Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрпромбанк в особі Рівненської філії про повернення депозитного вкладу, відшкодування понесених збитків, процентів за користування чужими грошовими коштами та індексу інфляції. В позовній заяві посилається на те, що на підставі договору від 22.09.2008 року за № 1001/0305245001091001, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», в собі начальника відділення № 1 Рівненської філії [PERSON] та [PERSON], був залучений банківський вклад у розмірі 65000 грн., що підтверджується квитанцією № 1001/537 від 22.09.2008 року, строком на 122 дні, із терміном закінчення - 21.01.2009 року. По завершенню строку банківського вкладу, на підставі заяв про видачу готівки № 1001/172, № 1001/176, відповідач 21.01.2009 року, повернув частину коштів у сумі 50000 грн., а також, виплатив у повному розмірі відсотки, що були нараховані згідно умов договору банківського вкладу від 22.09.2008 року у сумі 3923 грн. 11 коп., заява на видачу готівки №1001/171. На дату подання даної позовної заяви кредиторська заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» перед [PERSON] складає 15000 грн. Для отримання залишку депозитного вкладу позивачем неодноразово надсилалися на адресу відповідача відповідні листи з проханням повернути кошти, однак відповідач у листах- відповідях (від 23.02.2009 року, вих. № 538 та від 04.03.2009 року, вих. № 12748) посилаючись на призначення тимчасової адміністрації та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів відмовився задовольнити обгрунтовані вимоги позивача. 16.06.2009 року на адресу тимчасового адміністратора ТзОВ «Укрпромбанк» та керуючому Рівненською філією була надіслана пропозиція досудового врегулювання з вимогою повернути залишок коштів до 30.06.2009 року, проте, жодної відповіді позивач так і не отримав.витрати по справі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги зменшив відмовившись від позовної вимоги про повернення вкладу оскільки вклад позивачу був виплачений в сумі 15000 гривень, решту позовний вимог підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Просить стягнути з відповідача на користь позивача суму індексу інфляції у розмірі 1286 гривень; плату за користування грошовими коштами позивача у розмірі 3% річних, що складає 216 гривень; завдані збитки у вигляді упущеної вигоди у сумі 2939 гривні та судові Представник відповідача у судовому засіданні позов заперечив повністю та вважає, що позовні вимоги позивача необгрунтовані з наступних підстав. Відповідно до спільної постанови Кабінету Міністрів України та Національного банку України від 07.10.2009р. № 1133, зобов'язання ТОВ "Укрпромбанк" перед фізичними особами передано в банк з участю держави - Акціонерне товариство "РОДОВІД БАНК". На виконання вказаної постанови Кабінету Міністрів та Національного банку, 17 листопада 2009 року ТОВ "Укрпромбанк" передав, зокрема, вклад [PERSON], який є предметом позову, для виплати в АТ "РОДОВІД БАНК". Факт передачі депозитних вкладу [PERSON] підтверджується випискою по рахунку. Постановою Правління Національного башу України від 20.01.2009 р. №19/БТ «Про призначення тимчасової адміністрації в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», з 21.01.2009 р. призначено тимчасового адміністратора в ТОВ „Укрпромбанк" терміном на один рік, та запроваджено мораторій на задоволення вимог кредиторів строком на шість місяців - з 21.01.2009 по 21.07.2009 року. Постановою Правління Національного банку України від 05.08.2009 р. № 447 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» мораторій було продовжено до 21.01.2010 року. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про національний банк України» НБУ видає нормативно - правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій, установ, фізичних осіб. Згадані постанови НБУ на час розгляду справи у суді ніким не скасовані, а відтак є чинними та в розумінні ст. 56 Закону України "Про Національний банк України" є обов'язковими до виконання. Стаття 614 ЦК України зрезюмує правило, за яким особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п. 5.2. договору банківського вкладу сторона звільняється від відповідальності якщо невиконання або неналежне виконання умов цього договору є наслідком видання уповноваженими органами нормативно-правових актів, що перешкоджають або забороняють вчиняти дії, спрямовані на виконання зобов'язань за цим договором, а також інші обставини надзвичайного характеру, які виникли після укладення цього договору і сторони не могли передбачити і відвернути розумними діями. Вини відповідача в спірних правовідносинах не вбачається, оскільки неможливість виконання відповідачем свого зобов'язання щодо позивача є наслідком обставини надзвичайного характеру, що полягають в прийнятті Національним банком України постанови «Про призначення тимчасової адміністрації в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» від 20.01.2009 р. № 19/БТ. У правове обґрунтування позовних вимог в частині стягнення 3% річних таінфляційних збитків позивач посилається на положення ст. 625 ЦК України, яка встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Згідно законодавчого визначення поняття «грошове зобов'язання», що міститься у ст. 1 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», грошове зобов'язання - це зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільнимзаконодавством України. Враховуючи характер та умови договору банківського вкладу, до грошового зобов'язання за цим договором слід відносити лише сплату процентів, які були сплачені позивачу своєчасно. Відповідно, не має підстав і для нарахування індексу інфляції та 3% річних. Вимоги позивача про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди у сумі 2939 грн. Не підтверджуються ніякими доказами, а тому також не підлягають до задоволення. В зв'язку із викладеним, просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити за їх безпідставністю. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача,дослідивши матеріали справи, прийшов, до висновку, що позов підлягає задоволеннючастково. Судом встановлено, що на підставі договору від 22.09.2008 року за № 1001/0305245001091001, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON], був залучений банківський вклад у розмірі 65000 грн., що підтверджується квитанцією № 1001/537 від 22.09.2008 року, строком на 122 дні, із терміном закінчення - 21.01.2009 року. По завершенню строку банківського вкладу, на підставі заяв про видачу готівки № 1001/172, № 1001/176, відповідач 21.01.2009 року, повернув частину коштів у сумі 50000 грн., а також, виплатив у повному розмірі відсотки, що були нараховані згідно умов договору банківського вкладу від 22.09.2008 року у сумі 3923 грн. 11 коп., заява на видачу готівки № 1001/171. Для отримання залишку депозитного вкладу позивачем неодноразово надсилалися на адресу відповідача відповідні листи з проханням повернути кошти, однак відповідач у листах- відповідях (від 23.02.2009 року, вих. № 538 та від 04.03.2009 року, вих. № 12748) посилаючись на призначення тимчасової адміністрації та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів відмовився задовольнити обґрунтовані вимоги позивача. 16.06.2009 року на адресу попереднього тимчасового адміністратора ТзОВ «Укрпромбанк» та керуючому Рівненською філією була надіслана пропозиція досудового врегулювання з вимогою повернути залишок коштів до 30.06.2009 року, відповіді позивач не отримав. 17 листопада 2009 року ТОВ "Укрпромбанк" передав, вклад [PERSON], який є предметом позову, для виплати в АТ "РОДОВІД БАНК". 23 лютого 2010 року АТ "РОДОВІД БАНК" депозит був повернутий [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку. Частиною 2 цієї статті встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Згідно п. 1.1. укладеного між ТзОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] договору банківського вкладу від 22.09.2008 року - банк приймає від вкладника грошові кошти в сумі 65000 грн. строком на 122 дні - з 22 вересня 2008 року по 21 січня 2009 року на умовах та в порядку, визначених цим договором. Пунктом 2.1.5. договору встановлено, що банк зобов'язується повернути повністю вклад у «Дату повернення», зазначену у п. 1.1. цього Договору, готівкою або у безготівковій формі за вибором вкладника. Пунктом 2.4.3. договору вкладнику надане право отримати суму вкладу та нараховані проценти за останній розрахунковий період у «Дату повернення», зазначену у п. 1.1. цього Договору. Судом встановлено що ТзОВ «Український промисловий банк» не виконав свої зобовязання по договору банківського вкладу, вчасно не повернув депозит. Посилання представника відповідача на введення тимчасової адміністрації в банку та на встановлення мораторію на повернення вкладу суд вважає необгрунтованими, оскільки мораторій на повернення вкладів, згідно постанови правління Національного банку України № 447 від 05 серпня 2009 року, для ТзОВ «Український промисловий банк» не був продовжений. Враховуючи те, що «Датою повернення» банківського вкладу згідно укладеного Договору є 21.01.2009 року, тобто, дата коли вже діяла тимчасова адміністрація - введений мораторій не поширюється на вклад позивача. У відповідності до статті 526 та статті 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, враховуючи викладене, відповідач зобов'язаний був повернути позивачу залишок банківського вкладу залученого згідно договору від 22.09.2008 року за № 1001/ 0305 2450 0109 1001 у сумі, що складає 15000 грн. в день закінчення договору банківського вкладу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що індекс інфляції та три проценти річних не являються неустойкою (штрафом, пенею) і не являється фінансовими (економічними) санкціями, а тому, на переконання суду, мораторій на суму інфляційних збитків та 3 % річних не розповсюджується. Інфляційні витрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три процента річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником. Суд, також, вважає обґрунтованим представлений позивачем розрахунок суми інфляційних збитків в розмірі 1365 гривень та 3 % річних за невиконання грошових зобовязань в розмірі 327 гривень і такими, що підлягають до задоволення. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача завданих позивачу збитків у вигляді упущеної вигоди у сумі 2939 гривні та судових витрат по справі на правову допомогу, суд вважає їх безпідставними, оскільки позивачем не подано жодного доказу в підтвердження того, що така упущена вимога мала місце, що позивач мала бажання та потребу придбати Євро. Представлені представником позивача договір про надання юридичних послуг від 13.07.2009 року, акт виконаних робіт по наданню послуг від 15.07.2009 року та квитанція про оплату послуг, на переконання суду не є підтвердження витрат на правову допомогу, а є доказом підприємницької діяльності ПП [PERSON] під час надання юридичних послуг, що суперечить ст. 56, 84 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved