Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-30 00:00:00

Перший заступник прокурора Київської області звернувся в суд в інтересах Бузівської сільської ради з даним позовом посилаючись на те, що на підставі рішення чотирнадцятої сесії 5 скликання Вузівської сільської ради Києво-Святошинського району № 8 від 24.01.08 року [PERSON] передано у власність земельні ділянки загальною площею 0,15 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Леніна в с. Бузова Києво-Святошинського району, а у подальшому 12.08.08 року Бузівською сільською радою їй видано державні акти на право власності на земельні ділянки серії С Хе 235702 та серії ЯЖ № 235703 площею 0,075 га кожна в с. Бузова по вул. Леніна для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд з кадастровими номерами 3222480800:11:002:0166 і 3222480800:11:002:0167 відповідно та зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010832900414 та №010832900413. Вважає, що державні акти на право власності на земельні ділянки [PERSON] видано з грубим порушенням чинного законодавства, зокрема, заяви [PERSON] про передачу у власність земельних ділянок площею 0,075 га кожна в с. Бузова по вул. Леніна для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд на пленарних засіданнях сесії Вузівської сільської ради 24.01.08 року не розглядались та відповідне рішення не приймалось. За результатами перевірки прокуратурою області порушена та розслідувана кримінальна справа № 47-1055 щодо Вузівського сільського голови у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 368 ч. З, 366 ч. 1 КК України. Ринкова вартість земельних ділянок, які незаконно передано у власність [PERSON], відповідно до висновку оцінювача [PERSON] становить 161 430 грн. Вважає, що оспорюваними державними актами на право власності на земельну ділянку порушено інтереси держави. Тому просив визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 235702, виданий 12.08.08 Вузівської сільською радою Києво-Святошинського району Київської області [PERSON]. Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 235703, виданий 12.08.08 Вузівської сільською радою Києво-Святошинського району Київської області [PERSON]. Зобов'язати [PERSON] повернути державі в особі Вузівської сільської ради Києво-Святошинського району земельні ділянки площею 0,075 га кожна для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані по вул. Леніна в с. Бузова Києво-Святошинського району Київської області. В судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги. Представник відповідачки [PERSON] заперечував проти позову, посилаючись на те, що вони користуються спірними земельними ділянками, які надані у власність позивачці Бузівською сільською радою, але не заперечував, що їх не запрошували на засідання ради. Представник Бузівської сільської ради не з»явився в судове засідання, про день слухання справи повідомлений. Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з таких підстав. Судом встановлено , що на підставі рішення чотирнадцятої сесії 5 скликання Вузівської сільської ради Києво-Святошинського району № 8 від 24.01.08 [PERSON] передано у власність земельні ділянки загальною площею 0,15 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Леніна в с. Бузова Києво-Святошинського району, а у подальшому 12.08.08 року Бузівською сільською радою їй видано державні акти на право власності на земельні ділянки серії С Хе 235702 та серії ЯЖ № 235703 площею 0,075 га кожна в с. Бузова по вул. Леніна для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд з кадастровими номерами 3222480800:11:002:0166 і 3222480800:11:002:0167 відповідно та зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010832900414 та №010832900413. Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Пунктом 34 ч. 2 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільських, селищних, міських рад. Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель. Сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України (ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України). Суд вважає, що державні акти на право власності на земельну ділянку [PERSON] видано з грубим порушенням чинного законодавства, оскільки , заява [PERSON] про передачу у власність земельних ділянок площею 0,075 га в с. Бузова по вул. Леніна для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд на пленарних засіданнях сесії Вузівської сільської ради Києво-Святошинського району 24.01.08 року не розглядалось та відповідне рішення не приймалось, що підтверджується протоколом відповідного засідання та рішенням сесії Бузівської сільської ради від 24.01.08 року та прокуратурою області порушена та розслідувана кримінальна справа № 47-1055 щодо Бузівського сільського голови Києво-Святошинського району [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 368 ч. З, 366 ч. 1 КК України. Ринкова вартість земельної ділянки, яка незаконно передана у власність [PERSON] відповідно до висновку оцінювача [PERSON] становить 161430 гр. . Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 153 ЗК України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Крім того, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю (ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України). Відповідно до ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Стаття 387 ЦК України передбачає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Земельна ділянка вибула з державної власності всупереч законодавству та волі держави в особі уповноваженого на те органу, що дає підстави для витребування її із чужого незаконного володіння. Згідно п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради. В даному випадку оспорюваними державними актами на право власності на земельні ділянки порушено інтереси держави, захист яких покладено на органи прокуратури відповідно до ст. 121 Конституції України, Законом України "Про прокуратуру", ст. 45 ЦПК України. За таких обставин вимоги прокурора суд знаходить обґрунтованими. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог прокурора , оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Згідно ст.. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved