overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Трансмаш» про стягнення заборгованості по сплаті заробітку. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином в установленому законом порядку про слухання справи. Суд, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача у порядку ст.169 ЦПК України. У судовому засіданні встановлено, позивач з відповідачем по справі перебувала в трудових стосунках, працюючи в якості прибиральниці виробничих приміщень з 03 лютого 1999 року по 29 травня 2009 рік. 29.05.2009 року позивач була звільнена з ТОВ «Трансмаш» на підставі ч.1ст.40 КЗпП України /за скороченням штату/, але відповідачем розрахунок позивачу при звільненні не проведений, не сплачена заборгованість по заробітній платні, яка складає 3957, 15 гривень. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то належні йому суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги розрахунку. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, у випадку несплати з вини власника належних звільненому робітнику сум в термін, зазначений в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно сплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а також, відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства України « Про оплату праці», зазначено, що не проведення розрахунків зі звільненими робітниками в день звільнення є підставою для застосування відповідальності , передбаченої ст. 117 КЗпП України. Крім того, через несвоєчасність сплати заробітної платні на протязі довгого часу позивач терпіла матеріальні труднощі, через відсутність грошей не мала можливості купити продукти харчування, одяг, своєчасно сплатити комунальну платню, постійно нервувала, декілька разів змушена просити в знайомих гроші в борг, що принижувало її гідність. Добровільно відповідач заборгованість по заробітній платі не сплатив, тому позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 4000 гривень. Заслухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що відповідач повинен сплатити заборгованість по сплаті заробітної плати в сумі 3957, 15 гривень; середній заробіток за весь час затримки розрахунку на день фактичного розрахунку, що на час звернення позивача до суду складає 7 місяців: 496, 06 грн. х 7 міс. = 3472, 42 гривень. Крім того, моральну шкоду в сумі 1000, 00 гривень. Відповідно до ст. ст. 81, 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір, та витрати з інформаційно технічного забезпечення.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-18 00:00:00

[PERSON]В звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між ним та відповідачкою [PERSON] 02 березня 2002 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану міста [PERSON], актовий запис № 136, зареєстровано шлюб. Проте з відповідачкою не змогли створити міцну сім'ю, між ними відсутнє взаємопорозуміння , що призводить до постійних суперечок. На теперішній час проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Майновий спір та спір про місце проживання дитини відсутній. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити , посилаючись на ті самі підстави. Відповідач [PERSON] позов визнала, при цьому пояснила, що також не має наміру проживати з позивачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ст. 130 частини 4 Цивільного процесуального кодексу, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому статтею 174 цього ж Кодексу. Згідно статті 174 частини 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за 4 наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, 02 березня 2002 Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану міста [PERSON] зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 136, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. Від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені в травні 2009 року. Майновий спір між сторонами відсутній , після розірвання шлюбу неповнолітня дитина буде проживати з відповідачкою [PERSON] Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Трансмаш» про стягнення заборгованості по сплаті заробітку. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином в установленому законом порядку про слухання справи. Суд, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача у порядку ст.169 ЦПК України. У судовому засіданні встановлено, позивач з відповідачем по справі перебували в трудових стосунках, працюючи в якості електрогазозварювальника з 08 липня 2008 року по 21 квітня 2009 рік. 29.05.2009 року позивач був звільнений з ТОВ «Трансмаш» на підставі ст. 38 КЗпП України /за власним бажанням/, але відповідачем розрахунок позивачу при звільненні не проведений, не сплачена заборгованість по заробітній платні, яка складає 2353, 96 гривень. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то належні йому суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги розрахунку. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства України « Про оплату праці», зазначено, що не проведення розрахунків зі звільненими робітниками в день звільнення є підставою для застосування відповідальності , передбаченої ст. 117 КЗпП України. Крім того, через несвоєчасність сплати заробітної платні на протязі довгого часу позивач терпів матеріальні труднощі, через відсутність грошей не мав можливості купити продукти харчування, одяг, своєчасно сплатити комунальну платню, постійно нервував, декілька разів змушений просити в знайомих гроші в борг, що принижувало його гідність. Добровільно відповідач заборгованість по заробітній платі не сплатив, тому позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 3000 гривень. Заслухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що відповідач повинен сплатити заборгованість по сплаті заробітної плати в сумі 2353, 96 гривень. Крім того, моральну шкоду в сумі 1000, 00 гривень. Відповідно до ст. ст. 81, 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір, та витрати з інформаційно технічного забезпечення.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Трансмаш» про стягнення заборгованості по сплаті заробітку. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином в установленому законом порядку про слухання справи. Суд, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача у порядку ст.169 ЦПК України. У судовому засіданні встановлено, позивач з відповідачем по справі перебував в трудових стосунках, працюючи в якості різник металу з 01 березня 2007 року по 29 травня 2009 рік. 29.05.2009 року позивач був звільнений з ТОВ «Трансмаш» на підставі ч.1ст.40 КЗпП України /за скороченням штату/, але відповідачем розрахунок позивачу при звільненні не проведений, не сплачена заборгованість по заробітній платні, яка складає 4208, 95 гривень. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то належні йому суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги розрахунку. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, у випадку несплати з вини власника належних звільненому робітнику сум в термін, зазначений в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно сплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а також, відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства України « Про оплату праці», зазначено, що не проведення розрахунків зі звільненими робітниками в день звільнення є підставою для застосування відповідальності , передбаченої ст. 117 КЗпП України. Крім того, через несвоєчасність сплати заробітної платні на протязі довгого часу позивач терпів матеріальні труднощі, через відсутність грошей не мав можливості купити продукти харчування, одяг, своєчасно сплатити комунальну платню, постійно нервував, декілька разів змушений просити в знайомих гроші в борг, що принижувало його гідність. Добровільно відповідач заборгованість по заробітній платі не сплатив, тому позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 5000 гривень. Заслухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що відповідач повинен сплатити заборгованість по сплаті заробітної плати в сумі 4208, 95 гривень; середній заробіток за весь час затримки розрахунку на день фактичного розрахунку, що на час звернення позивача до суду складає 7 місяців: 671, 06 грн. х 7 міс. = 4697, 42 гривень. Крім того, моральну шкоду в сумі 1000, 00 гривень. Відповідно до ст. ст. 81, 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір, та витрати з інформаційно технічного забезпечення.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Трансмаш» про стягнення заборгованості по сплаті заробітку. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином в установленому законом порядку про слухання справи. Суд, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача у порядку ст.169 ЦПК України. У судовому засіданні встановлено, позивач з відповідачем по справі перебувала в трудових стосунках, працюючи в якості заступника начальника цеха з 16 серпня 2007 року по 29 травня 2009 рік. 29.05.2009 року позивач була звільнена з ТОВ «Трансмаш» на підставі ч.1ст.40 КЗпП України /за скороченням штату/, але відповідачем розрахунок позивачу при звільненні не проведений, не сплачена заборгованість по заробітній платні, яка складає 6729, 19 гривень. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то належні йому суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги розрахунку. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, у випадку несплати з вини власника належних звільненому робітнику сум в термін, зазначений в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно сплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а також, відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства України « Про оплату праці», зазначено, що не проведення розрахунків зі звільненими робітниками в день звільнення є підставою для застосування відповідальності , передбаченої ст. 117 КЗпП України. Крім того, через несвоєчасність сплати заробітної платні на протязі довгого часу позивач терпіла матеріальні труднощі, через відсутність грошей не мала можливості купити продукти харчування, одяг, своєчасно сплатити комунальну платню, постійно нервувала, декілька разів змушена просити в знайомих гроші в борг, що принижувало її гідність. Добровільно відповідач заборгованість по заробітній платі не сплатив, тому позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 6000 гривень. Заслухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що відповідач повинен сплатити заборгованість по сплаті заробітної плати в сумі 6729, 19 гривень; середній заробіток за весь час затримки розрахунку на день фактичного розрахунку, що на час звернення позивача до суду складає 7 місяців: 949, 13 грн. х 7 міс. = 6643, 91 гривень. Крім того, моральну шкоду в сумі 1000, 00 гривень. Відповідно до ст. ст. 81, 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір, та витрати з інформаційно технічного забезпечення.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-18 00:00:00

У грудні 2009 року [PERSON] звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] CO., посилаючись на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу має неповнолітнього сина [PERSON], який проживає із нею. Проте, тривалий час вона з відповідачем не проживає однією сім»єю та не веде спільного господарства, шлюб існує формально. У попередньому судовому засіданні позивач не відмовилася від вимог. Пояснила, що не підтримує сімейно-шлюбних стосунків з відповідачем упродовж: року, про примирення не клопоче, просить судових витрат їй не повертати, відповідач добровільно надає матеріальну допомогу на утримання сина, який проживає із нею. Відповідач позов визнав, погодився з мотивами розірвання шлюбу, про що надав суду письмову заяву, яка приєднана до матеріалів справи. Пояснив, що про примирення також: не клопоче, дійсно не підтримує сімейно-шлюбних стосунків з позивачем упродовж: року, витрати за одержання свідоцтва про розірвання шлюбу просить покласти на нього. Судом роз»яснені юридичні наслідки визнання позову відповідачем. [PERSON] CO. намірів не змінив, наполягає на постановленні рішення у попередньому судовому засіданні. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 cm. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому cm. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 cm. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що з 16 червня 2007року сторони перебувають у шлюбі (а.с.4). Від шлюбу мають сина [PERSON], 06 жовтня 2007року народження, який проживає із позивачем (а.с.5,6). Суд, згідно ч.2 cm. 112 СК України, постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з дітей, що мають істотне значення. Сторони про примирення не клопочуть. Як пояснила позивач, з якою погодився відповідач, подружжя не підтримує сімейно-шлюбних стосунків упродовж: одного року. Такі стосунки істотно суперечать інтересам сторін, тому шлюб слід розірвати. Таким чином, визнання відповідачем пред»явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Між: сторонами відсутній спір щодо виховання дитини. Як пояснили сторони відповідач добровільно надає матеріальну допомогу на утримання сина, розмір допомоги достатній для задоволення розумних потреб дитини. Позивач просить судових витрат їй не повертати. Відповідач просить витрати щодо одержання свідоцтва про розірвання шлюбу покласти на нього. Суд не вбачає підстав, щоб не задовольнити клопотання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-18 00:00:00

У грудні 2009 року [PERSON] звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], посилаючись на те, що перебуває у повторно зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу має двоє неповнолітніх дітей: сина [PERSON] та доньку [PERSON], які проживають із нею та на утримання яких відповідач надає матеріальну допомогу добровільно. Проте, сімейно-шлюбних стосунків з відповідачем не підтримує упродовж: року через непорозуміння відносно сімейного життя. У попередньому судовому засіданні позивач не відмовилася від вимог. Пояснила, що не підтримує сімейно-шлюбних стосунків з відповідачем упродовж: року, про примирення не клопоче, просить судових витрат їй не повертати, відповідач добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дітей, які проживають із нею. Відповідач позов визнав, погодився з мотивами розірвання шлюбу, про що надав суду письмову заяву, яка приєднана до матеріалів справи. Пояснив, що про примирення також: не клопоче, дійсно не підтримує сімейно-шлюбних стосунків з позивачем упродовж року, витрати за одержання свідоцтва про розірвання шлюбу просить покласти на нього. Судом роз»яснені юридичні наслідки визнання позову відповідачем. [PERSON] намірів не змінив, наполягає на постановленні рішення у попередньому судовому засіданні. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 cm. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому cm. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 cm. