Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-28 00:00:00

Позивач П»ятниківський А.А., звернувся до суду з вказаним позовом, де зазначив, що він неодноразово звертався до Кмитівської сільської ради Коростишівського району Житомирської області про надання йому земельної ділянки у с.Малі Кошарища для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд так як переселяється у сільську місцевість для постійного проживання. Позивач П»ятниківський А.А., обґрунтовує позов тим, що в селі [PERSON] є його власність, а саме: фундаменти з хліва і хати, яма від погреба, сад. Садом користується і по даний час пожинає його плоди. Його неодноразові звернення до сільської ради про виділення йому земельної ділянки закінчувались відмовою. В зв»язку з тим, що позивач повертається на свою малу Батьківщину для її відродження просив суд зобов»язати Кмитівську сільську раду виділити йому земельну ділянку із комунальної чи державної власності. Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю зіславшись на обставини викладені в заяві. Також пояснив суду, що в даному селі колись проживала його мати, яка мала у користуванні житловий будинок та земельну ділянку. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі суду пояснила, що позивач П»ятниківський А.А., звертався до сільської ради про виділення йому земельної ділянки, але йому було відмовлено так як на даний час відсутні землі запасу в межах населеного пункту. Позивачу було також роз»яснено, що для того щоб отримати земельну ділянку потрібно записуватися та ставати в чергу. Багато молодих сімей, які проживають та працюють на території сільської ради стоять у черзі для отримання земельної ділянки. П»ятниківський А.А., ніколи не проживав і не працював на території сільської ради. В селі [PERSON] захоронено його матір П»ятниківську К.К., до якої на могилу раз у рік приїздить позивач. Просила суд в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що в с.Малі Кошарища згідно погосподарської книги особистий рахунок №987 проживала П»ятниківська [PERSON] та працювала у колгоспі. 07.11.1971 року померла. Після її смерті згідно погосподарської книги особовий рахунок №1014 в селі залишилася проживати і працювати її дочка одночасно і сестра позивача [PERSON], яка згідно запису з 1974року зовсім вибула з господарства і зі слів позивача та відповідача виїхала за межі району. З 1976 року та по даний час будь-яких даних про будинок, земельну ділянку які перебували у користуванні П»ятниківської К.К., [PERSON], чи інших даних в погосподарських книгах не має. Позивачем не надано суду жодних доказів, які підтверджували те що він після смерті матері вступив у володіння майном яке знаходилося у її користуванні. Відсутні будь-які дані які б підтверджували, виникнення права власності та права користування земельною ділянкою так як відповідно до ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Відповідно до п.2 ч.І ст.З ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом. Відповідно до ч.1,2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов»язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов»язків, зокрема є договори та інші правочини. Відповідно до ч.І ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про безпідставність позову, а тому відмовляє в його задоволенні, оскільки позивачем не додано жодного доказу щодо порушення його права. На підставі п.2 ч.І ст.З, ч.1,2 ст.П, ч.І ст.15 ЦК України, ст.125 ЗК України,

Outcome: dismissed