Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду в січні 2010 року з позовом про визнання одержаної ним 26 лютого 1982 року на робочому місці травми виробничою, та зобовязання відповідача скласти акт про нещасний випадок на виробництві. 08 грудня 2009 року він звернувся до відповідача з заявою про складання акту Н-1. Була створена комісія, яка прийшла до висновку, що скласти акт немає можливості. В суді позивач пояснив, що під час роботи на шахті розвантажувальним конвеєром комбайну йому зажало кисть правої руки, внаслідок чого він отримав травму. За проханням керівництва він сказав в лікарні, що травма побутова. Внаслідок травми йому ампутували частину пальця. В зв'язку з змінами в стані здоровя він звернувся до відповідача, aie акт лро нещасний випадок йому не склали. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала і пояснила, що достатніх доказів травмування на роботі надано не було, діагноз, поставлений лікарями, також не є беззаперечним доказом такого травмування. Якщо і стався нещасний випадок, то прихований він був за волею саме позивача. У відповідача немає жодних відомостей про нещасний випадок, при звертанні до лікарні позивач не розповів про травмування на роботі Тому комісія, створена за заявою позивача, прийшла до висновку, що немає можливості скласти відповідний акт. Рішення комісією не виносилося, є тільки протокол засідання комісії. [PERSON], представник Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Марганці, залученого судом до участі у справі в якості співвідповідача, позов не визнала і пояснила, що немає медичних документів, неможливо відтворити обставини травмування, позивач вже не працює на підприємстві. Судом досліджені докази, надані сторонами, допитані свідки. Суд приходить до наступного: Позивач працював в ВАТ „МГЗК з 1981 по 1993 роки. В наданій суду медичній картці позивача є записи про перебування на лікарняному в лютому-квітні 1982 року. 26.02.1982 року на прийомі у лікаря в картці було записано, що травма побутова, знайдена забійна рана та перелом 3 пальця правої кисті. 11 березня позивач був направлений на лікування до хірургічного відділення в зв'язку з погіршенням стану. По 31 березня 1982 року він знаходився на лікуванні в хірургічному відділенні, де проведена ампутація нігтьової фаланги 3 пальця правої кисті, виписаний за порушення режиму. 2квітня 1982 року ВКК продовжене амбулаторне лікування. До праці позивач виписаний 21 квітня 1982 року, з полегшеним режимом праці на 10 днів. Тривалий час лікування, перебування на стаціонарному лікуванні свідчать про неможливість позивача в зазначений період виконувати професійні обовязки. Але з наданий документів по нарахуванню заробітної плати в зазначений період часу позивачеві виплачувалася заробітна плата як працюючому повний робочий час. В суді свідок [PERSON] пояснив, що самий момент травмування він не бачив, Кудінов йому розповів, що „хвостом комбайна [PERSON] придавило палець. Він підійшов і побачив кров, палець був розбитий. Майстер вивів [PERSON] наверх. Тривалий час позивача на роботі не було, потім він ходив на роботу з замотаним пальцем. Свідок [PERSON] пояснив, що при ньому позивач розписався в книзі нарядів та спустився в шахту. При перегоні комбайна [PERSON] придавило палець, палець став як барабан, після чого позивача вивели на гору. По ініціативі керівництва травму приховали, [PERSON] пішов на лікарняний, а йому закривали наряди. Суд вважає, що пояснення позивача про те, що він отримав виробничу травму, підтверджуються поясненнями свідків, які точно зазначили, коли і при яких обставинах він одержав травму, підстав не довіряти свідкам у суду немає, вони були працівниками МГЗК Пояснення свідків також підтверджують розбіжність між записом у медичній картці про битову травму та оплатою непрацюючому працівникові кожного дня лікарняного як роботу в шахті. При інших обставинах це було неможливим, у позивача був малий час роботи, при побутовій травмі перші 5 днів не оплачувалися, потім лікарняний з врахуванням стажу роботи оплачувався б не у 100% розмірі. Оплата лікарняного як робочих днів підтверджує намір відповідача приховати виробничу травму. Саме з цих підстав нещасний випадок не був поставлений на облік та не був складений відповідний акт за діючим на той час законодавством. Тому суд вважає доведеним, що саме під час виконання наряду при виконанні трудових обов'язків позивач одержав травму, тому є всі підстави вважати, що позивачем одержана саме виробнича травма. За ст.. 171 КЗпП, роботодавець повинен проводити розслідування нещасних випадків на виробництві. Після звертання [PERSON] з заявою про складання акту в 2009 році до відповідача, ним була створена комісія по розгляду заяви. Комісія прийшла до висновків, що керівництво не було повідомлено лро травмування, лікарня не повідомила про нещасний випадок, неможливо оглянути місце нещасного випадку, робітник звернувся до лікарні з побутовою травмою, свідок травмування не бачив, тобто відсутні матеріали для розслідування. Цей висновок комісії не був одностайним, один з членів комісії мав окрему думку про необґрунтованість висновку комісії. Будь-якого документу, крім протоколу, комісією не було складено. Фактично сталася відмова роботодавця скласти акт. На думку суду, неможливість відтворити обставини не можуть бути підставами для відмови в складанні акту. Згідно з ст.25 закону „Про охорону праці у разі відмови власника скласти акт про нещасний випадок на виробництві це питання вирішується в порядку, передбаченому законодавством про розгляд трудових спорів. Суд вважає, що відповідач повинен був діяти згідно з п.24 Положення про порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, профзахворювань та аварій па виробництві. Тому суд вважає, що за п.7 „Порядку є підстави для складання акту за формою Н-1, з врахуванням пояснень позивача та свідків нещасного випадку, медичних документів, які зберігайся у позивача.

Outcome: approved