Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-21 00:00:00

Представники позивача в судовому засіданні підтримали позов та пояснили, що 11 вересня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено та нотаріально посвідчено попередній договір, згідно якого відповідач зобов'язалась до 11 вересня 2008 року провести відчуження на користь [PERSON] земельної ділянки площею 2,1813 га, що розташована в районі перехрестя вулиць Дубенської та Макарова у місті Рівному. 14 січня 2008 року між позивачем і відповідачем було укладено та нотаріально посвідчено додатковий договір. У відповідності до п. 1.5 договору, позивачем в забезпечення виконання зобовязань сплачено відповідачці 50000 доларів США, а на виконання умов додаткового договору від 14.01.2008 року відповідач від позивача отримала ще 40000 доларів США. Окрім того, в забезпечення виконання вказаних договорів позивачем для відповідача було сплачено додатково 25000 доларів США, що підтверджується відповідними письмовими розписками. Стверджують, що на час укладення попереднього та додаткових договорів відповідач приховала від позивача відомості про те, що земельна ділянка, що мала стати предметом договору купівлі-продажу має обтяження та обмеження щодо її цільового використання, зокрема через вказану ділянку проходять лінії електропередач та магістральні трубопроводи, а також підземні лінії звязку. Окрім того, щодо вказаної ділянки діє мораторій на її відчуження. Вважають, що за таких обставин попередній договір суперечить п. 15 перехідних положень Земельного кодексу України,а тому підлягає визнанню недійсним. Просять визнати суд недійсним вказаний попередній договір та стягнути з відповідача витрачені кошти, що еквівалентні 115000 доларів США. Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у письмовому запереченні на позов, зокрема у звязку із тим, що позивач була обізнана про те, що по земельній ділянці проходять лінії електропередач. Вважає, що у відповідності до п. 3.4. договору, пропозиція від позивача про укладення основного договору до неї не надходила Вважає, що зобовязання за попереднім договором припинені. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 01.09.2007 року між [PERSON]І, та [PERSON] було укладено та нотаріально посвідчено попередній договір, згідно з п. 1.2. якого відповідач зобовязалась до 11 вересня 2008 року провести відчуження на користь [PERSON] земельної ділянки площею 2,1813 га, що розташована в районі перехрестя вулиць Дубенської та Макарова у місті Рівному. 14 січня 2008 року між позивачем і відповідачем було укладено та нотаріально посвідчено додатковий договір, у відповідності до п. 1.5 якого, позивачем в забезпечення виконання зобовязань сплачено відповідачці 50000 доларів США, а на виконання умов додаткового договору від 14.01.2008 року відповідач від позивача отримала ще 40000 доларів США. Окрім того, в забезпечення виконання вказаних договорів позивачем для відповідача було сплачено додатково 100000 гривень, що підтверджується відповідними письмовими розписками. Судом безспірно встановлено, що в строк, визначений у п. 1.2. попереднього договору, а саме до 11 вересня 2008 року будь-який договір відчуження земельної ділянки між сторонами укладено не було й зобовязання, визначені п. 2.1. попереднього договору відповідачем не виконані. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, відповідачу належить земельна ділянка, розташована на території Рівненської міської ради в районі перехрестя вулиць Дубенської та Макарова у місті Рівному, площею 2,181З га., що призначена для ведення особистого селянського господарства. За змістом п. 15 Перехідних положень ЗК України, в редакції, що діяла на момент укладення сторонами попереднього договору, до 1 січня 2008 року не допускалась : купівля- продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб. Поряд з тим, згідно з умовами п 1.2. попереднього договору, строк виконання зобовязань сторін було визначено за їх взаємним погодженням до 11.09.2008 року, тобто, в тому числі і на період після закінчення дії мораторію, а тому в момент укладення попереднього договору сторони виходили з того, що така перешкода для укладення основного договору перестане існувати. Сторони не заперечували, а тому суд вважає встановленими ті обставини, що у виконання вимог п. 3.4. попереднього договору пропозиція позивача до відповідача про укладення основного договору не надходила й у виконання вимог п. 3.5. попереднього договору відповідач не надсилала позивачу письмову пропозицію щодо укладення основного договору. Законом України № 107 VI від 28.12.2007 року, дію мораторію на відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення було продовжено до набрання чинності Законами України «Про державний земельний кадастр» та «Про ринок земель». Указаний закон набрав чинності з 01.01.2008 року. Отже, основний договір не було укладено сторонами у звязку з обставинами, що не залежали від їх волі. Відповідно до п. 3.3. попереднього договору, у випадку не укладення основного договору в звязку з обставинами, що не залежать від сторін даного договору, [PERSON] повертає [PERSON] отримані від неї кошти. При вирішені даного спору, суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача в частині того, що позивачем раніше було подано позов до суду про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 100000 гривень, на підставі розписок від 05.07.2008 року та 14.08.2007 року, який було залишено без розгляду. Визначення підстав для звернення позивача до суду є його процесуальним правом й у відповідності до ч. 2 ст. 31 ЦПК України, право зміни підстави позову належить позивачу. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач отримала від позивача згідно з попереднім договором 90000 доларів США та 100000 гривень. Згідно з офіційним курсом НБУ на день винесення судового рішення вартість 90000 доларів США складає 713340 гривень, а тому з відповідача на підставі ст. 526, ч. 2 ст. 532 підлягає стягненню 813340 гривень (713340 грн. + 100000 грн.). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Отже, для визнання правочину недійсним необхідна наявність невідповідності дій сторін правочину умовам, визначеним указаною нормою ЦК України саме в момент укладення правочину. Аналізуючи наведені вище обставини, суд прийшов до висновку, що в момент укладення попереднього договору, сторони не могли передбачити неможливість його виконання в період з 1 січня по 11 вересня 2008 року у звязку із продовженням Верховною Радою України дії мораторію на відчуження земель сільськогосподарського призначення, й у момент укладення правочину дія мораторію згідно з п. 15 Перехідних положень ЗК України завершувалась 1 січня 2008 року, а тому суд вважає, що в момент укладення попереднього договору він не суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а тому підстав для визнання його недійсним суд не вбачає.

Outcome: approved