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що з 16 серпня 2003 року сторони перебувають у повторно зареєстрованому шлюбі (а.с.3,6). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], які проживають із позивачем (а.с.4,5,7). Суд, згідно ч.2 cm. 112 СК України, постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони про примирення не клопочуть. Як пояснила позивач, з якою погодився відповідач, подружжя не підтримує сімейно-шлюбних стосунків упродовж: одного року. Такі стосунки істотно суперечать інтересам сторін, тому шлюб слід розірвати. Таким чином, визнання відповідачем пред»явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Між: сторонами відсутній спір щодо виховання дітей. Як пояснили сторони відповідач добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дітей, розмір допомоги достатній для задоволення розумних потреб неповнолітніх. Позивач просить судових витрат їй не повертати. Відповідач просить витрати щодо одержання свідоцтва про розірвання шлюбу покласти на нього. Суд не вбачає підстав, щоб не задовольнити клопотання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-18 00:00:00

09 грудня 2009 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 28 квітня 1990 року в відділі РАГСу Броварського міськвиконкому Київської області про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблений запис № 196 від якого мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] Пославсь на те, що сімейне життя з дружиною не склалось. В них виявились абсолютно протилежні та психологічно-несумісні характери протирічні погляди на життя та взаємні права та обов'язки подружжя, їх функції та роль в сім'ї. Крім того відповідачка зовсім не цікавиться його думкою. В зв'язку з цим між ними ніколи не було взаєморозуміння та взаємоповаги систематично і з будь-якого приводу виникали сварки. Зберігати шлюб за таких обставин [PERSON] вважає недоцільним. В попередньому судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги і пояснив, що у нього з відповідачкою сімейне життя не склалось. В них виявились абсолютно протилежні та психологічно-несумісні характери, протирічні погляди на життя та взаємні права та обов'язки подружжя, їх функції та роль в сім'ї. Крім того відповідачка зовсім не цікавиться його думкою. В зв'язку з цим між ними ніколи не було взаєморозуміння та взаємоповаги, систематично і з будь-якого приводу виникали сварки. Відносини ставали дедалі напруженішими, що в кінці кінців призвело до того, що їй сім'я почала неухильно розпадатись. Шлюбно-сімейні відносини вони не підтримують з 2008 року. Зберігати шлюб в подальшому позивач не бажає. Відповідач [PERSON] позов визнала, проти розірвання шлюбу не заперечувала. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає що позов обгрунтований і підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування їх до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Михальчук) [PERSON] 28 квітня 1990 року в відділі РАГСу Броварського міськвиконкому Київської області уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблений запис № 196, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] На даний час їхній шлюб носить чисто формальний характер. При встановлених обставинах, коли ні позивач ні відповідач не виявили бажання до примирення, їхнє подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечило б їхнім особистим інтересам, оскільки б це було примушуванням до шлюбу. А це заборонено законом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-18 00:00:00

У листопаді 2009 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 27.10.2007р. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинили у звязку з постійними сварками, втратили почуття поваги та любові і прийшли до висновку, що збереження сімї неможливе. З травня 2009 року проживають окремо, а тому шлюб існує формально. Спору про утримання та виховання дитини, а також майнового спору немає. У звязку з наведеним позивач просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві просить їх задоволити, вважає збереження шлюбу неможливе. Відповідач в судове засідання не зявилася без поважних причин, хоча належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку. Судом установлено, що 27 жовтня 2007 року зареєстрований шлюб між [PERSON] та Тарасовською ( прізвище після укладення шлюбу [PERSON] ) [PERSON] ( а.с. 4 ). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] ( а.с. 5 ). Згідно довідки Васильківської сільської ради до складу сімї [PERSON] входить дружина [PERSON] та син [PERSON] ( а.с. 6 ). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що оскільки сторони тривалий час разом не проживають, ніяких відносин не підтримують, що свідчить про те, що вони втратили взаєморозуміння та взаємоповагу, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, а тому суд приходить до висновку, що шлюб укладений між позивачем та відповідачем слід розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved