Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-31 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою про визначення часток в праві спільної сумісної та встановлення факту належності особі правовстановлюючого документу звернувся [PERSON]. В обґрунтуванні заявлених вимог він зазначив, що є спадкоємцем за законом майна, що залишилось після смерті його дружини [PERSON], яка померла, 04.12.2009 року, яка залишилась після її смерті. Проте нотаріусом було відмовлено в оформленні спадщини через те, що в правовстановлюючому документі на нерухоме майно не визначені частки та в свідоцтві про право власності невірно написано по батькові позивача. Відповідно, позивач просив суд визнати факт належності [PERSON], [PERSON] свідоцтва про право власності № 17 1330 від 04.08.1994 року, на квартиру № 41 в буд.№ 6 по вул.Овідіопольській дорозі у м.Одесі та визначити частки кожного співвласника вищезазначеної квартири. Відповідач [PERSON] у відкритому судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, про що надав суду відповідну заяву. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні згідно зі Свідоцтвом про право власності на житло № 17 1330 від 4 серпня 1994 року, виданим Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності без визначення часток належить квартира № 41, що розташована по вул. Овідіопольська дорога, буд. 6 (а.с.9). 5 вересня 2008 року [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3704, згідно з яким на випадок своєї смерті він заповів належне йому майно [PERSON] (а.с.10). 5 вересня 2008 року [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3705, згідно з яким на випадок своєї смерті вона заповіла належне їй майно [PERSON] (а.с.11). 4 грудня 2009 року [PERSON] померла, про що Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за № 6406 (а.с.14). Визначаючи обсяг спадщини, що викрилася до спадкування, суд виходе з того, що згідно з ч.2 ст. 8 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду передача займаних квартир (будинків) здійснювалася в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.95 р. „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою частки визначаються рівними. Таким чином, за Свідоцтвом про право власності на житло № 171330 від 4 серпня 1994 року, виданим Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, [PERSON], [PERSON] (Сафроновичу) належало по ? частки квартири за вказаною адресою. Відповідно після смерті [PERSON], відкрилася спадщина у вигляді ? частки квартири № 41, що розташована по вул. Овідіопольська дорога, буд. 6 у місті Одесі, яку вона заповідала [PERSON]. [PERSON] є чоловіком померлої, та відповідно до ст. 1241 ЦК України має право на обовязкову частку в спадщині. В установлений законом строк сторони звернулися до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Проте, державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], у зв`язку з невизначеністю часток в правовстановлюючих документах, а також через те, що в свідоцтві про право власності невірно написано по батькові позивача, вказано як «Софронович», а в паспорті громадянина України як «Сафронович». Вказані розбіжності повязані з тим, що при отриманні свідоцтва про право власності на квартиру, документом який посвідчував особу [PERSON] був паспорт громадянина СРСР, в якому по батькові російською мовою було вказано «Софронович». Свідоцтво, в свою чергу, було складено на українській мові, та працівник органу приватизації вказав по батькові як «Софронович». Пізніше позивач отримав паспорт громадянина України, де по батькові було вказано «Сафронович». Суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, підтверджують те, що в свідоцтві про право власності від 04.08.1994 року та зареєстрований в реєстрі за № 17 1330, виданим Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, [PERSON], [PERSON] (Софроновичу), допущена помилка у написанні по батькові позивача українською мовою, через що в ньому, невірно було вказано по батькові «Софронович» замість «Сафронович». Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі. Згідно зі ст. 217 ЦК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні

Outcome: approved