Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому вказав, що з 28.07. 1986 року по 30.08.1997 року він працював в колгоспі ім. Ілліча Зачепилівського району Харківської області та був членом даного господарства. В подальшому від даного колгоспу його було направлено на навчання, де він навчався до 1991 року, після чого повернувся працювати до колгоспу. Протоколом загальних зборів колгоспників від 16.01.1993 року колгосп ім. Ілліча було перейменовано в АПОФ „Приорільське. 01.11.1995 року він був прийнятий в члени уже перейменованого господарства, згідно протоколу № 08 від 01.11.1995 року. Як зазначає позивач 30.08.1997 року він закінчив працювати в АПОФ „Приорільське оскільки переїхав проживати в іншу місцевість, але залишався членом даного господарства. [PERSON] стверджує, що в кінці 2009 року йому стало відомо, що він був внесений до списку за № 445, який є Додатком до Державного акту на право колективної власності на землю реформованого АВОФ „Приорільське, серії ХР-11-00-000478, зареєстрованого в книзі записів Державних актів за № 7 від 26.01.1996 року, в підтвердження цього є відповідна довідка видана відділом Держкомзему у Зачепилівському районі. Позивач запевняє, що причиною пропуску строку для подачі позову стало те, що він з кінця 1997 року працював та проживав в іншій місцевості, тому не було змоги дізнатися про порушене право. Крім того йому тільки нещодавно стало відомо, що він внесений до списку, а раніше при зверненні до керівництва АВОФ „Приорільське, відділу земельних ресурсів йому говорили, що він до нього не внесений. [PERSON] вважає, що так як порушено його право на законних підставах отримати землю, він вимушений звернутися до суду з позовом за захистом своїх порушених прав. Позивач просить суд поновити пропущений строк позовної давності. Визнати за ним право власності на земельну частку (пай) реформованого АВОФ „Приорільське Зачепилівського району Харківської області. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягає на визнанні за ним права власності на земельну частку (пай) та просить суд поновити пропущений строк позовної давності, пояснив, що після розпаювання земель він продовжував працювати в АВОФ „Приорільське та знав, що його колеги по господарству отримали земельні сертифікати. З даного приводу він нікуди не звертався. Представник Зачепилівської РДА [PERSON] у судовому засіданні вказала, що не згодна з позовними вимогами [PERSON], заперечує проти визнання за ним права власності на земельну частку (пай), так як останнім пропущено строк позовної давності не з поважних причин. Суд, вислухавши сторони, розглянувши матеріали справи: -довіреність від 11.03.2010 року видану Зачепилівською РДА, згідно якої [PERSON] представлятиме інтереси адміністрації по даній справі, -копію трудової книжки колгоспника серії УКР № 2082226 виданої 21.10.1986 року колгоспом ім. Ілліча Зачепилівського району Харківської області про те, що [PERSON] був прийнятий на роботу 28.07.1986 року до вказаного господарства, 30.08.1997 року був звільнений з членів АПОВ „Приорільське, -копію довідки № 883 від 02.11.2009 року виданої відділом Держкомзему у Зачепилівському районі Харківської області в тім, що [PERSON] внесений за № 445 до списку, додатку до Державного акту на право колективної власності на землю АВОФ „Приорільське серія ХР-11-00-000478, який зареєстровано в Книзі записів Державних актів за №7 від 26.01.1996 року, -довідку № 28 від 15.02.2010 року видану Сомівською сільською радою Зачепилівського району Харківської області, згідно якої на території сільської ради знаходиться 11 га. земель запасу, приходить до висновку, що позов [PERSON] слід залишити без задоволення виходячи з наступних підстав. Ст.. 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Тобто [PERSON] на протязі трьохрічного строку з моменту порушення його прав чи інтересів мав право на звернення до суду. Так, дослідженими в судовому засіданні доказами ( копіями трудової книжки та довідки відділу Держкомзему ) встановлено, що на момент складання списків додатку до Державного акту на право колективної власності на землю АВОФ „Приорільське, які були зареєстровані в Книзі записів державних актів від 26.01.1996 року, [PERSON] працював в вищевказаному господарстві, був його членом та мав змогу приймати участь у загальних зборах членів господарства, згідно його пояснень даних в судовому засіданні члени господарства, з якими він працював на той час, отримали сертифікати на право на земельну частку (пай). Він, незважаючи на цей факт, розуміючи, що він також має право на отримання такого сертифікату, до відповідних органів не звернувся. В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Підтверджень щодо пропущення строку позовної давності з поважних причин суду позивач не надав, хоча вказав, що весь цей час не хворів, в лікарні не знаходився, до 30.08.1997 року працював в АВОФ „Приорільське, але з проханням уточнити чи перевірити списки до керівництва не звертався. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином у судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач, достовірно знаючи про своє право на отримання сертифікату на право на земельну частку (пай), не вжив жодних заходів для захисту своїх порушених прав, в результаті чого сплинув строк позовної давності передбачений чинним законодавством. Доказів пропущення строку з поважних причин позивачем суду не надано, тому суд приходить до висновку про необхідність залишення позову без задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed