overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду посилаючись на те, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем, але з серпня 2006 року проживають окремо. Від даного шлюбу у них є син [PERSON], [INFO], на утриманням якого відповідач протягом восьми місяців коштів не витрачає та ,як повідомив, витрачати не збирається. В звязку з чим позивач просила суд стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина до його повноліття. В подальшому позивач позов уточнила, просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1000 грн на утримання неповнолітнього сина до його повноліття. В судовому засіданні позивач позовні вимоги уточнила, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 500грн на утримання сина до його повноліття. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що він не працює та згоден сплачувати аліменти в розмірі 300грн.. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей, але [PERSON], будучи батьком [PERSON], 16.10.1997 р.н , згідно свідоцтва про народження серії 1-КГ № 051636 виданого міським відділом РАЦС м. Херсона 07.02.1998р., матеріальної допомоги на його утримання не надає. Згідно зі ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, суд враховує, що відповідач здоровий, працездатний, може працювати та сплачувати аліменти на утримання дитини, а не перекладати свої обов'язки батька на плечі матері та на інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-07 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]. Посилались на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27.06.2000 року вони та [PERSON] отримали у власність вищезазначену квартиру. [PERSON] померла 3 січня 2003 року, але отримати спадщину після її смерті неможливо, так як при видачі свідоцтва про право власності на житло не був визначений розмір часток між співвласниками. У судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали, просили визначити розмір часток між співвласниками у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], кожному співвласнику по 1\\4 частині. Відповідач позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти їх задоволення, просив розглядати справу у його відсутність. Враховуючи, що відповідач позовні вимоги визнав повністю, суд вважає за можливе ухвалити рішення у попередньому судовому засіданні. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 27.06.2000 року позивачі та [PERSON] отримали у власність на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого відповідно до ЗУ « Про приватизацію державного житлового фонду» квартиру [ADDRESS]. При видачі свідоцтва про право власності на житло розмір часток між власниками не визначався. 3 січня 2000 року померла [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина, спадкоємцем першої черги, яка прийняла спадщину, є позивачі [PERSON], але отримати її не може у зв»язку з тим, що не визначений розмір частки спадкодавця у праві спільної сумісної власності на квартиру. Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України розмір часток у праві спільної сумісної власності є рівними, отже за кожним співвласником визначається розмір ідеальної частки по 1\\4 частини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-07 00:00:00

Позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору, посилався на те, що 17 липня 2008 року з відповідачем був укладений кредитний договір № 014\\0918\\82\\0001660 відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 10 000 грн. з терміном користування кредитними коштами по 17.07.2009 року. Відповідач зобов»язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого має заборгованість по кредиту у розмірі 10\~478.17 грн. Просив стягнути вказану заборгованість з відповідача та витрати по справі. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач позовні вимоги визнав повністю, просив їх задовольнити. Враховуючи думку сторін та те, що відповідач повністю визнав позовні вимоги суд вважає за можливе розглядати справу по суті з ухвалення судового рішення у попередньому судовому засіданні. Судом встановлено, що 17 липня 2008 року з відповідачем був укладений кредитний договір № 014\\0918\\82\\0001660 відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 10 000 грн. з терміном користування кредитними коштами по 17.07.2009 року. Відповідач отримала вказані кошти, що підтверджується матеріалами справи. У зв»язку з невиконанням умов договору утворився борг у сумі 10\~478.17 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також підлягають стягненню з відповідача витрати по справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-07 00:00:00

До суду з заявою звернулася лікар-психіатр Житомирської психіатричної лікарні №1 [PERSON] про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON], який 04 лютого 2010 року з неадекватною поведінкою та наявністю важкого психічного розладу був поміщений до психіатричної лікарні за направленням лікаря-психіатра [PERSON] В судовому засіданні лікар-психіатр Житомирської психіатричної лікарні №1 підтримала заявлені вимоги та пояснила суду, що на даний час хворий перебуває в такому тяжкому психічному стані, що потребує термінового лікування в умовах стаціонару. Судовий розгляд справи проводився без участі законного представника хворого, так як до суду надійшла письмова заява його племінника [PERSON] в якій він просить суд проводити розгляд справи за його відсутності. Вислухавши учасників судового розгляду, думку прокурора, який вважає, що суд має всі підстави для задоволення заяви лікаря-психіатра, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява лікаря-психіатра Житомирської обласної психіатричної лікарні №1 [PERSON] підлягає задоволенню. Суд при цьому бере до уваги висновок комісії лікарів-психіатрів від 05 лютого 2010 року №421 за яким [PERSON] на даний час знаходиться в стані тяжкого психічного розладу. В звязку з безпорадністю хворого, неможливістю самостійно задовольнити основні життєві потреби, а також в звязку з суттєвою шкодою його здоровю внаслідок погіршення психічного стану, у разі якого йому не буде надана психіатрична допомога, потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару в порядку примусової госпіталізації. Згідно ст.ст. 14, 22 Закону України Про психіатричну допомогу особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження і лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють особу безпосередньо небезпечну для неї та оточуючих. Дане питання розглядається в судовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-07 00:00:00

До суду з заявою звернулася лікар-психіатр Житомирської психіатричної лікарні №1 [PERSON] про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON], яка 04 лютого 2010 року з неадекватною поведінкою та наявністю важкого психічного розладу була поміщена до психіатричної лікарні за направленням лікаря-психіатра [PERSON] В судовому засіданні лікар-психіатр Житомирської психіатричної лікарні №1 підтримала заявлені вимоги та пояснила суду, що на даний час хвора перебуває в такому тяжкому психічному стані, що потребує термінового лікування в умовах стаціонару. Судовий розгляд справи проводився без участі законного представника хворої, так як до суду надійшла письмова заява її дочки [PERSON] в якій вона просить суд проводити розгляд справи за її відсутності. Вислухавши учасників судового розгляду, думку прокурора, який вважає, що суд має всі підстави для задоволення заяви лікаря-психіатра, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява лікаря-психіатра Житомирської обласної психіатричної лікарні №1 [PERSON] підлягає задоволенню. Суд при цьому бере до уваги висновок комісії лікарів-психіатрів від 04 лютого 2010 року №395 за яким [PERSON] на даний час знаходиться в стані тяжкого психічного розладу. В звязку з безпорадністю хворої, неможливістю самостійно задовольнити основні життєві потреби, а також в звязку з суттєвою шкодою її здоровю внаслідок погіршення психічного стану, у разі якого їй не буде надана психіатрична допомога, потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару в порядку примусової госпіталізації. Згідно ст.ст. 14, 22 Закону України Про психіатричну допомогу особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження і лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють особу безпосередньо небезпечну для неї та оточуючих. Дане питання розглядається в судовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Андрусівської сільської ради про визнання права власності. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але суду повідомив, про розгляд справи за його відсутністю та позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву в якій проти позову не заперечує, яку долучено до матеріалів справи, як доказ. Судом встановлено, що 16 січня 2009 року померла брат позивачки, [PERSON].(а.с.11) Після смерті брата позивачки залишилось домоволодіння в с.Андрусівка Світловодського району по вул.Кірова № 105. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок індивідуального жилищного фонду видно, що він належить [PERSON].(а.с.2-7) Крім [PERSON] інших спадкоємців не має. Відповідно до ст. 126 ч.2 ЦК України, вона як рідна сестра є спадкоємцем другої черги за законом. На даний час виникла необхідність переоформити будинок на неї, тому вона вимушена була звернутися до суду з вищевказаним позовом. У відповідності до ст. 335 ЦК України - безхазяйною є річ, яка не має власника. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщенні. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі, вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» - сільські, селищні, міські ради є органом місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади. У відповідності до ст. 392 ЦК України - власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи з викладеного, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона знаходиться з відповідачем у шлюбі, який був зареєстрований 9 вересня 2005 року, від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Причиною розірвання шлюбу позивачка зазначає відсутність між подружжям взаєморозуміння, недовіра один до одного, в сімї постійно виникають конфлікти, що привело до втрати почуття любові, кожний проживає окремим життям, шлюбно - сімейні відносини припинені з липня 2009 року, спільне господарство не ведеться, подальше спільне життя позивачка вважає неможливим. До судового засідання позивачка [PERSON] не зявилась, раніше надала суду заяву с проханням розглядати справу у її відсутність, та ухвалити заочне рішення по справі. До судового засідання відповідач [PERSON] не заявився про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив, заперечень проти позову суду не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до положення ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтва про одруження серії І-ВЛ № 016357, яке було видане 9 вересня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Фрунзенського районного управління юстиції м. Харкова, відповідно актовому запису № 326, сторони у справі знаходяться у зареєстрованому шлюбі. Судом встановлено, що причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння, втрата почуття любові, припинення шлюбно-сімейних відносин між сторонами, спільне господарство сторони не ведуть, єдиний бюджет відсутній. Подальше спільне життя позивачка вважає неможливим. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, зясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і зберігання сімї неможливим. Витрати, повязані з оплатою державного мита при отриманні свідоцтва про розірвання шлюбу в органах РАЦС у розмірі 17 гривень суд покладає на [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на те, що подружні стосунки припинено з березня 2007 року, сімя розпалася оскільки подружнє життя не склалося. Від спільного проживання вони мають одну неповнолітню дитину доньку Майю, [INFO] У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, суду вона пояснила, що сімя розпалася остаточно, примирення між ними не можливе за різністю характерів та поглядів на життя. Сімя розпалася, оскільки подружнє життя не склалося, тому, що вона два роки тому виїхала на заробітки до Росії, з того часу спільне проживання і господарство не ведеться, на даний час нею фактично створено нову сімю. Наполягає на розірванні шлюбу. Дитина після розірвання залишиться проживати з батьком. Відповідач [PERSON] позовні вимоги та підстави припинення спільного проживання з позивачкою та розпаду сім,ї, визнав, також наполягає на розірванні шлюбу. Судом відповідно до ст. 130 ч. 4 ЦПК України вирішено на підставі наявних даних та доказів винести рішення по справі у попередньому судовому засіданні. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Сімя розпалась внаслідок несумісності характерів сторін та поглядів на життя, в результаті чого припинено спільне проживання на протязі тривалого часу, небажання сторін примиритись. Спільне господарство сторонами не ведеться, спільного бюджету сторони - не мають. Спору про поділ спільного майна не має. Неповнолітня дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати з відповідачем. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що маються всі передбачені ст. 110 СК України підстави для розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-07 00:00:00

До суду з заявою звернулася лікар-психіатр Житомирської психіатричної лікарні №1 [PERSON] про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON], який 04 лютого 2010 року з неадекватною поведінкою та наявністю важкого психічного розладу був поміщений до психіатричної лікарні за направленням лікаря-психіатра [PERSON] В судовому засіданні лікар-психіатр Житомирської психіатричної лікарні №1 підтримала заявлені вимоги та пояснила суду, що на даний час хворий перебуває в такому тяжкому психічному стані, що потребує термінового лікування в умовах стаціонару. Судовий розгляд справи проводився без участі законного представника хворого, так як до суду надійшла письмова заява його племінника [PERSON] в якій він просить суд проводити розгляд справи за його відсутності. Вислухавши учасників судового розгляду, думку прокурора, який вважає, що суд має всі підстави для задоволення заяви лікаря- психіатра, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява лікаря-психіатра Житомирської обласної психіатричної лікарні №1 [PERSON] підлягає задоволенню. Суд при цьому бере до уваги висновок комісії лікарів-психіатрів від 04 лютого 2010 року №396 за яким [PERSON] на даний час знаходиться в стані тяжкого психічного розладу. В зв'язку з безпорадністю хворого, неможливістю самостійно задовольнити основні життєві потреби, а також в зв'язку з суттєвою шкодою його здоров'ю внаслідок погіршення психічного стану, у разі якого йому не буде надана психіатрична допомога, потребує лікування в умовах Психіатричного стаціонару в порядку примусової госпіталізації. Згідно ст.ст. 14, 22 Закону України " Про психіатричну допомогу особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до і психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження і лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють особу безпосередньо небезпечну для неї та оточуючих. Дане питання розглядається в судовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-07 00:00:00

