Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Центрального районного суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк» в особі Миколаївської філії ВАТ «Кредитпромбанк» про розірвання договору банківського вкладу, стягнення моральної шкоди в сумі 1000 грн. та судових витрат . У подальшому позивач неодноразово уточнював позовні вимоги та просив визнати неправомірною відмову відповідача у розірванні договору, стягнути пеню за несвоєчасне виконання зобовязань - 1075,00 грн., збитки від інфляції в сумі 3708,75 грн., витрати на правову допомогу в сумі 1000,00 грн. та 1000,00 грн. в якості відшкодування спричиненої моральної шкоди В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позов. Відповідач проти задоволення, позову заперечував, вважав позов таким, що не підлягає задоволенню, оскільки грошовий вклад було повернено в строк, передбачений договором, а в неможливості повернення вкладу за вимогою позивача достроково - відсутня вина банку. , Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 12 серпня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «Кредитпромбанк» в особі Миколаївської філії ВАТ «Кредитпромбанк» було укладено кредитний договір № 000073/FDDV09-08, згідно якого позивач поклав на депозитний рахунок 5000,00 євро строком на 12 місяців та 2 дні із процентною ставкою 12,01 % річних. У відповідності до договору про строковий банківський вклад відповідач зобовязався своєчасно, не пізніше 14.08.2009 року, повернути вкладнику суму вкладу та виплатити нараховані проценти. 19.05.2009 року банк повернув [PERSON] вклад у розмірі 4585,46 Євро, тим самим затримавши його повернення більш ніж на 4 місяці з дня подачі заяви про дострокове повернення вкладу. Відповідно п. 4.3.2 договору вкладник має право вимагати повернення вкладу достроково. Позивач 09.01.2009 року звернувся до банку з заявою про дострокове повернення суми вкладу. 12.01.2009 року банком було направлено відповідь, в якій [PERSON] відмовлено у повернені вкладу достроково, з посиланням на Постанову Правління НБУ, якою банкам заборонено здійснювати дострокове повернення депозитів, так як вони вкладені у довгострокові кредити та активи. Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Частиною 2 статті 611 ЦК України закріплено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. За такого, в порушення договору відповідач свої зобовязання не виконав. Однак, вимоги позивача щодо визнання-відмови відповідача у розірванні договору банківського вкладу неправомірною, не підлягають задоволенню, оскільки на момент розгляду справи вклад виданий та строк дії договору сплив. Відповідно до п. 5.2 договору , у разі порушення банком строку повернення вкладу, вказаного у вимозі вкладника, банк сплачує на вимогу вкладника пеню у розмірі 0,1 % від суми вкладу за кожен день прострочки, але не більше 2 % від суми вкладу. За такого, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 2% від суми вкладу підлягають задоволенню. При цьому, суд виходить із того,що курс Національного банку України становив 1049,00 грн. за 100 євро, що підтверджується довідкою про курс валют. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, а за такого з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути пеню за несвоєчасне виконання зобовязань за договором в сумі 1049,00 грн. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляції за весь час прострочення. При цьому офіційний індекс інфляції, що визначається Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Оскільки, договір з [PERSON] укладався у євро, а не в національній валюті України, при вирішенні питання про повернення боргу не може враховуватись індекс інфляції, який установлений відносно гривні, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Судом встановлено, що правовідносини сторін носять договірний характер, тобто регулюються положеннями укладеного між ними договору в частині, що не суперечить діючому законодавству України, а умови договору не передбачають відповідальність за заподіяння моральної шкоди за невиконання чи неналежне виконання умов договору. На положення Закону України «Про захист прав споживачів» позивач не посилався, крім того, цим Законом передбачено відшкодування моральної шкоди споживачу лише у разі спричинення шкоди життю або здоров'ю споживача, що позивачем не доведено. За такого, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди. На підставі викладеного, у відповідності до ст. 131 Європейської конвенції прав людини та основних свобод, ст. 1 Протоколу до Європейської конвенції прав людини та основних свобод від 20.03.1952року, ст. ст. 22, 41 Конституції України, ст. ст. 177, 192, 193, 319, 391, 509, 524, 526, 531, 533, 1058, ч. 1 ст. 651 ЦК України, ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст.ст. 4, 10 Закону України «Про захист прав споживачів», суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, але підлягають частковому задоволенню. В силу ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 34,00 грн, на користь позивача - судовий збір в сумі 17,00 грн., витрати та інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30,00 грн., та витрати на правову допомогу в сумі 1000,00 грн.

Outcome: partial