Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-07 00:00:00

Позивач звернувся з вищезазначеним позовом, в якому просив суд: - визнати недійсною довіреність від 12 листопада 2005 року реєстровий № 2-4589 видану ним [PERSON] та посвідчену державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], як підписану ним під впливом обману з боку [PERSON]; - визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 28 листопада 2005 року реєстровий № 3389, оформлений між [PERSON] та [PERSON] щодо квартири [ADDRESS], яка належить йому, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], як вчинений внаслідок обману; - визнати недійсним та скасувати свідоцтво на право власності на квартиру №488, видане [PERSON] Позивач посилався на те, що він з метою продажу квартири звернувся до приватного підприємця [PERSON], з яким він уклав Договір №04/11 від 12.11.2005 р., який містить умови договору доручення та договору про надання послуг. За цим договором [PERSON] зобовязався надати йому послуги з продажу належної йому квартири (п.1.1). Пунктом 2.1.5 Договору № 04/11 виконавець [PERSON] зобовязався надавати йому консультаційні послуги з продажу квартири, а також виступати гарантом правильного юридичного оформлення та супровіду угоди щодо продажу його квартири. Договором № 04/11 він надав [PERSON] повноваження здійснити з покупцем його квартири розрахунки та отримати від нього вартість проданої квартири. Ці повноваження були надані [PERSON] також і довіреністю від 12.11.2005 р., посвідченою державним нотаріусом [PERSON], згідно якої [PERSON] уповноважений отримувати належні йому гроші за продану квартиру. Договором № 04/11 деталізовано порядок виконання [PERSON] повноважень щодо отримання належних йому грошових коштів за продану квартиру. Згідно п.3.3 Договору № 04/11 вартість квартири виконавець отримує від покупця та передає йому безпосередньо перед підписанням договору купівлі-продажу квартири. Підписуючи договір купівлі-продажу квартири представник [PERSON] перевищив надані йому повноваження: - здійснив продаж його квартири без погодження з ним ціни квартири (п.3.3 Договору №04/11). Пунктом 3.3 Договору № 04/11 встановлено, що вартість квартири має бути визначена угодою між ним та виконавцем послуг [PERSON] і зафіксована протоколом погодження вартості (додаток 2 до Договору №04/11). Протокол погодження вартості (додаток 2 ) ним не підписувався. Крім того у протоколі вказано, що ціна квартири становить 55 тис.у.г.о. Подібне визначення вартості квартири суперечить ст.524: зобов'язання щодо ціни продажу квартири виражено не в грошовій одиниці України; еквівалент ціни продажу в іноземній валюті також не встановлено, оскільки скорочення у.г.о. не дає уявлення про те, яка валюта мається на увазі. Таким чином продаж квартири здійснено [PERSON] без погодження з ним ціни квартири. - в порушення п.2.1.5 та п.3.3 договору № 04/11 [PERSON] не забезпечив правильне юридичне оформлення угоди щодо продажу його квартири, грошові кошти до підписання договору кіпівлі-продажу у [PERSON] не отримав та йому не передав. В той же час до отримання від [PERSON] грошей за квартиру, [PERSON] підписав з нею договір купівлі-продажу нерухомого майна від 28.11.2005 р. та передав покупцю правовстановлюючі документи і технічний паспорт на квартиру № 488 за адресою буд.12., пр-т Героїв, м.Дніпропетровськ. Підписання договору представником [PERSON] з перевищенням повноважень, наданих договором № 04/11 відбувалося без його участі та без його відома. Неотримання грошових коштів за продану квартиру з одночасною передачею покупцю прав власності на неї було б неможливе у разі його присутності під час укладення договору купівлі-продажу. Внаслідок перевищення повноважень представником відбулося відчуження його квартири на умовах і в порядку, на які він не давав згоди. Згідно ст.241 ЦК правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Перевищення представником [PERSON] наданих йому повноважень та негативні наслідки цього змусили його не приймати виконання від [PERSON] за договором № 04/11 та за довіреністю від 12.11.2005 р. Згідно ч.3 ст.215 ЦК якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Договір купівлі-продажу від 28.11.2005 р., укладений представником [PERSON] з перевищенням наданих йому повноважень, в силу ст.241 ЦК не припинив його право власності на квартиру № 488 за адресою буд.12., пр.Героїв, м.Дніпропетровськ. За таких обставин, позивач уточнив позовні вимоги та просив суд: - визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 28 листопада 2005 р.[ADDRESS] за адресою буд.12., пр.Героїв, м.