Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-13 00:00:00

Позивач звернулася в суд з даним позовом, де зазначила, що 13.07.1995 року її син [PERSON] рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №374 отримав дозвіл на будівництво житлового будинку по [ADDRESS] . В зв`язку з тим, що у сина не було коштів, будівництво здійснювала вона в період з 1955 по 2009 роки за свої кошти. При цьому між нею та сином була домовленість про те, що після закінчення будівництва син передасть їй право власності на будівлю. В 2001 році колишня дружина її сина [PERSON] звернулась до суду з позовом про розподіл спільного майна подружжя, та рішенням Корольовського районного суду від 10 січня 2007 року спірний незакінчений будівництвом житловий будинок [ADDRESS] був поділений в рівних долях між подружжям. Її сину [PERSON] було виділено коридор 1-2 площею 7,5 м., туалет 1-3 площею 4,5 м., підсобне приміщення 1-5 площею 12.1 м., коридор 1-6 площею 8,0 м., кухню 1-7 площею 15,1 м., житлову кімнату 1-8 площею 7,8 м., коридор 1-12 площею 4,0 м., санвузол 1-13 площею 9,2 м., житлову кімнату 1-14 площею 18,1 м.. Посилаючись на те, що зазначений будинок нею був побудований за власні кошти, позивач просила визнати за нею право власності на частину незакінченого будівництвом будинку, що виділена її сину. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з наведених у ньому підстав. Відповідач [PERSON] та як представник за дорученням відповідача [PERSON] позов визнала, пояснивши, що спірний будинок дійсно будувала за власні кошти її свекруха - позивач [PERSON] .. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи суд 'задовольняє позов виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради народних депутатів від 13.07.1995 року №374 [PERSON] було надано дозвіл продовжувати розпочате будівництво житлового будинку на приватизованій земельній ділянці площею 0,0495 га по [ADDRESS] (а.с.10-11). Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 10 січня 2007 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна, було вирішено поділити будинок [ADDRESS] між сторонами в рівних частка (по 1/2 частці кожному), виділивши [PERSON] коридор 1-2 площею 7,5 м., туалет 1-3 площею 4,5 м., підсобне приміщення 1-5 площею 12.1 м., коридор 1-6 площею 8,0 м., кухню 1-7 площею 15,1 м., житлову кімнату 1-8 площею 7,8 м., коридор 1-12 площею 4,0 м., санвузол 1-13 площею 9,2 м., житлову кімнату 1-14 площею 18,1 м. (а.с.7-9). Відповідач [PERSON] та як представник за дорученням відповідача [PERSON] визнала позов, зокрема ту обставину, що спірний будинок будувала за власні кошти позивач [PERSON] . Відповідно до пункту 1 статті 61 ЦК України вказана обставина не підлягає доказуванню. Разом з тим, факт будівництва позивачем вказаного будинку підтвердився в судовому показами свідків [PERSON] та [PERSON] та письмовими доказами, а саме актом здачі-прийняття робіт (знесення старої будівлі, виготовлення фундаменту, цегляна кладка, покрівля будинку, зовнішня обробка будинку) (а.с.12), накладними про придбання доски, розчину, цегли (а.с.13-15), відповідно до яких замовником вказаних робіт та покупцем матеріалів є позивач [PERSON] .. Статтею 16 ЦК України встановлено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено законом або договором. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). До завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Враховуючи те, що в судовому засіданні встановлено факт побудови позивачем вищезазначеного будинку з дозволу власника земельної ділянки, з огляду на наведені положення Цивільного Кодексу України суд вважає позов обґрунтованим і тому таким що підлягає до задоволення. В зв`язку з тим, що сторонами не надано суду доказів реєстрації права власності на будинок (його частину) за відповідачами, суд визнає за позивачем право власності на 1/2 частину саме незавершеного будівництвом будинку. На підставі викладеного,

Outcome: approved