Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-08 00:00:00

24 липня 2009 року [PERSON] звернулася з позовом до відповідачів, вказавши, що прокуратурою Білогірського району Хмельницької області у 2004 році щодо неї було порушено кримінальну справу за зловживання службовим становищем у відповідності до ст. 364 КК України. Позивачка на той момент займала керівну посаду в органах державної влади, а саме начальника управління праці та соціального захисту населення. Зазначила, що Білогірський районний суд своїм вироком від 06.12.2004 року перекваліфікував її дії на неналежне виконання посадових обовязків і за ч.1 ст. 367 КК України виніс вирок, але від призначеного покарання її було звільнено на підставі ч.5 ст.7 ст.48 КК України. Ухвалою Колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 14.03.2006р. даний вирок скасовано, а справу направлено на новий розгляд. Крім того, прокуратурою Білогірського району 30.09.2005 року було відкрито ще одну кримінальну справу за ч.2 ст.364 КК України і 06.02.2006 року у межах цієї статті її було притягнено в якості обвинуваченого. 23.05.2006 року Білогірським районним судом щодо неї було винесено виправдувальний вирок. В судовому засіданні [PERSON] зазначила, що вона займала на момент вчинення прокуратурою вищевказаних незаконних дій керівну посаду, мала у підпорядкуванні підлеглих працівників, за посадою мала справи з особистим прийомом громадян, а тому порушення проти неї двох кримінальних справ завдало їй значну моральну шкоду у вигляді розповсюдження невизначеної кількості осіб відомостей про те, що вона є злочинцем. Вона є мешканцем селища де проживає її сім"я і жителі побачили в ній злочинця, що значно підірвало її авторитет як керівника. Змінилося також ставлення до членів її сім"ї. Стан її здоров"я внаслідок порушення двох кримінальних справ за неіснуючі злочини, викликів до слідчого та суду, допитів і слухань в суді значно погіршився і вона неодноразово зверталася до медичних закладів за медичною допомогою та перебувала на стаціонарному лікуванні. Притягненням її до кримінальної відповідальності були порушені нормальні життєві зв"язки, необхідні додаткові зусилля для організації свого життя та налагодження попередніх стосунків і взаємовідносин із знайомими, родичами та співробітниками. Просила стягнути з відповідачів 300 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів прокуратури. Представник відповідача - прокуратури Хмельницької області прокурор Білогірського району Дідич А.М. позов не визнав і пояснив, що кримінальна справа була порушена у відповідності до закону. Те що підсудну виправдано у вчиненні злочину не є підставою для відшкодування моральної шкоди, так як вона не перебувала під вартою, була звільнена з місця роботи не у зв»язку із вчиненням злочину. Представник відповідача - Державного казначейства України [PERSON] позов не визнала і пояснила, що процесуальні дії прокуратури району у порушенні кримінальної справи та направленні її до суду відповідали закону і тому немає підстав для задоволення позову. Крім того, позивачка в позовній заяві не вказує чітко, яку їй шкоду заподіяно і в яких розмірах конкретно, а просить сплатити матеріальне відшкодування за спричинені моральні страждання, вимушене залишення роботи, загострення хвороби, вимушені зміни способу і організації життя, яке оцінює у суму 300000 гривень.Позивачка при цьому не надала розрахунку на витрати: лікування, юридичної допомоги, втрати заробітку. Позивачка вказує, що їй заподіяно моральну шкоду, яка виражається у приниженні честі, гідності і ділової репутації, посилаючись на ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання та досудового слідства», при тому, що ні даний Закон, ні положення про застосування цього Закону та Постанова Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (майнової) шкоди» не передбачають відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна приниженням честі, гідності і ділової репутації. В своїх позовних вимогах позивачка не обґрунтовує та не підтверджує розмір моральної шкоди в сумі 300000 грн., а вказує лише те, що вона заподіяна «внаслідок кримінального переслідування, зміну організації і способу життя». Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної та кримінальноих справ по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ст. ст. 367 ч.1, 364 ч.2 КК України, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено слідуюче. 24.09.2004 року прокурор Білогірського району порушив відносно позивачки кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ст. 364 ч.1 КК України. 29.09.2004 року прокурором Білогірського району було пред"явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст. 364 ч.1 КК України, а 29.09.2004р. щодо [PERSON] було обрано запобіжний захід підписку про невиїзд і кримінальна справа 13.10.2004р. з обвинувальним висновком, затвердженим прокурором району була направлена до суду. Вироком Білогірського районного суду Хмельницької області від 06.12.2004 року [PERSON] засуджено до сплати штрафу в розмірі 1000 грн., на підставі ст. 7 ч.5 КПК України від призначеного покарання звільнено, ухвалою Колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 14.03.2006р. даний вирок скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд у той же суд. Вироком Білогірського районного суду від 11.10.2006р. покарання залишено без змін. Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 06.12.2006р. вирок Білогірського районного суду від 11.10.2006р. стосовно [PERSON] скасовано, а провадження в кримінальній справі щодо неї закрито за відсутністю в діянні складу злочину. Таким чином позивачка за вказаною справою незаконно перебувала під слідством та судом 27 місяців. Крім того, 25.01.2006 року прокурор Білогірського району порушив відносно позивачки кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ст. 364 ч.2 КК України. 06.02.2006 року прокурором Білогірського району Репецькій І.А. було пред"явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст. 364 ч.2 КК України, а 07.02.2006р. щодо [PERSON] було обрано запобіжний захід підписку про невиїзд і кримінальна справа 14.03.2006р. з обвинувальним висновком, затвердженим прокурором району була направлена до суду. Вироком Білогірського районного суду Хмельницької області від 23.05.2006 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 26.07.2006 року позивачку виправдано у вчиненні інкримінованого їй злочину. Таким чином позивачка за вказаною справою незаконно перебувала під слідством та судом 7 місяців. Виходячи з вище викладеного [PERSON] за вказаними справами незаконно перебувала під слідством та судом 27 місяців у період з 24.09.2004р. по 06.12.2006р. Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та в інших випадках відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду та ст. ст. 1, 2, 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" від 01.12.1994 року, у неї виникло право на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями прокуратури. Згідно з п.1 ст. 1, п.5 ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного обшуку та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Внаслідок незаконних дій органу досудового слідства позивачка протягом тривалого часу не мала можливості повноцінно жити. Її ділові стосунки були зіпсовані в результаті численних допитів, виїмок, проведенням ревізій, експертиз та інших слідчих дій. Позивачка є мешканцем селища Білогір»я, де проживаєїї сім"я і жителі селища побачили в ній злочинця, що значно підірвало її авторитет як керівника. Змінилося також ставлення до членів її сім"ї. Стан її здоров"я внаслідок порушення кримінальної справи, викликів до слідчого та суду, допитів і слухань в суді значно погіршився і вона неодноразово зверталася до медичних закладів за медичною допомогою та перебувала на стаціонарному лікуванні. Притягненням її до кримінальної відповідальності були завдані моральні втрати позивачці, призвели до порушенння нормальних життєвих зв"язків, вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя та налагодження попередніх стосунків і відносин із знайомими, родичами та співробітниками. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя, здоров"я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною гідністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов"язком держави. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду Укравїни №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, Зокрема, враховуються стан здоров"я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Аналогічна вимога про визначення розміру відшкодування моральної шкоди міститься в ст. 23 ЦК України. Відповідно до ч.2, 3 ст. 13 Закону від 01.12.1994 р. розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Законом України "Про державний бюджет України на 2009 рік" розмір мінімальної заробітної плати з 1.07.09 р. встановлено в 630 грн. З огляду на період перебування позивачки під слідством та судом (двадцять сім місяців) відшкодування моральної шкоди не може бути меншим 17010 грн. (630 грн. х 27 міс). Суд вважає, що позивач внаслідок незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності, зважаючи на вищевикладені обставини - стан здоров"я позивачки, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, понесла значну моральну шкоду. Тому суд вважає за можливе частково відшкодувати позивачеві за рахунок держави моральну шкоду. Судом співвідповідачем по справі притягнуто прокуратуру Хмельницької області. Рішенням Конституційного Суду України від 03.10.01 року № 1-36/2001 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 32 Закону України "Про Державний бюджет України на 2000рік" та ст. 25 Закону України "Про Державний бюджет України на 2001 рік" (справа про відшкодування шкоди державою) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення ст. 32 Закону України "Про Державний бюджет України на 2000 рік" та ст. 25 Закону України "Про Державний бюджет України на 2001 рік", згідно з якими за рахунок коштів на утримання судів, Генеральної прокуратури України СБУ, МВС України здійснюється відшкодування шкоди, завданої громадянам незаконними діями органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури і суду. Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України позивачем і відповідачем мужуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, відшкодовується державою у повному обсязі. Аналогічна вимога міститься в Законі України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" та в Положенні про застосування вказаного Закону, згідно яких моральна шкода відшкодовується за рахунок державного бюджету. В зв"язку з викладеним суд вважає за потрібне звільнити прокуратуру Хмельницької області від відшкодування моральної шкоди позивачці і провести її відшкодування за рахунок Державного бюджету України. Крім того, прокуратура Білогірського району не є юридичною особою, тому вона не може брати участь у справі як сторона і нести відповідальність за порушення цивільних прав [PERSON]

Outcome: partial