Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-23 00:00:00

У серпні 2009 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до закритого акціонерного товариства «Фінансова група «Страхові традиції» (далі - ЗАТ «Фінансова група «Страхові традиції») про стягнення страхового відшкодування, відшкодування моральної шкоди. Зазначав, що 17 жовтня 2008 року між ним та відповідачем був укладений договір добровільного страхування автомобіля Фольксваген, н.з. АІ6055АТ. 1 лютого 2009 року стався страховий випадок - внаслідок дорожньо- транспортної пригоди було пошкоджено застрахований автомобіль. Відповідно до умов договору ним було повідомлено відповідача про страховий випадок та надано документи, передбачені зазначеним договором. Посилаючись на те, що відповідачем не було прийнято рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, а лише у травні листом його було повідомлено про відмову у виплаті страхового відшкодування, просив стягнути з відповідача на його користь 92 763 грн. 70 коп. страхового відшкодування, 5 115 грн. 48 коп. інфляційних, 1 471 грн. 48 коп. - 3% річних, 1 790 грн. 46 коп. пені за прострочку виконання зобов'язання, 400 грн. витрат на проведення експертизи, 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, 5 000 грн. витрат на правову допомогу та судовий збір і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. У подальшому [PERSON] змінив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь 103 177 грн. 99 коп. страхового відшкодування, 6 596 грн. 23 коп. інфляційних, 2 686 грн. 71 коп. - 3% річних, 3 268 грн. 84 коп. пені за прострочку виконання зобов'язання, 400 грн. витрат на проведення експертизи, 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, судовий збір і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити у повному обсязі з викладених у ньому підстав. Від третьої особи - акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк», надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач своє право на участь у судовому засіданні не використав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Повідомлення про причини неявки до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 17 жовтня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір добровільного страхування автомобіля Фольксваген, н.з. АІ6055АТ (далі - Договір) (а.с. 10-19). 1 лютого 2009 року стався страховий випадок - внаслідок дорожньо - транспортної пригоди було пошкоджено застрахований автомобіль, про що свідчить протокол про адміністративне правопорушення від 1 лютого 2009 року (а.с. 22), довідка органу МВС про те, що застрахований автомобіль внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав механічні пошкодження (а.с. 23), постанова судді Обухівського районного суду Київської області від 23 лютого 2009 року (а.с. 103). Відповідно до умов договору позивач повідомив відповідача про страховий випадок та подав необхідні документи для отримання страхового відшкодування. Листом від 27 квітня 2009 року № 3273/10 ЗАТ «Фінансова група «Страхові традиції» повідомило позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з тим, що відповідно до п. 3.1.20 Договору до страхових випадків не відноситься та страхове відшкодування не сплачується у разі настання збитків від пошкодження, знищення або втрати ТЗ, які безпосередньо або побічно спричинені, виникають або збільшуються внаслідок грубої необережності, навмисних, злочинних дій або бездіяльності страхувальника (водія, користувача), його довірених осіб або осіб, за яких страхувальник відповідно до чинного законодавства несе відповідальність. Під грубою необережністю страхувальника та його представників в договорі слід розуміти не проявлення елементарної обачності - такої, що можна вимагати від будь-якої і кожної дієздатної особи, наслідки якої вона могла або повинна була передбачити в силу своїх професійних або громадських зобов'язань та умов договору страхування, але необачно розраховувала на їх ненастання або запобігання. Оскільки відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення в діях страхувальника передбачається порушення п. 2.3 Правил дорожнього руху, згідно яких для забезпечення безпеки дорожнього руху водій повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та 2 00 кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, то відповідно до п. 13.2.2. договору страховик прийняв рішення про відмову у відшкодуванні страхового відшкодування (а.