Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-04 00:00:00

5 листопада 2009 року прокурор, в інтересах держави, в особі Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 29 січня 2007 року між Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області, Рівненським Вищим професійним училищем ДДСО при МВС України та [PERSON] було укладено договір № 176 про навчання кандидата на службу в органах внутрішніх справ України. Відповідно до умов п.п. 1.2, 1.4 Договору позивач, Управління державної служби охорони, взяв на себе зобовязання в повному обсязі оплатити учбовому закладу вартість навчання відповідача за спеціальністю «охоронник» та призначити [PERSON] на посаду для проходження служби в органах внутрішніх справ України. Відповідач, в свою чергу, згідно з умовами п.п. 2.1., 2.3. 2.5. Договору зобовязався в повному обсязі пройти навчання в училищі та, по закінченню навчання прибути на роботу до позивача та відпрацювати на призначеній посаді два наступних роки. Управління державної служби охорони виконало взяті на себе за договором зобовязання в повному обсязі. 29 травня 2007 року [PERSON] закінчив навчання та здобув професію охоронника, про що отримав відповідне свідоцтво. 30 травня 2007 року [PERSON] був прийнятий на службу в Органах внутрішніх справ України на посаду міліціонера по охороні обєктів батальйону міліції Дзержинського відділу Державної служби охорони в м. Харкові відповідно до наказу № 85 від 17 липня 2007 року. Наказом Управління державної служби охорони від 11 березня 2008 року № 32о/с відповідач був звільнений зі служби в органах внутрішніх справ за пунктом 63 «Ж» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29 липня 1991 року за власним бажанням. Посилаючись на те, що відповідач не виконав належним чином умови укладеного договору та недопрацював на посаді міліціонера 444 дні, позивач просив стягнути з [PERSON] збитки завдані невиконанням умов договору в сумі 3\~551 грн. 71 коп. В судове засідання прокурор не зявився. Позивач, Управління Державної служби охорони при ГУМВС України, в Харківській області в судове засідання 5 березня 2010 року не зявився, подав суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи провести без участі його представника, позов підтримав в повному обсязі. Відповідач до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. Враховуючи умови ч. 1 ст. 224 ЦПК України судом проведено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 29 січня 2007 року між Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області, Рівненським Вищим професійним училищем ДДСО при МВС України та [PERSON] було укладено договір № 176 про навчання кандидата на службу в органах внутрішніх справ України. Відповідно до умов п.п. 1.2, 1.4 Договору позивач взяв на себе зобовязання в повному обсязі оплатити учбовому закладу вартість навчання відповідача за спеціальністю «охоронник» та призначити [PERSON] на посаду для проходження служби в органах внутрішніх справ України. Відповідач, в свою чергу, згідно з умовами п.п. 2.1., 2.3. 2.5. Договору зобовязався в повному обсязі пройти навчання в училищі та, по закінченню навчання прибути на роботу до позивача та відпрацювати на призначеній посаді два наступних роки. Управління державної служби охорони виконало взяті на себе за договором зобовязання в повному обсязі. 29 травня 2007 року [PERSON] закінчив навчання та здобув професію охоронника, про що отримав відповідне свідоцтво. 30 травня 2007 року [PERSON] був прийнятий на службу в Органах внутрішніх справ України на посаду міліціонера по охороні обєктів батальйону міліції Дзержинського відділу Державної служби охорони в м. Харкові відповідно до наказу № 85 від 17 липня 2007 року. Наказом Управління державної служби охорони від 11 березня 2008 року № 32о/с відповідач був звільнений зі служби в органах внутрішніх справ за пунктом 63 «Ж» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29 липня 1991 року за власним бажанням. Відповідно до п. 2.5 укладеного Договору [PERSON] взяв на себе зобовязання при неприбутті за призначенням до місця роботи або відмови стати до роботи відповідно до укладеного договору, відрахування з навчального закладу за порушення внутрішнього розпорядку, або неуспішність, звільнення з ініціативи адміністрації за ст.ст. 40, 41 КЗпП України, звільнення за власним бажанням до закінчення визначеного договором строку, компенсувати всі витрати, які здійснив Підрозділ у звязку з його навчанням і утриманням у навчальному закладі та залишкову вартість форменого одягу у встановленому порядку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що відповідач порушив взяті на себе зобовязання та достроково звільнився з роботи в органах внутрішніх справ за власним бажанням, в звязку з тим, що знайшов більш оплачувати роботу (а.с. 19). З розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що сума погашення заборгованості по контракту за 1 день складає 5498 грн. 44 коп./731 = 7 грн. 52 коп. [PERSON] не допрацьовано 444 дні. Заборгованість відповідача складала 4006 грн. 66 коп. З заробітної плати відповідача була утримана сума 454 грн. 95 коп. Тобто заборгованість складає 3\~551 грн. 71 коп. (а.с. 16). Згідно ст.ст. 610-611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимог підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про стягнення судових витрат вирішується відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved