолітні діти після розлучення їх батьків проживають з матір'ю, то в даному випадку вони не можуть вважатися такими, що не проживають в спірній квартирі без поважних причин. Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що визнання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням не відповідає інтересам дітей і є незаконним, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: partial