с. 31). Відповідно до п. 3.1.19 Договору до страхових випадків не відноситься та страхове відшкодування не сплачується у разі настання збитків від пошкодження, знищення або втрати ТЗ, які безпосередньо або побічно спричинені, виникають або збільшуються внаслідок порушення ПДР, а саме: перевищення встановлених обмежень швидкості руху більше ніж на 50 км/год (якщо інше не передбачено обраною програмою страхування), проїзд на заборонений сигнал світлофора або жест регулювальника, в'їзд на залізничний переїзд під час закритого шлагбаума, виїзд на смугу зустрічного руху в місцях, де такий виїзд заборонено, крім випадків, якщо таке порушення викликане необхідністю уникнути зіткнення. Так, посилаючись на п. 3.1.20 договору, як на підставу для відмови у виплаті страхового відшкодування, страховик зазначав, що страхувальником було порушено вимоги п. 2.3 Правил дорожнього руху, згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, що в свою чергу суперечить вимогам п. 3.1.19, яким передбачені підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування у разі порушення Правил дорожнього руху. Виходячи з наведеного, суд не може визнати відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування законною. Відповідно до п. 1.11 договору визначено умову виплати страхового відшкодування на спеціалізованій СТО. Відповідно до рахунку-фактури спеціалізованої СТО - ТОВ «Автосоюз» розмір матеріального збитку складає 103 117 грн. 99 коп. (а.с. 186-188). Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Пунктом 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором (п. 5 ст. 989 ЦК України). Статтею 9 Закону України «Про страхування» встановлено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у частині стягнення страхового відшкодування у розмірі 103 117 грн. 99 коп. Частиною 1 ст. 992 ЦК України передбачено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Крім того, відповідно до п. З ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Відповідно до п. 8.1.5 Договору у разі несвоєчасної сплати Страховиком страхового відшкодування, Страховик зобов'язаний сплатити пеню в розмірі 0,01% від суми страхового відшкодування за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на день виконання прострочення. Згідно з п. 12.19.2 Договору виплата страхового відшкодування здійснюється не пізніше одного робочого дня від дати складання страхового акту. Страховик приймає рішення про виплату/відмову у виплаті страхового відшкодування та складає страховий акт у наступні строки: при пошкодженні ТЗ до 3% від страхової суми - протягом двох робочих днів з дня отримання документів, згідно з розділом 10 цього Договору; при інших пошкодженнях ТЗ, в тому числі при повній загибелі ТЗ (крім випадків незаконного заволодіння) - протягом 14 робочих днів з дня отримання документів, згідно з розділом 10 цього договору (п. 12.19.1 Договору). Таким чином, розмір пені складає 3 268 грн. 84 коп.: період з 21 березня 2009 року до 31 січня 2010 року - 103 117, 99 грн. * 0,01% * 317. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума 3% річних за період з 21 березня 2009 року до 31 січня 2010 року складає 2 686 грн. 71 коп. Сума інфляційних за період з 21 березня 2009 року до 31 січня 2010 року складає 6 596 грн. 23 коп. Крім того, підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення 400 грн. витрат на проведення експертизи. Разом з тим, не можуть бути задоволені позовні вимоги у частині стягнення 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. За загальним правилом особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України, або у випадках, передбачених нормами ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Частина 1 ст. 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Види цивільної відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань за договором страхування встановлені главою 67 ЦК України, Законом України «Про страхування». Відшкодування моральної шкоди, як вид цивільної відповідальності, за неналежне виконання чи невиконання зобов'язань за договором страхування нормами ЦК України, Закону України «Про страхування», а також Договором не передбачено. Крім того, обґрунтовуючи наявність підстав для відшкодування моральної шкоди [PERSON] зазначав, що згідно зі ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Проте задоволення такої вимоги за умови її пред'явлення можливе з урахуванням положень п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», який передбачає право споживачів на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією (товар, робота чи послуга, що виготовляється, виконується чи надається для суспільних потреб), у випадках, передбачених законом. Таким чином, підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди немає. За таких обставин, суд, за наслідками повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, дотримуючись при цьому принципів розумності та справедливості, вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦГЖ України, судові витрати понесені позивачем у вигляді витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. та судового збору у розмірі 1 160 грн. 70 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial