Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-24 00:00:00

7 грудня 2009 року до Іллічівського районного суду м. Маріуполя звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу, де зазначив. Що в червні 2007 року між ним та відповідачем була досягнута угода про надання йому позики в сумі 5000 гр. 27 червня 2007 року він передав відповідачу 5000 гр., про що останній написав розписку, де зобов'язувався повернути гроші до 1 березня 2008 року по 150 гр. щонеділі. 5 травня 2008 року відповідач повернув 650 гр., суму, що залишилась у розмірі 4350 гр. - повертати відмовився. 14 травня 2008 року ним було направлено відповідачу листа з вимогою про повернення суми в розмірі 4350 гр., на яке він відповіді не отримав. Просив стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 4350 гр.. Оскільки відповідач порушив грошове зобов'язання, [PERSON] просив стягнути з [PERSON] інфляційні нарахування в розмірі 1191 гр. 90 коп. та 3% річних в розмірі 226 гр. 50 коп., а також судові витрати. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON], яка діяла на підставі довіреності, в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, в зв'язку з чим суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши представник позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.06.2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з яким позивач запозичив [PERSON] 5000 грн., та останній зобов'язався повернути їх до 1.03.2008 року по 150 гр. щонеділі. Свої зобов'язання відповідач виконав не в повному обсязі, оскільки фактично повернув тільки 650 гр.. Факт укладення договору позики підтверджується розпискою (а.с.8) Згідно з ч.1 ст.1046 ЦПК України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦПК України в підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики. Свої зобов'язання по поверненню грошей відповідач виконав не в повному обсязі, тому позов про стягнення боргу за договором позики в розмірі 4350 гр. підлягає задоволенню . Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання , на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, підлягають задоволенню. Згідно розрахунку, наданому позивачем та перевіреному судом, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню нарахування з урахування індексу інфляції у розмірі 1191 гр. 90 коп. та 3% річних за весь час прострочення в розмірі 226 гр. 50 коп. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи належать , в тому числі, витрати на інформаційно-технічне забезпечення, в також на правову допомогу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається, позивачем було понесені витрати з ІТЗ в розмірі 120 гр., та був сплачений судовий збір в розмірі 65 гр. 62 коп., що підтверджується наданими квитанціями ( а.с.2 - 4). Оскільки судовий збір сплачується у розмірі 1% від ціни позову, судом задоволено позов у сумі 5768 гр. 40 коп., то стягненню підлягає сума в розмірі 57 гр. 68 коп.

Outcome: approved