Дніпропетровськ, укладений від його імені представником [PERSON] з [PERSON] та визнати недійсним свідоцтво про право власності на дану квартиру, видане на імя [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, на задоволенні позову наполягав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявлявся, про день та час його проведення повідомлявся належним чином, про що в справі є докази. Представник відповідачки [PERSON] позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог. Представники третіх осіб - ЗАТ «Страхова компанія «ВЕСКО», ПАТ «ОТП Банк» позовні вимоги не підтримали. Представники інших третіх осіб в судове засідання не зявилися, про день та час його проведення повідомлялись належним чином. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти: 15 серпня 2005 року помер батько позивача - [PERSON], який заповідав йому квартиру [ADDRESS]. Позивач звернувся у Першу Дніпропетровську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини. 12 листопада 2005 року державний нотаріус Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] видала йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Позивач не мав наміру мешкати у даній квартирі, а тому після смерті свого батька почав підготовчі дії, які б в майбутньому допомогли продати отриману у спадщину квартиру. Позивач звернувся до агентства з нерухомості «Міленіум», що розташоване по вул.Пастера, 10/33 у м.Дніпропетровську, де познайомився з замісником директора [PERSON], яка згодом познайомила його з відповідачем [PERSON], що є директором агентства. [PERSON] запропонував позивачу оформити їх взаємовідносини з продажу квартири договором, згідно з яким він і буде діяти у подальшому. 12 листопада 2005 року між позивачем і [PERSON] як директором агентства з нерухомості «Міленіум» був підписаний договір № 04/11. Згідно п.3.3. Договору, у якому зазначено, що: «Стоимость объекта определяется между Исполнителем и Заказчиком и фиксируется протоколом согласования стоимости объекта (Приложение № 2), которую Заказчик получает от Исполнителя до подписания договора купли-продажи объекта». Також позивач на імя [PERSON] оформив нотаріально посвідчену довіреність, згідно якої останній міг діяти у КП «ДМБТІ» по реєстрації свідоцтва про право на спадщину від його імені. Позивач також надав відповідачу свідоцтво про право на спадщину, технічний паспорт на квартиру [ADDRESS]. У відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач вказує, що з метою продажу квартири він звернувся до приватного підприємця [PERSON], з яким уклав Договір № 04/11 від 12.11.2005 р. Однак з довіреності від 12.11.2005 p., виданій позивачем, вбачається, що вона була видана на ім'я [PERSON], як фізичної особи, а не приватного підприємця. В довіреності немає посилання на умови договору №04/11 від 12.11.2005 р. та на обов'язковість їх застосування при укладанні договору купівлі-продажу квартири, або будь-яких інших обмежень. Більш того, в довіреності вказано, що позивач уповноважує [PERSON] розпоряджатися спірною квартирою (продати за ціну та на умовах на свій розсуд). У оспорюваному договорі купівлі-продажу від 28.11.2005 р. [PERSON] також виступає, як фізична особа, що діє на підставі вказаної довіреності, а не на підставі договору № 04/11. Оскільки вказана довіреність надавала право [PERSON], як представнику позивача продати квартиру на умовах за власним розсудом та з правом підпису договору купівлі-продажу, посилання на те, що [PERSON] діяв з перевищенням повноважень, є безпідставним. Не відповідає дійсності і твердження позивача про те, що відчуження квартири відбулось без його згоди та що позивач не прийняв виконання від [PERSON] за договором № 04/11. В матеріалах справи є розписка позивача, датована 14.01.2006 p., в якій він вказує, що звільнив продану квартиру від своїх власних речей і претензій до [PERSON] не має. Тобто, через півтора місяці після укладення оспорюваного договору купівлі-продажу позивач усвідомлював, що квартира є проданою. Виконання позивачем своїх обов'язків зі звільнення квартири свідчить про те, що він прийняв виконане [PERSON] доручення з продажу квартири. Це є свідченням того, що на погляд суду позивач отримав все потрібне за договором. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] з метою придбання квартири звернулася до ПАТ «ОТП Банк» за для отримання кредиту. Отримавши кредитні кошти вони одразу були зараховані в цьому ж банку на особистий рахунок повіреного [PERSON], який зняв їх для передачі позивачу. Таким чином, суд приходить висновку про недоведеність вимог позивача викладених у позовній заяві, а тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed