Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-12 00:00:00

У вересні 2009 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Суха Балка" про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що працював підземним крипильником в період з 27.10.1997р. по 19.03.2007р. на шахті «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка» . Під час виконання роботи 20 листопада 2006 року з ним стався нещасний випадок. Він потрапив під завал гірничої маси, отримав травму правої ноги внаслідок удару куском гірничої маси. Діагноз згідно з листком непрацездатності : закритий поперечний злам правого стегна на межі середньої і нижньої третини зі зміщенням уламків. В зв'язку з травмою згідно первинного огляду 14.03.2007р. йому встановлена II група інвалідності та ступінь втрати професійної працездатності - 70% з 12.03.2007р. При повторному огляді 29.04.2009 року встановлена ступінь втрати професійної працездатності 25%. Згідно з п. 7 акту про нещасний випадок від 14.11.2006 року причинами нещасного випадку є порушення технологічного процесу та невиконання посадових обов'язків. Нещасний випадок стався з вини адміністрації шахти «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка», оскільки адміністрація не виконала вимоги ст. 14 Закону України «Про охорону праці. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. У зв'язку з важкою травмою змінився його спосіб та якість життя, що завдає йому моральних страждань. У зв'язку з травмою та тривалим лікування він втратив роботу по спеціальності. Як тільки йому була встановлена інвалідність, позивача одразу звільнили за станом здоров'я, що перешкоджає роботі з 19.03.2007р. Переніс болісні операції. Вісім місяців він був майже прикутий до ліжка і мав можливість пересуватися тільки на милицях, потів почав використовувати ціпок. Він постійно відчуваю слабкість та біль у нозі. Через постійний біль не може спокійно відпочивати. Такий стан не дає йому можливості спокійно спати ночами, займатися фізичною роботою. Любі фізичні навантаження викликають у нього нестерпні болі. Через травму він не може виконувати важку роботу по дому, що призводить до непорозуміння з дружиною. Він раніше вів активний спосіб життя, їздив на рибалку, порався на дачі. Зараз він змушений відмовитися від своїх захоплень, що спричиняє йому душевні страждання. Факт завдання йому моральних страждань підтверджується актом про нещасний випадок на виробництві, витягом із висновків МСЕК, виписками з історій хвороби. Моральну шкоду він оцінюс у 125000 грн. В судове засідання позивач не з'явився, представник позивача надав заяву до суду про підтримку позовних вимог [PERSON] і про розгляд справи в його відсутність. Представник відповідача позов не визнав пояснив, що відносини, які виникають з такого виду загальнообов'язкового державного страхування, як страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності регулюються окремим законом, а саме Законом Украйни «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». В рішенні Конституційного Суду України (справа №1-9/2004), зазначається, що ст. 237-1 КЗпП України та ст. 1167 ЦК України відшкодування моральної шкоди, що відшкодовується особою яка заподіяла шкоду, або власником чи уповноваженим ним органом, не застосовується до осіб, що підлягають обов'язковому соціальному страхуванню відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а тому ВАТ «КЗРК» не може бути відповідачем по справі. Крім того згідно ст. 237-1 КЗпП України підставою для виникнення матеріальної відповідальності є протиправне, винне невиконання чи неналежне виконання однією із сторін трудового договору своїх обов'язків, яке спричинило заподіянню шкоди. Позивач був ознайомлений з умовами праці і погодився на роботу в шкідливих умовах. Позивачем не надано доказів які б підтвердили факт припинення йому моральної шкоди, а розмір її відшкодування ні ним не обґрунтований. Незважаючи на те. що вимоги позивача безпідставні, ним також пропущений тримісячний термін звернення до суду, який застосовується при вирішенні трудових спорів. На підставі викладеного просять в позові відмовити в повному обсязі. Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], 1958р.н., працював підземним крипільником в період з 27.10.1997р. по 19.03.2007р. на шахті «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка» . Під час виконання роботи 20 листопада 2006 року з ним стався нещасний випадок. Позивач попав під завал гірничої маси, отримав травму правої ноги внаслідок удару куском гірничої маси. Діагноз згідно з листком непрацездатності : закритий поперечний злам правого стегна на межі середньої і нижньої третини зі зміщенням уламків. В зв'язку з травмою згідно первинного огляду 14.03.2007р. позивачу встановлена була 11 група інвалідності та ступінь втрати професійної працездатності - 70% з 12.03.2007р. При повторному огляді 29.04.2009 року встановлена ступінь втрати професійної працездатності 25%. Таким чином у позивача на підставі висновку МСЕК від 14.03.2007 р., право на відшкодування моральної шкоди виникло з 14.03.2007 року, дня встановлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків. Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинилась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Крім цього. Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року». Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10. п, 11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене. Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п 11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин. Позивач звернувся до суду з клопотанням про поновлення трьохмісячного строку. Суд визнав причини пропуску поважними та поновив строк. Відповідно до вимог ст.14 «Про охорону праці» та акту про нещасний випадок, акту про розслідування нещасного випадку, виписок МСЕК, виписки із історії хвороби [PERSON] суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах та про вину адміністрації підприємства ВАТ «Суха Балка». Факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв'язку з отриманим ним трудовим каліцтвом встановлений в судовому засіданні. Позивач переніс операцію, знаходиться на обліку терапевта, хірурга і травматолога, після отриманих травм стан його здоров'я важкий, він потребує подальшого лікування і спостереження, відчуває незручності у повсякденному житті, переносить фізичні страждання. Визначаючи розмір моральної шкоди,, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що вперше позивачу встановлено 70% втрати працездатності та другу групу інвалідності, а також важкість травми, пов'язаних з причиненням травмою фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягнути з відповідача ВАТ "Суха Бачка" на користь [PERSON] 45 000 гри у відшкодування моральної шкоди. На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст. 10. 11, 60, 88, 209 ч. 3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: partial