Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права користування житловим приміщенням квартирою №1 будинку №2 по вул. Лісній в м. Запоріжжя. В уточненій позовній заяві вказав, що в [ADDRESS], з 1956р. мешкала його мати [PERSON]. 23.06.2003р. вона зверталася до ВАТ ЗП «Агротехсервіс» з приводу безоплатної приватизації свого житла на підставі ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», та отримала відповідь про не заперечення такої з боку останнього. Однак, з вини КП ВРЕЖО №9, не змогла цього зробити, а 27.08.2008р. померла. З 10.01.2005р. через сімейний стан, з-за неможливості продовження сумісного проживання з дружиною [PERSON], він переїхав до своєї матері [PERSON] и жив з нею спільно як член сімї, утримував спільну квартиру, виконував поточний її ремонт, впорядковував прилеглу територію. 04.04.2006р. їх шлюб з дружиною [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Хортицького РАЦС а/з №120 від 06.07.2006р. Вважає, що набув право користування квартирою матері, та просить визнати за ним право користування житловим приміщенням та укласти самостійний договір найму житлового приміщення. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, визнати за [PERSON] право користування житловим квартирою №1 буд.№8 по вул. Лісній та зобовязати КП ВРЕЖО №9 укласти з ним договір найму житлового приміщення на спірну квартиру, та у подальшому не перешкоджати користуватися спірною квартирою. Представник відповідача [PERSON] міської ради проти задоволення позову заперечує, надав суду письмові заперечення в яких право члена сімї наймача за позивачем [PERSON] вважає не набутим, та пояснив, що 4-х кімнатна квартира є комунальною власністю з 28.02.2008р. на підставі рішення [PERSON] міської ради №80/2. За зазначеною адресою мешкала та була зареєстрована одна [PERSON], 1921р.н. Після її смерті, відповідач [PERSON], 13.10.2008р. звернувся до КП ВРЕЖО №9 за переукладенням договору найму житлового приміщення на його імя. Згідно ордеру на квартиру №5581 від 26.10.1992р. виданого Ленінським райвиконкомом, позивач отримав чотирьох кімнатну квартиру [ADDRESS], на сімю з шести осіб, у тому числі і на померлу [PERSON], де мешкає до теперішнього часу. (а.с.40,63). В квартирі померлої [PERSON], згідно актів КП ВРЕЖО №9, знаходиться його сестра [PERSON] представник позивача по справі, речей позивача немає. Оскільки позивач зберігає своє право на частину житлової площі в квартирі [ADDRESS], він не може претендувати на іншу житлову площу. Представник співвідповідача КП ВРЕЖО №9 позов не визнав, з аналогічних підстав, суду пояснив, що позивач у судовому засіданні 11.06.2009р. підтвердив, що цілеспрямовано зберігає своє право в квартирі своєї дружини, оскільки вважає, що оскільки він внесений в ордер, то має безперечне право на частку в цій квартирі, підтвердив, що на теперішній час в ній мешкає та ж сама кількість осіб, що й при отриманні ордеру на квартиру. Згідно журналу обліку про звернення громадян в ЖЕД №12 КП ВРЕЖО №9 заяви [PERSON] про реєстрацію за адресою вул. Лісна 8/1 не подавались. Крім того оплата за технічне обслуговування спірної квартири позивачем не проваджувалась взагалі. Допитані судом свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердити суду, що дійсно бачили позивача к квартирі його померлої матері [PERSON], він допомагав їй по господарству, іноді залишався ночувати, але постійно мешкав зі своєю родиною на вул. Калнишевського 18/389. Разом з ним за їх померлою матірю доглядала його сестра [PERSON] Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], пояснили, що померла [PERSON] не могла приватизувати свою квартиру, оскільки в неї не було відповідних документів, до Ленінської райадміністрації з документами вона не зверталася. Зазначене підтверджується письмовою відповіддю Ленінської райадміністраціїї м. Запоріжжя (а.с. 77). Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного: Відповідно до свідоцтва на нерухоме майно від 15.09.2008р., виданого управлінням житлового господарства [PERSON] міської ради квартира №1 в житловому будинку №8 по вул. Лісній в м. Запоріжжя, належить територіальній громаді м. Запоріжжя в особі [PERSON] міської ради. Ст. 345 УК України передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд це фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться в повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. До обєктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати в гуртожитках, кімнати у квартирах та однокімнатних будинках, де мешкають наймачі, які використовуються громадянами на умовах найму (ст.2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду»). На КП ВРЕЖО №9 [PERSON] міською радою не покладені обовязки і не надані повноваження щодо здійснення приватизації державного житлового фонду та оформлення документів з приватизації державного житлового фонду. Суд не може взяти до уваги, посилання позивача, на те, що його матір [PERSON] мала намір приватизувати спірну квартиру на себе і нього, оскільки приватизація померлою не була здійснена, а факти звернення нею лише за відповідними розясненнями до ВАТ ЗП «Агротехсервіс» ніким не оспорюються. Згідно ст. 65 ЖК України, за особою, яка проживає у наймача житлового приміщення як член його сімї не може бути визнано право користування цим жилим приміщенням, якщо вона зберігає право користування в іншому жилому приміщенні. З доказів наданих суду позивачем в т.ч. показів свідків, не вбачається, що він постійно мешкав з померлою матірю [PERSON] та був членом її сімї, судом встановлено, що діти померлої [PERSON] та [PERSON] однаково опікувалися хворою матірю допомагали їй по господарству, що є їх моральних обовязком. З письмовою заявою про вселення позивача до спірної квартири, його матір не зверталася, він ніколи не був прописаний за зазначеною адресою, його постійним місцем проживання з моменту отримання ордеру є помешкання за адресою вул. Калнишевського 18/289 в м. Запоріжжя, між померлою і позивачем ніяких угод з порядку користування спірною квартирою ніколи не обумовлялося. У судовому засіданні позивач підтвердив суду, що користується послугами лікарні, пошти та ін. в Хортицькому районі м. Запоріжжя. Згідно з актом КП ВРЕЖО №9 від 14.09.2009р. при обстеженні квартири [ADDRESS], що позивач [PERSON] мешкає в спірній квартирі після смерті матері [PERSON], зі слів представника позивача [PERSON] Інших доказів його постійного мешкання в спірній квартирі не встановлено. Тому суд вважає вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed