Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому посилався на те, що 26.03.1995 року Товариство з обмеженою відповідальністю підприємство „КРАСНОПОЛЕЦЬ ЛТД отримало рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів №325 про надання земельної ділянки по вул.Новошкільній в м.Дніпропетровську для проектування та будівництва торговельного ринку. В 1991 році позивач збудував торговельний майданчик за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Новошкільна, №105-Б. 18.11.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір оренди зазначеного торговельного майданчику. Договір між сторонами був укладений строком на півроку, тобто до 18.05.2009 року. Умови договору, а саме: своєчасну сплату орендної плати, [PERSON] перестав виконувати, таким чином, заборгувавши позивачеві суму в розмірі 2000 грн. В звязку з чим, просив суд стягнути з останнього суму заборгованості за договором оренди від 18.11.2008 року у розмірі 2000 грн. В попередньому судовому засіданні представник позивача подала уточнену позовну заяву, в якій Товариство з обмеженою відповідальністю підприємство „КРАСНОПОЛЕЦЬ ЛТД доповнило позовні вимоги та просило також визнати за ним право власності на торговельний майданчик, що знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Новошкільна, №105-Б та складається з: літ.А-1 склад, загальною площею 22,8 кв.м, до якого входить: поз.1 склад, загальною площею 22,8 кв.м, а також літ.Б туалет, літ.б навіс, літ.В навіс, №1,4,5 ворота, №2,3 огорожі без додаткових актів введення до експлуатації. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та, посилаючись на викладені в заяві обставини, просила задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а також заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити позивачеві в задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за договором оренди. Представник Дніпропетровської міської ради в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності на нежитлову будівлю. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та Дніпропетровської міської ради, доводи відповідача [PERSON], викладені в його письмових запереченнях, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що в 1991 році позивач збудував торговельний майданчик за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Новошкільна, №105-Б. 26.03.1995 року Товариство з обмеженою відповідальністю підприємство „КРАСНОПОЛЕЦЬ ЛТД отримало рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів №325 про надання земельної ділянки по вул.Новошкільній в м.Дніпропетровську для проектування та будівництва торговельного ринку. 14.04.2009 року позивачем було отримано розпорядження міського голови №334-р, яким будівлям та спорудам торговельного ринку було присвоєно адресу: м.Дніпропетровськ, вул.Новошкільна, №105-Б. Відповідно до технічного паспорту від 30.06.2009 року торговельний майданчик, що знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Новошкільна, №105-Б складається з: літ.А-1 склад, загальною площею 22,8 кв.м. до якого входить: поз.1 склад, загальною площею 22,8 кв.м., а також літ.Б туалет, літ.б навіс, літ.В навіс, №1,4,5 ворота, №2,3 огорожа. Відповідно до експертного висновку, виконаного Придніпровською державною академією будівництва та архітектури (ліцензія АБ №205927 від 04.10.2005 року, що дійсна до 04.10.2010 року) від 09.09.2009 року, будівельні конструкції складу, туалету, навісу, торгівельної площадки, що знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Новошкільна, №105-Б, відповідають вимогам ДНІП та ДБН, можуть експлуатуватись за їх функціональним призначенням та можуть бути прийняті до експлуатації. 18.11.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір оренди торговельного майданчику, що знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Новошкільна, №105-Б. Відповідно до вищезазначеного договору сторони обумовили свої права та обовязки. Зокрема, відповідач зобовязався використовувати приміщення за призначенням, своєчасно вносити орендну плату, яка складала 1000 грн. на місяць, підтримувати майно в належному стані та інше. Договір між сторонами був укладений строком на півроку до 18.05.2009 року. Умови договору, а саме: своєчасну сплату орендної плати, [PERSON] перестав виконувати, таким чином, заборгувавши позивачеві суму в розмірі 2000 грн. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Статтею 3 Закону України „Про основи містобудування передбачено, що будинки і споруди відносяться до обєктів містобудування, а ст.5 цього Закону зобовязує суб'єктів містобудування при здійсненні містобудівної діяльності забезпечувати розміщення і будівництво цих обєктів відповідно до затверджених у встановленому порядку проектів. Частина 5 ст.319 ЦК України встановлює, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Отже, виконання робіт з будівництва повинно бути здійснено у відповідності з вимогами норм та правил будівництва, оскільки такі норми та правила спрямовані на забезпечення прав та свобод інших громадян, інтересів суспільства. Відповідно до ст.331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. У відповідності до ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача земельної ділянки) суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Стаття 182 ЦК України передбачає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до пункту 10 додатку №1 до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом міністерства юстиції України № 6/5 від 28.01.2003р., підставою для проведення реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна є рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна самочинного будівництва та про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна. З урахуванням зазначених вище положень закону та обставин встановлених судом, враховуючи, що будівельні норми при будівництві не були порушені та не має претензій з боку Дніпропетровської міської ради, як розпорядника земель міста та третіх осіб, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на нерухоме майно без додаткових актів введення в експлуатацію підлягають задоволенню. Також суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем [PERSON] договору оренди в частині не сплати орендної плати, а тому суд вважає за необхідне задовольнити і позовні вимоги в цій частині, стягнувши з останнього на користь позивача суму заборгованості за договором оренди у розмірі 2000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved