Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-21 00:00:00

В заяві до суду [PERSON]П вказав, що відповідач по справі керував за довіреністю автомобілем [NUMBER] з правом його продажі та отриманням грошових коштів. Він мав намір купити автомобіль та домовився з [PERSON], що придбає вищевказаний автомобіль для себе. На початку серпня 2009 року передав відповідачу аванс в сумі 500 доларів США. Для належного оформлення купівлі - продажу автомобіля він з відповідачем приїхали на вищевказаному автомобілі в Жмеринське МРЕВ і виявилось, що відповідач не може самостійно оформити продаж автомобіля, так як в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу співвласником вказана ще інша особа. Вони разом поїхала до власника автомобіля , особи - [PERSON], яка фактично надала повноваження [PERSON], але нічого не вирішили. При таких умовах він відмовився купляти автомобіль. Але відповідач забравши в нього 500 доларів США відмовляється їх повернути. В зв,язку з цим він звернувся в Барський РВ УМВС, де було проведено перевірку його скарги. Він отримав відповідь, що в діях відповідача не має складу злочину і йому рекомендовано звернутись до суду. При цьому відповідач визнав, що гроші в нього взяв, але як завдаток і тому він їх не поверне. Тому він змушений звертатись до суду. Вважає, що надав відповідачу аванс, а не завдаток, оскільки про сплату ним завдатку не укладалась письмова угода, тому аванс підлягає поверненню в повному об,ємі. Крім того ним понесені витрати на поїздку в м. Жмеринку - 110 гривень на придбання бензину, вартість якого відповідач повинен йому повернути. Крім того, безпідставна відмова в поверненні грошових коштів, примусила його звертатись в правоохоронні органи. Давати пояснення, хвилюватись, чим порушився уклад його життя А тому відповідач повинен сплатити йому моральну шкоду, яку він оцінює в 800 гривень. Крім стягнення зазначених сум він просив стягнути з відповідача і понесенні судові витрати. В судовому засіданні [PERSON]П та його представник адвокат [PERSON]В змінили обсяг позовних вимог. Так [PERSON]П пояснив суду, що бажаючи придбати у відповідача автомобіль передав останньому в рахунок оплати 500 доларів США. Будь якого письмової угоди, де було би зафіксовано, що зазначенні гроші являються завдатком, вони не укладали, а тому ці кошти являлись авансом. Вже під час намагання переоформлення автомобіля він з відповідачем їздили в Жмеринське МРЕВ, а потім, на прохання [PERSON]М, їздили в м.Калинівку, але не знайшли власників автомобіля, крім того з,ясувалось, що одна з них перебуває за межами України, і тому взагалі не може розпорядитись своєю часткою. Безумовно за таких умов він не захотів купувати автомобіль. Враховуючи те, що гроші передавались в іноземній валюті, він просив суд стягнути кошти в гривнях, що по курсу Національного банку станом на час розгляду справи тобто 16.02.2010 року становить: 500х5,002=4001 грн. Також він наполягав на стягненні потрачених коштів на придбання бензину в сумі 110 грн., 800 грн завданої моральної шкоди, а також на стягненні понесених судових витрат. Відповідач [PERSON]М та його представник - адвокат [PERSON]Й пред,явлений позов не визнали. Так [PERSON]М пояснив суду, що він домовився з [PERSON]П про продаж останньому автомобіля [NUMBER], яким він розпоряджався на підставі доручення. Власниками даного автомобіля були [PERSON] та [PERSON] Вказана домовленість відбулась в серпні 2009 року і вони обумовили суму вартості автомобіля 2950 доларів США. [PERSON]П дав йому завдаток 500 доларів США, хоча будь яких документів вони не оформляли. Намагаючись переоформити автомобіль вони їздили в Жмеринське МРЕВ і там автотехнічний експерт повідомив їм, що автомобіль ,,проблемний,, Як потім йому стало відомо, [PERSON]П у даного експерта придбав інший автомобіль і мабуть тому експерт зіпсував їхню домовленість. Але з метою перевірки негараздів вони їздили в м.Калинівку до нотаріуса і останній запевнив, що всі папери законні. На підтвердження цого він в подальшому реалізував вказаний автомобіль і перепон для цього не було. Під час поїздки він витрачав власні кошти на придбання автомобіля. [PERSON]М вважає, що саме позивач не виконав своїх обов,язків покупця, безпідставно відмовився від купівлі автомобіля і тому він не повинен повертати отриманий завдаток. Допитаний в судовому засідання свідок [PERSON]М пояснив суду, що на прохання [PERSON]М він разом з [PERSON]П їздили в Жмеринське МРЕВ. Мета поїздки була переоформлення автомобіля ВАЗ 2121. Потрапивши в МРЕВ від одного з експертів вони довідались, що автомобіль не можна переоформити Після цього вони їздили в м.Калинівку. Там вони потрапляли до нотаріуса і для цього брали родичку власників автомобіля, але останніх під час цього не було. Він також пояснив, що бензин на поїздку купував [PERSON] Свідок [PERSON]М пояснили суду, що на прикінці літа 2009 року [PERSON]П оглядав автомобіль ВАЗ 2121, який належав її чоловіку. Будь яких претензій до автомобіля він не мав і тому передав завдаток 500 доларів США. Свідок [PERSON]В пояснив, що був присутнім під час того як [PERSON]П оглядав автомобіль ВАЗ 2121, який належав [PERSON] Автомобіль [PERSON] сподобався і вони разом з [PERSON] поїхали за завдатком. Свідок [PERSON]П пояснив, що на прохання сторін оглядав автомобіль ВАЗ 2121. З розмови він довідався, що [PERSON]П у [PERSON]М хоче придбати автомобіль. Оглянувши останній він переконався, що транспортний засіб був в доброму стані. Свідок [PERSON]О пояснив суду, що на підставі заяви [PERSON]П ним проводилась перевірка, чи був склад злочину в діях [PERSON]М передбачених ст.190 КК України по факту заволодіння 500 доларами США. Під час дачі письмових пояснень сторони зазначали, що гроші передавались як завдаток за автомобіль, який мав придбати [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити частково. До такого висновку суд дійшов із слідуючого: відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов,язків. Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства і має вчинятися у формі, встановлений законом. Судом було встановлено, що сторони в серпні 2009 року, домовлялись про купівлю продажу автомобіля [NUMBER] за 2950 доларів США. В рахунок оплати вказаного автомобіля [PERSON]П передав [PERSON]М 500 доларів США. Даний факт сторонами не оспарювався. Не оспарювався сторонами і той факт, що під час передачі коштів вони ніякої письмової угоди не укладали. В своїх показах позивач вказує, що дані кошти являлись авансом, натомість відповідач зазначив, що вони були завдатком. Даючи правову оцінку вказаного правочину суд спирається на вимоги ст.570 ЦК України, а саме те, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього договором платежів, на підтвердження зобов,язання і на забезпечення його виконання. Аванс це певна грошова сума або інші цінності, які боржник передає кредитору у рахунок майбутніх платежів. Аванс, як і завдаток, є доказом, який посвідчує факт наявності зобов,язання, а також зараховується в рахунок майбутніх платежів, але не може бути визнаним одним із способів забезпечення виконання зобов,язання. Сторона, яка видала аванс, має право вимагати його повернення практично у всіх випадках невиконання договору, а сторона, яка отримала аванс, ні за яких умов не може бути зобов,язана до його повернення у більшому розмірі. Для того, щоб сплачена сума визнавалася завдатком, необхідно прямо вказувати про це в договору. В протилежному випадку отримана кредитором від боржника сума вважається авансом. Як вже вище зазначалось, сторони, під час передачі коштів, не укладали ніякого письмового договору, а тому у відповідності до зазначеної норми Закону, суд дійшов до висновку, що передані 500 доларів США були авансом. Стосовно показів позивача, які від давав працівнику Барського РВ УМВС і де зазначав, що передані кошти були завдатком, суд оцінює як юридичну необізнаність. Враховуючи викладене і те, що фактично через неможливість переоформлення автомобіля внаслідок відсутності його власників, [PERSON]П не міг виконати свої договірні зобов,язання, 500 доларів США, в перерахунку на гривні, як то вимагає ст.533 ЦК України, що становить 4001 грн., підлягають стягненню з [PERSON]М на користь позивача. Позивач просив стягнути з [PERSON]М вартість бензину в сумі 110 грн, натомість він не надав суду жодного доказу на обгрунтування своїх вимог, але як зазначив відповідач і дане ствердження підтвердив і свідок [PERSON], бензин купував [PERSON] Тому дані вимоги не підлягають до задоволення. [PERSON] О,П зазначав, що безпідставна відмова в поверненні грошових коштів, примусила його звертатись в правоохоронні органи. Давати пояснення, хвилюватись, чим порушився уклад його життя А тому відповідач повинен сплатити йому моральну шкоду, яку він оцінює в 800 гривень. Судом було встановлено, що дійсно позивач неодноразово вимушений був звертатись до відповідача по факту повернення коштів, крім того він вимушений був звернутись і до правоохоронних органів. Вказані дії свідчать про порушення його нормального укладу життя і тому йому спричинена моральна шкода. Разом з тим, суд визначаючи суму відшкодування, приймає до уваги обсяг спричинених незручностей, їх характер і тривалість і дійшов до переконання про необхідність стягнення 300 грн. Позивачем заявлялись вимоги про стягнення понесених судових витрат, які відповідно до квитанцій (а.с.1, 2) становлять 171 грн. Оскільки суд дійшов до переконання про необхідність задоволення позову частково, то у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України дані вимоги слід задовольнити в сумі 150 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial