Jurisdiction: civil
Date: 2009-12-27 00:00:00

У листопаді 2008 року позивачка звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що між нею та її онуком [PERSON] у червні 2000 року був укладений договір довічного утримання. За цим договором [PERSON] зобов`язувався утримувати та доглядати її. До укладення договору її спонукало те, що власний син [PERSON] зловживає спиртними напоями, про неї зовсім не дбає, а вона отримує лише одну пенсію, прожити самостійно без сторонньої допомоги не має можливості. Після укладення договору її онук сумлінно виконував свої обов`язки, навідувався до неї, турбувався про здоров`я, сплачував за комунальні послуги, здійснював косметичний та капітальний ремонт. Але згодом, після того як онук почав займатись комерційною діяльністю, перестав виконувати свої обов`язки за договором. На її зауваження, онук запевнив її, що договір довічного утримання в органах БТІ не зареєстрований, тому не має юридичної сили. В цей же час вона звернулась до сільської ради, де повідомили, що будинок належить їй. З того часу вона почала самостійно сплачувати всі рахунки за комунальні послуги. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті [PERSON] повідомив, що відкрилась спадщина, до складу якої входить і будинок, що був нею подарований. Тобто він їй повідомив, що фактично був укладений не договір довічного утримання, а договір дарування. Укладати договір дарування свого будинку вона не хотіла, оскільки іншого помешкання не має та придбати його не має можливості, тобто вона залишиться на вулиці без житла. Укладаючи договір вона мала на меті отримати від свого онука [PERSON] турботу, піклування, догляд та необхідну допомогу у зв`язку зі старістю та похилим віком. У неї не було наміру безоплатно відчужувати на користь [PERSON] будинок. Підписуючи договір дарування вона вважала, що це був договір довічного утримання. Як виявилось її покійний онук [PERSON] скористався її похилим віком, схилив її до підписання договору дарування. Просила суд визнати договір дарування від 22 червня 2000 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо дарування житлового будинку [ADDRESS] , - договором довічного утримання; розірвати договір довічного утримання між [PERSON] та [PERSON] , укладений 22 червня 2000 року. При розгляді справи позовні вимоги уточнювала. Остаточно просила суд визнати договір дарування від 22 червня 2000 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо дарування житлового будинку [ADDRESS] , - недійсним. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що [PERSON] та [PERSON] спонукали підписати договір дарування. На момент укладення оспорюваного договору їй було вже 72 роки. В той день їй було дуже погано (боліла голова), але вони вмовили її. У зв`язку з хворобою та поганим зором у нотаріуса вона нічого не читала, бо вірила своєму онуку. При розгляді справи [PERSON] подав зустрічну позовну заяву. Свої вимоги мотивував тим, що в спірному будинку він проживає з дитинства. Проживав в ньому і після одруження. У 1984 році він отримав згоду [PERSON] , його матері, та разом зі своєю другою дружиною прибудував до існуючого будинку: кімната, кухня, ванна, котельня, коридор, окремий вхід. В цій частині будинку проживає і по сьогоднішній день. У 2007 році за власні кошти змінив дах всього будинку, обклав цеглою стіни основної частини будинку і добудував до основної частини будинку ще одну прибудову, яку син [PERSON] використовував під складське приміщення. Про те, що його мати [PERSON] приватизувала весь будинок і подарувала його [PERSON] він дізнався випадково, вже після смерті [PERSON] . Просив суд визнати за ним право власності на Ѕ частину спірного житлового будинку [ADDRESS] ; визнати недійсним і зобов`язати виконавчий комітет Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району київської області скасувати розпорядження на право приватизації [PERSON] спірного будинку; зобов`язати КП БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області скасувати свідоцтво про право власності на будинок [ADDRESS] на імя [PERSON] .. При розгляді справи [PERSON] вимоги за зустрічним позовом уточнив та збільшив. Просив суд визнати недійсним та зобов`язати Гатненську сільську раду Києво- Святошинського району Київської області скасувати свідоцтво про право власності [PERSON] на будинок [ADDRESS] , видане 30 вересня 1999 року у відповідності з рішенням цього ж виконкому від 26 вересня 1996 року №8/12; зобов`язати КП БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області скасувати реєстрацію свідоцтва на право власності на будинок [ADDRESS] на імя [PERSON] , реєстраційний №387 від 02 жовтня 1999 року; визнати недійним договір дарування будинку [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , засвідчений приватним нотаріусом Апишковою З.І., зареєстрований в реєстрі за №2419 від 22 червня 2000 року; визнати за ним право власності на Ѕ частину будинку [ADDRESS] ; визнати за ним право власності на належну частину спадкового майна померлого [INFO] [PERSON] . При розгляді справи [PERSON] подала в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] зустрічну позовну заяву. Свої вимоги мотивувала тим, що її донька є спадкоємицею майна померлого [PERSON] , а саме житлового будинку [ADDRESS] . У встановлений законом строк було подано заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Але видати свідоцтво про право на спадщину нотаріус не може, оскільки договір дарування не був зареєстрований в БТІ. При укладенні оспорюваного договору дарування сторонами дотримані вимоги чинного на той час законодавства, зокрема договір нотаріально посвідчений, будинок належав дарителю. Після укладення договору [PERSON] почав як господар будинку проводити в ньому ремонтні роботи, облаштовувати його. Тому просила суд визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно померлого [INFO] [PERSON] . У судовому засіданні [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] вимоги за зустрічним позовом уточнила. Просила суд визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину спадкового будинку [ADDRESS] . При розгляді справи [PERSON] подала зустрічну позовну заяву. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є спадкоємицею майна померлого [PERSON] , її сина, а саме житлового будинку [ADDRESS] . У встановлений законом строк було подано заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Але видати свідоцтво про право на спадщину нотаріус не може, оскільки договір дарування не був зареєстрований в БТІ. При укладенні оспорюваного договору дарування сторонами дотримані вимоги чинного на той час законодавства, зокрема договір нотаріально посвідчений, будинок належав дарителю. Після укладення договору [PERSON] почав як господар будинку проводити в ньому ремонтні роботи, облаштовувати його. Тому просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно померлого [INFO] [PERSON] . У судовому засіданні [PERSON] вимоги за зустрічним позовом уточнила. Просила суд визнати за нею право власності на 1/3 частину спадкового будинку [ADDRESS] . У судове засідання представник комісії з питань захисту прав дитини Києво- Святошинської районної держаної адміністрації Київської області не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надіслали суду листа, в якому просили слухати справу у відсутність їхнього представника та прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства. Крім того надіслали своє рішення №19 від 14 квітня 2009 року. У судове засідання представник Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходили. У судове засідання представник КП БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, зустрічну позовну заяву [PERSON] - задоволити частково, зустрічні позовні заяви [PERSON] та [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] - задоволити, з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених ст. 61 ЦПК України. При розгляді справи судом встановлено, що 22 червня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Апишковою З. І. Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області. З листа №52/01-14 від 17 червня 2009 року приватного нотаріуса Києво- Святошинського району Київської області Апишкової З.І. вбачається, що 22 червня 2000 року за реєстровим №2419 нею був посвідчений договір дарування, за яким [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . Підписання [PERSON] договору [ADDRESS] відображає її вільне воловиявлення та відповідає її внутрішній волі, підтверджує відсутність претензій до змісту договору. При посвідченні договору особи та дієздатність сторін було перевірено, роз`яснено сторонам зміст договору дарування та перевірено дійсні наміри сторін. З 2000 року [PERSON] до нотаріальної контори. З свідоцтва на право власності на житловий будинок встановлено, що будинок [ADDRESS] належав [PERSON] . Дане свідоцтво було зареєстроване в КП БТІ Києво- Святошинської районної ради Київської області 02 жовтня 1999 року за реєстровим №387. За п.9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до договорів, що були укладені до 01 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності ЦК, застосовуються правила цього кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення. Відповідно до ст. 57 ЦК України, 1963 року, чинного на час укладення договору, угода укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї із сторін з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або державної чи громадської організації. У п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними передбачено, що при вирішення позовів про визнання угоди недійсною на підставі ст. 57 ЦК суди повинні мати на увазі, що такі вимоги можуть бути задоволені при доведеності фактів обману, насильства, погрози, зловмисної угоди, збігу тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням сторони укласти угоду на вкрай невигідних для неї умовах. При цьому під обманом слід розуміти умисне введення в оману учасника угоди шляхом повідомлення відомостей, що не відповідають дійсності, або замовчування обставин, які мають істотне значення для угоди, що укладається. Збігом тяжких обставин слід вважати такий майновий або особистий стан громадянина чи його близьких (крайня нужденність, хвороба і т.д.), які примусили укласти угоду на вкрай невигідних для нього умовах. Оскільки позивачкою [PERSON] та її представником не подано суду доказів того, що оспорюваний договір дарування укладений внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї із сторін з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, тому у задоволенні позовних вимог про визнання договору дарування недійсним суд відмовляє за недоведеністю. У своїй зустрічній позовній заяві [PERSON] стверджував, що він за власні кошти та власними зусиллями провів добудову до житлового будинку, а саме кімната, кухня, ванна, котельня, коридор, окремий вхід. На підтвердження своїх доводів подав суду квитанції про купівлю будівельних матеріалів та акт депутата Гатненської сільської ради. Встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №8/12 від 26 вересня 1996 року [PERSON] отримала 30 вересня 1999 року свідоцтво на право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Вищевказане свідоцтво було зареєстровано в КП БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області 02 жовтня 1999 року за реєстровим №387. З довідки №1197 від 11 вересня 2008 року виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області вбачається, що [PERSON] , 1928 року народження, прописана за адресою [ADDRESS] , з 1951 року, [PERSON] , 1952 року народження, - з 1997 року. Суд критично оцінює подані докази, оскільки квитанції не містять прізвище особи, якій відпущені дані матеріали, а з акту депутата Гатненської сільської ради Київської області не можливо встановити на підставі яких даних були встановлені факти, викладені в акті. Крім того, даний акт підписаний [PERSON] та її сестрами - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином відповідач [PERSON] не надав суду доказів на підтвердження своїх тверджень. Крім того, у судовому засіданні представник [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , - [PERSON] зроблено заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. У п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст. 71 ЦК України 1963 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Оскільки оспорюваний договір був укладений 22 червня 2000 року, тому до даних правовідносин слід застосувати правила ЦК України 1963 року. За ст.76 ЦК України, 1963 року, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права. За ст. 75 ЦК України, 1963 року, позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Відповідно до ст. 80 ЦК України 1963 року закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. [PERSON] не довів, що він не знав та не міг дізнатись про порушення свого права, а саме про отримання [PERSON] свідоцтва на право власності на житловий будинок, укладення договору дарування, не навів поважних причин пропуску строку позовної давності, про що було встановлено з пояснень сторін в судовому засіданні та матеріалів справи. Тому це є також підставою у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання недійсним договору дарування. При розгляді справи встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Гатненської сільської радою Києво-Святошинського району Київської області. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Встановлено, що 22 червня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Апишковою З.І. Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області. Відповідно до ст.243 ЦК України 1963 року, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. За ст.227, 244 ЦК України договір дарування нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Право власності за договорами, як передбачено у ст. 128 ЦК України. 1963 року, у набувача виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено договором або законом. З пояснень сторін встановлено, що померлий [PERSON] проживав в будинку [ADDRESS] . Оскільки чинне на той час законодавство не пов`язувало виникнення права власності з його державною реєстрацією, тому [PERSON] набув права власності на спірне майно, яке увійшло до складу спадщини. За ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив відмову від неї. Ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. У відповідності до встановленої законом черговості у першу чергу спадкують діти спадкодавця, той з подружжя, хто пережив його, та батьки. За ст.1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. З матеріалів спадкової справи №225 за 2008 рік до майна померлого [PERSON] встановлено, що 20 жовтня до Вишневої нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщину [PERSON] , [INFO] - [PERSON] та [PERSON] від імені неповнолітньої доньки [PERSON] . [PERSON] був батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Вишнівської міської ради Києво-Святошинського району Київської області) та сином [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER] , виданого Гатненською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області). З довідки № 1348 від 18 жовтня 2008 року виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області вбачається, що на день смерті [PERSON] разом з ним проживали та були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємці не можуть, що підтверджується постановою державного нотаріуса Вишневої міської державної нотаріальної контори від 04 вересня 2009 року. За таких обставин суд вважає, що зустрічні позовні вимоги про визнання права власності на будинок в порядку спадкування після померлого [PERSON] підлягають задоволенню, а саме за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] необхідно визнати право власності на житловий будинок по 1/3 частині за кожним..

Outcome: dismissed