Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-19 00:00:00

У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав і пояснив, що працював у відповідача бетонярем третього розряду. Наказом від 17.11.2008 року був звільнений з роботи у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору. При звільненні з роботи всі належні йому грошові суми не були виплачені і, зокрема, має місце заборгованість заробітної плати та не виплачена компенсація за невикористану відпустку. Посилаючись на ці обставини, просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач , будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника АТ «Енерговисотспецбуд». Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини справи, дослідивши подані сторонами докази та оцінивши їх, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Позивач 11.03.2008 року був прийнятий на роботу в Кузнецовське акціонерне товариство відкритого типу «Енерговисотспецбуд» бетонярем третього розряду. Наказом від 17.11.2008 року звільнений з роботи у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору. З довідки від 05.10.2009 року та розрахункових листів по заробітній платі [PERSON], виданих відповідачем видно, що при звільненні позивача з роботи всі належні йому до виплати грошові суми виплачені не були і має місце заборгованість заробітної плати і компенсації за невикористану відпустку в сумі 1318 грн. 29 коп. Заборгованість утворилася та не була виплачена у зв'язку з відсутністю коштів, які перерахував замовник. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно із ч.І ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки відповідач вимог закону при звільненні позивача не виконав, суд вважає вимоги позивача доведеними. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 3 , установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи- по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З довідки, виданої відповідачем, видно, що середньомісячний заробіток позивача становить 1647 грн. 21 коп., а середньоденна заробітна плата становитиь 72 гри. 23 коп. Розрахунок з позивачем роботодавцем не проведений по день розгляду справи, отже середній заробіток на користь позивача підлягає стягненню за 14 місяців 2 дні, всього в сумі 23 205 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved