Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-08 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 5400 (пять тисяч чотириста) грн.., 4903 грн. в відшкодування інфляції, та 1269 грн., за прострочку річних платежів з 1. 01. 2002 року по даний час. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач за розпискою від 11. 05. 2001 року позичила у нього 2900 грн. строком на 5 місяців, та за розпискою від 11. 10. 2001 року позичила в нього іще 2500 грн. до 11. 12. 2001 року. Борг не віддала. 9. 10. 2003 року він звернувся із позовом до суду, і рішенням від 22. 12. 2003 року позов задоволено. Однак, за заявою відповідача, ухвалю суду від 8. 04. 2009 року рішення переглянуто за ново виявленими обставинами. Оскільки борг йому не повернуто по даний час, то він просить відшкодувати йому інфляційні втрати, та проценти за прострочу платежу. Відповідач позов не визнала, пояснила, що вона грошей не брала, в останні три судові засідання подавала заяви про їхнє перенесення, останній раз - до жовтня 2010 року. Суд, враховуючи думку позивача, ухвалив розглядати справу без її участі. Судом встановлено наступне. Відповідач за розпискою від 11. 05. 2001 року позичила у позивача 2900 грн. строком на 5 місяців, а за розпискою від 11. 10. 2001 року позичила у позивача іще 2500 грн. до 11.12. 2001 року. Борг не віддала. Вказана обставина підтверджується оригіналами розписок у справі. Ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст, 1049 ЦК України Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредиторі повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання часткова або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. На час виникнення та розгляду судом спору, виниклі між сторонами правовідносини регулювалися ЦК 1063 року. Згідно із ст. 374 ЦК 1963 року, одна із сторін угоди надає іншій певну суму грошей та обумовлений період, а інша в той же строк повинна повернути дану суму. ПИСЬМОВІ докази повернення боргу відсутні. Згідно зі ст. 376 ЦК 1963 року, в разі відсутнос^ письмових доказів повернення боргу, в тому разі коли для підтвердження його укладення потрібна проста письмова форма, що має місце в даному випадку, заперечення договору іншими засобами доказування не дозволяється. Сума боргу становить 5400 грн.] ] враховуючи викладене позов слід задовольнити, стягнувши їх. Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення боргу підлягають задоволенню. З відповідача на користь позивача слід стягнути сплачене ним державне мито. Щодо вимог про стягнення інфляційних виплат, та річних відсотків за прострочення зобовязання за період з 1. 01. 2002 року по 31. 10. 2009 року, то суд виходить із наступного. Ст. 71 ЦК 1963 року, передбачено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Такий жа строк встановлено і ст. 257 чинного ЦК. Позивач вказані строки пропустив і підстав для їх поновлення суд не знаходить. Враховуючи викладене, дані вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: approved