17.08.2009 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за централізоване опалення у розмірі 990 грн. 19 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачка [PERSON] є власником квартири № 76, по вулиці Надслучанській,4, в м. Новограді-Волинському. У період з 01.11.2008 року 15.04.2009 року відповідачка отримувала послуги з централізованого опалення, які надавалися позивачем на підставі договору про надання населенню послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 13.03.2007 року за №203. В порушення вимог договору відповідачка своєчасно не розраховується за надані послуги з теплопостачання в результаті чого утворилася заборгованість в сумі 990 грн. 19 коп. На усні та письмові повідомлення про наявність та необхідність погашення заборгованості відповідачка не реагує. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просить його задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідачка позов визнала та не заперечила відносно задоволення, пояснила, про те, що заборгованість виникла внаслідок того, що має тяжке матеріальне становище та відсутність коштів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд задовольняє позов з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що між відповідачкою та комунальним підприємством Новоград-Волинської міської ради «Новоград-Волинськтеплокомуненерго» існували договірні зобов'язання, за якими позивач надавав відповідачці послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а остання повинна була сплачувати вартість цих послуг у встановлений договором термін. Однак відповідачка своїх обов'язків не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість. Наявність заборгованості у відповідачки у вказаній сумі підтверджується наданим позивачем розрахунком. Обов'язок відповідача по відшкодуванню шкоди, заподіяної внаслідок несвоєчасної оплати за надані послуги випливає зі ст.ст. 525, 526, 903 ЦК України щодо необхідності належного виконання сторонами своїх договірних зобов'язань. Таким чином, суд вважає позов обгрунтованим і задовольняє його. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-07 00:00:00

17.08.2009 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за централізоване опалення у розмірі 1204 грн. 48 коп. та витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачка [PERSON] є власницею квартири №20, по вулиці Рибалка,11, в м. Новограді-Волинському. У період з 15.10.2008 \-року 15.04.2009 року відповідачка отримувала послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надавалися позивачем на підставі договору про надання населенню послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 01.12.2007 року за №112299. В порушення вимог договору відповідачка своєчасно не розраховується за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в результаті чого утворилася заборгованість в сумі 1204грн. 48 коп. На усні та письмові повідомлення про наявність та необхідність погашення заборгованості відповідачка не реагує. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просить його задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі, тому суд у відповідності зі ст.169 ч. 4 ЦПК України вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі, проти чого не заперечує представник позивача. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд задовольняє позов з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що між відповідачкою та комунальним підприємством Новоград-Волинської міської ради «Новоград-Волинськтеплокомуненерго» існували договірні зобов'язання, за якими позивач надавав відповідачці послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а остання повинна була сплачувати вартість цих послуг у встановлений договором термін. Однак відповідачка своїх обов'язків не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість. Наявність заборгованості у відповідачки у вказаній сумі підтверджується наданим позивачем розрахунком. Обов'язок відповідача по відшкодуванню шкоди, заподіяної внаслідок несвоєчасної оплати за надані послуги випливає зі ст.ст. 525, 526, 903 ЦК України щодо необхідності належного виконання сторонами своїх договірних зобов'язань. Таким чином, суд вважає позов обґрунтованим і задовольняє його. Відповідно до ст.88 ЦПК суд стягує з відповідача судові витрати.

Outcome: approved