Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-31 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом, де просить винести рішення, яким стягнути з [PERSON] на їх користь борг за кредитом та відсотки за повернення кредиту в загальній сумі 12620,24 грн., а також стягнути на їхню користь понесені судові витрати. 01.04.2010р. представник позивача позовні вимоги збільшив, згідно яких просив суд стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за договором кредиту в сумі 20580 грн. 11 коп., яка складається з заборгованості за основною сумую кредиту 5002,73 грн. та заборгованості за відсотками 15577,38 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково та суду пояснила, що дійсно між нею та позивачем укладено договір кредиту з яким вона ознайомлена, але вважає що цей договір кредиту в частині підвищення відсотків є нікчемним, оскільки її не повідомили письмово про збільшення процентної ставки. У звязку з чим, визнає заборгованості по тілокредиту та кількість прострочених днів 546, але вважає, що заборгованість по відсоткам становить третю частини від суми 15\~577, 38 грн.. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши і проаналізувавши представлені докази, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що 7.04.2008 року між сторонами укладено кредитний договір № 101 та додаток №101 до нього - графік повернення кредиту, які підписані сторонами. Відповідно до вказаного договору кредитної спілки «Полтава і полтавці» надала [PERSON] кредит в сумі 5500 гривень, терміном до 7 квітня 20010 року. Згідно з умовами договору, [PERSON]. зобовязувалася належним чином виконувати взяті на себе зобовязання. [PERSON] порушила взяті на себе зобовязання передбачені пунктом 6.2 кредитного договору № 101 від 7.04.2008 року передбачено, що при порушенні строків сплати кредиту та відсотків більше ніж на три дні подвоїти процентну ставку вказану в п.1.4 до моменту повного погашення простроченої заборгованості. У випадку стягнення заборгованості через суд потроїти процентну ставку починаючи з останньої дати сплати кредиту. Отже, встановлено, що розмір процентів та порядок їх сплати визначений в кредитному договорі та узгоджений його сторонами, а не був збільшений банком в односторонньому порядку. Таким чином, суд не приймає до уваги посилання відповідача щодо визнання нікчемності кредитного договору в частині збільшення банком розміру процентної ставки в односторонньому порядку згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконувати належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем допущено неналежне виконання умов кредитного договору. Внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 20580,11 грн., що складається з боргу за основною сумую кредиту 5002,73 грн. та з суми нарахованих відсотків згідно кредитного договору в розмірі 15577,38 грн.. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 (Позика) глави 71 (Позика. Кредит. Банківський вклад), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Із положень частини 1 статті 1048 ЦК України вбачається, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п.2 ч.3 ст. 79, ст. 88 ЦПК України, до судових витрат віднесені затрати на сплату судового збору, послуг за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В судовому засіданні позивачем надано квитанції №635-5 та №635-6 від 24.06.2009 року про затрати на сплату судового збору в сумі 137,59 грн., послуг за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. Враховуючи те, що представник позивача в судовому засіданні збільшив позовні вимоги, а саме прохав стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 20580,11 гривень, замість раніше заявленої суми 12620,24 гривень, тому розмір судового збору необхідно визначати з суми 20580,11 гривні, враховуючи різницю між судовим збором, який підлягає до сплати та сплаченим судовим збором, тобто 205,80 гривень 126,21 гривні = 79,59 гривні. Згідно з вимогами п.6 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на інформаційно-технічне забезпечення. П.1 ч.1 ст.80 ЦПК визначено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується. Відповідно до ч.5 розділу ХІ ЦПК України Прикінцеві та перехідні положення до набрання чинності законом, який регулює порядок сплати і розміри судового збору, судовий збір при зверненні до суду сплачується у порядку і у розмірах, встановлених законодавством для державного мита. Згідно з п. а ст.3 Декрету Кабінету Міністрів «Про державне мито» розмір ставки державного мита із позовних заяв є один процент ціни позову, але не менше трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Враховуючи, вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а недоплачений судовий збір в сумі 79,59 гривні підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved