Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-02 00:00:00

26.03.2009 р. у Новомиргородський районний суд надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, у якій позивач вказала, що із січня 2003 р. по березень 2007 р. перебувала у цивільному шлюбі з відповідачем, внаслідок якого мають неповнолітню дитину: сина ДАНИЛА, 18.06.2004 р. н. Вимагає стягнути аліменти у розмірі чверті заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття, оскільки той не надає утримання у належному розмірі у добровільному порядку. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Оповіщений у встановленому порядку про час і місце розгляду справи відповідач [PERSON] двічі у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Як вбачається із протоколу опитування відповідача від 22.06.2009 р., [PERSON] категорично заперечує проти позову, бо неодноразово надсилав позивачеві гроші та бажає предявити позов про визначення місця проживання дитини. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. Згідно зазначеним поясненням та наданим письмовим доказам під час спільного проживання сторін (із січня 2003 р. по березень 2007 р.) 18.06.2004 р. народився син ДАНИЛО. Оскільки сторони стали проживати з літа 2007 р. окремо, відповідач не надавав коштів на утримання дитини у належному розмірі саме з цього часу. Відповідно до свідоцтва про народження син ДАНИЛО народився 18.07.2004 р., а його батьками вказані сторони. За довідкою міської ради неповнолітній перебуває на утриманні позивача. Згідно із вимогами Сімейного кодексу України: ст. 180 батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ч. 3 ст. 181 за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; ч. 1 ст. 183 частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд відкидає заперечення відповідача, бо із наданих ним квитанцій про міжнародні перекази вбачається, що фактично [PERSON] надсилав кошти у добровільному порядку лише у грудні 2008 р. та березні і червні 2009 р. В той же час дитина потребує постійного і систематичного утримання. У даному випадку при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 Сімейного кодексу України). Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у зазначеному позивачем розмірі. Суд вважає, що відповідно до вимог ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито, ст. ст. 79-81, 88 ЦПК України судовий збір у сумі 51 грн., від сплати якого позивача було звільнено у встановленому законом порядку, підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 180-183, 191 ч. 1 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved