Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-19 00:00:00

Позивачі [PERSON] та товариство з обмеженою відповідальністю «Ревне» звернулися до суду із цивільним позовом про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 0,5567 га, укладеного 27.12.2007 року між відповідачами, [PERSON] сільською радою Бориспільського району Київської області і приватним підприємцем фізичною особою [PERSON], та про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,5567 га для розташування та обслуговування обєктів нерухомості за ТОВ «Ревне». У позовній заяві позивачі стверджують, що 18.06.2009 року між ними було укладено попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,5567 га, за яким продавець ТОВ «Ревне» та покупець [PERSON] зобовязуються у майбутньому укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,5567 га, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області. Позивачі зазначають, що вказана земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення (господарські двори), що не підлягали паюванню, є частиною земельної ділянки площею 351,6 га, і знаходиться у власності ТОВ «Ревне» (як правонаступника Колективного сільськогосподарського підприємства «Комунар») на підставі державного акта на право колективної власності на землю серії КВ № 000004, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 4. Як вбачається із позовної заяви, позивачі дізналися, що між [PERSON] сільською радою Бориспільського району Київської області та приватним підприємцем фізичною особою [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,5567 га. Позивачі стверджують, що вказана земельна ділянка є власністю ТОВ «Ревне», як правонаступника КСП «Комунар», і щодо неї було укладено попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки від 18.06.2009 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначають, що відповідач [PERSON] сільська рада Бориспільського району Київської області не могла бути орендодавцем цієї земельної ділянки і укладення оскаржуваного договору оренди земельної ділянки унеможливлює укладення основного договору купівлі-продажу між позивачами. Тобто, наявність оскаржуваного договору оренди земельної ділянки, укладеного із порушенням вимог закону, на думку позивачів, порушує їхні права та інтереси, які випливають із попереднього договору купівлі-продажу, а також порушує право власності ТОВ «Ревне» на земельну ділянку площею 0,5567 га. Таким чином, на думку позивачів, договір оренди земельної ділянки, укладений між відповідачами, має бути визнаний судом недійсним на підставі ст.ст.203, 215, 228 Цивільного кодексу України, ст.ст.4, 15 Закону України «Про оренду землі». Заявлено також позовну вимогу про визнання за позивачем ТОВ «Ревне» права власності на земельну ділянку площею 0,5567 га, оскільки таке право не визнається відповідачами [PERSON] сільською радою Бориспільського району Київської області та приватним підприємцем фізичною особою [PERSON], що підтверджується фактом укладення спірного договору оренди земельної ділянки. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні представник позивача ТОВ «Ревне» [PERSON] позов підтримав повністю, підтвердивши викладені в ньому обставини. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, надала письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, в якому також повідомила суд, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не бажає укладати мирову угоду із відповідачами, і просить суд задовольнити позов. Представник [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області [PERSON] у судовому засіданні позов визнав повністю. Відповідач приватний підприємець фізична особа [PERSON] у судове засідання не зявився, про день, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій проти позову заперечує та просить суд у позові відмовити повністю. Суд ухвалив слухати справу у відсутність позивачки [PERSON] та відповідача ПП ФО [PERSON]. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні у справі матеріали, оцінивши та проаналізувавши всі наявні докази по справі у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.06.2009 року між позивачами, товариством з обмеженою відповідальністю «Ревне» та [PERSON], було укладено попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,5567 га, за яким сторони зобовязались у майбутньому укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,5567 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області. У вказаному попередньому договорі купівлі-продажу від 18.06.2009 року позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «Ревне», зобовязується протягом 14 днів з моменту отримання ним згідно з вимогами частини 7 статті 126 Земельного кодексу України державного акта на право власності на сформовану нову земельну ділянку площею 0,5567 га, але не пізніше одного року з дня підписання цього Попереднього договору, укласти договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки площею 0,5567 га, право власності ТОВ «Ревне» на яку на момент підписання вказаного попереднього договору посвідчується державним актом на право колективної власності на землю серії КВ № 000004, виданим 29.12.1996 року КСП «Комунар». Також встановлено, що 29.12.1996 року Ревненською сільською радою народних депутатів Бориспільського району Київської області Колективному сільськогосподарському підприємству «Комунар» було видано державний акт серії КВ № 000004 на право колективної власності на землю площею 2162,9 га, що був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 4. Таким чином, судом встановлено, що у відповідності з частиною 1 статті 22 Земельного кодексу України 1990 року (в редакції чинній на момент видачі державного акта) у КСП «Комунар» виникло право власності на землі площею 2162,9 га. Дослідивши матеріали справи, судом також було встановлено, що КСП «Комунар» було припинено шляхом перетворення разом із зміною найменування в колективне сільськогосподарське підприємство пайовиків «Ревне», а останнє було припинено шляхом перетворення в сільськогосподарський виробничий кооператив «Ревне». Згідно із підпунктом 1.1 пункту 1 статуту ТОВ «Ревне» в редакції від 25.03.2009 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ревне» є правонаступником сільськогосподарського виробничого кооперативу «Ревне». Протягом реорганізації правонаступників КСП «Комунар» за ними у відповідності до Положення про створення Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року № 118, зберігався єдиний ідентифікаційний код підприємства, який на даний момент є ідентифікаційним кодом позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Ревне», що підтверджується дослідженими судом доказами, зокрема витягами з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) за № 21-10/5641-1 від 02.10.2006 року, № 21-10/6603-2 та № 21-10/6603-3 від 10.11.2006 року, виданих Головним міжрегіональним управлінням статистики у м. Києві. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позивач ТОВ «Ревне», як правонаступник КСП «Комунар», має всю сукупність повноважень власника земельної ділянки площею 0,5567 га, яка є предметом попереднього договору купівлі-продажу від 18.06.2009 року, право власності на яку посвідчується державним актом на право колективної власності на землю серії КВ № 000004, виданим 29 грудня 1996 року та зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 4, та може укладати відповідні правочини щодо вказаної земельної ділянки. 27.12.2007 року між відповідачами, [PERSON] сільською радою Бориспільського району Київської області та приватним підприємцем фізичною особою [PERSON], було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,5567 га строком на 49 років. Судом досліджено матеріали справи, зокрема лист [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області № 212 від 20.08.2009 року, та встановлено, що земельна ділянка площею 0,5567 га з кадастровим номером 3220885001:02:001:0404, що є предметом оспорюваного договору оренди земельної ділянки, знаходиться в межах господарського двору, що розташований на земельній ділянці площею 351,6 га, визначеної за № 1 в державному акті на право колективної власності на землю серії КВ № 000004, виданому 29.12.1996 року КСП «Комунар». Крім того, відповідно до план-схеми земельних ділянок, наданої позивачем ТОВ «Ревне», межі земельної ділянки площею 0,5567 га, яка є предметом оспорюваного договору оренди, повністю накладаються на межі земельної ділянки площею 0,5567 га, щодо якої укладено попередній договір купівлі-продажу між позивачами. Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що земельна ділянка, яка є предметом оспорюваного договору оренди земельної ділянки площею 0,5567 га, укладеного між відповідачами, є тією самою земельною ділянкою площею 0,5567 га, яка є предметом попереднього договору від 18.06.2009 року та право власності на яку належить позивачу ТОВ «Ревне», як правонаступнику КСП «Комунар», на підставі державного акту на право колективної власності на землю серії КВ № 000004, виданого 29.12.1996 року. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього кодексу. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про оренду землі», орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Частина 2 ст.15 цього ж закону передбачає, що порушення вимог, зокрема статті 4 цього закону, є підставою для визнання договору оренди недійсним. Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про те, що відповідач [PERSON] сільська рада не мала повноважень на укладення оспорюваного договору оренди від 27.12.2007 року, тобто не могла бути орендодавцем, а отже, зміст такого договору суперечить, зокрема, ч.1 ст.4 Закону України «Про оренду землі». А тому суд вважає, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки, укладений 27.12.2007 року між відповідачами, згідно з ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, є недійсним. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що відповідач [PERSON] сільська рада, не зясувавши підстав розпорядження нею вказаною земельною ділянкою та за наявності власника землі, позивача ТОВ «Ревне», як правонаступника КСП «Комунар», надала вказану земельну ділянку площею 0,5567 га в оренду приватному підприємцю фізичній особі [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Таким чином, суд встановив, що договір оренди земельної ділянки, укладений між відповідачами, був спрямований на незаконне заволодіння майном позивача ТОВ «Ревне», а саме земельної ділянки площею 0,5567 га, а тому, на думку суду, договір оренди земельної ділянки, укладений 27.12.2007 року між відповідачами, [PERSON] сільською радою Бориспільського району Київської області та приватним підприємцем фізичною особою [PERSON], є правочином, що порушує публічний порядок у розумінні ч.1 ст.228 ЦК України, а отже, згідно з ч.2 ст.228 ЦК України, є нікчемним правочином. Відповідно до ч.2 ст.90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи факт укладення договору оренди земельної ділянки відповідачем [PERSON] сільською радою Бориспільського району Київської області, яка не мала повноважень на його укладення, а також враховуючи те, що приватний підприємець фізична особа [PERSON] не визнає права власності позивача, товариства з обмеженою відповідальністю «Ревне», на земельну ділянку площею 0,5567 га, яка належить товариству, як правонаступнику КСП «Комунар», суд дійшов до висновку про задоволення позовної вимоги стосовно визнання за позивачем, товариством з обмеженою відповідальністю «Ревне», права власності на земельну ділянку площею 0,5567 га для розташування та обслуговування обєктів нерухомості, межі якої повністю співпадають із межами земельної ділянки, наданої в оренду відповідачем, [PERSON] сільською радою Бориспільського району Київської області, відповідачу, приватному підприємцю фізичній особі [PERSON], за договором оренди земельної ділянки від 27.12.2007 року. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved