Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-30 00:00:00

04 грудня 2009 року позивач [PERSON] звернувся до Овідідопольського райсуду Одеської області з вищеназваним позовом в якому зазначив, що 01 липня 2001 р був прийнятий на роботу докером-механізатором Дочірнього підприємства ГПК «Україна» компанії «ГПК Гамбург Порт Консалтіні ГМБХ». Наказом директора зазначеного вище підприємства від 13.10.2009 р. був звільнений з роботи на підставі п. З ст. 40 КЗпП України за систематичне порушення трудової дисципліни. Трудову книжку та копію наказу про звільнення з роботи адміністрація підприємства вручила 2 грудня 2009 року. Вважаю, що звільнено мене з роботи незаконно. Ніякого порушення трудової дисципліни 03 жовтня 2009 р. не вчиняв. Тому просить поновити його на роботі на стягнути заробітну плату за час вимощеного прогулу на час прийняття рішення . Позивач свої позовні вимоги підтримав. Представник відповідача позов не визнав. Представник третій особи, яка не заявляє самостійній вимоги не підтримує позов. Заслухавши пояснення сторін, свідка [PERSON] дослідивши письмові докази суд, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників , створювати умови для зростання продуктивності праці , забезпечувати трудову і виробничу дисципліну , неухильно додержувати законодавство про працю і правил охорони парці, уважно ставитися до потреб запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Так судом встановлено, що з 01.07.2001 року [PERSON], [INFO], працював в Дочірньому підприємстві «ГПК Україна» компанії «ГПК Гамбург Порт Консалтінг ГмбХ» (код 31506059) на різних посадах, останній час позивач працював докером механізатором бригади № 104, з своїми обовязками позивач 18 жовтня 2005 року був належним чином ознайомлений. 13 жовтня 2009 року відповідно до наказу 255/09 позивач був звільнений з посади за ст. 40 п. 3 КЗпП України за систематичне працівником без поважних причин своїх обовязків. Підставою для звільнення було покладені дії, яки мали місце 02.10.2009 року в 23.30 годин та дисциплінарне стягнення, яке мало місце 29.12.2008 року, рішення профсоюзного комітету ППР «Єдність» № 26 від 09.10.2009 року. Дослідивши наказ про звільнення позивача та матеріали, які послужили підставою, суд вважає, що адміністрацією підприємства не було доведена вина у порушені трудової дисципліни, тобто у скоєні по місцю роботи викрадання майна підприємства. Так , з докладної записки працівника підприємства [PERSON], рапорту [PERSON], вбачається , що 02.10.2009 року у 23.30 годин був затриманий докер механізатор [PERSON], при попитки виносу майна підприємства, але з цих документів не вбачається, яке саме майно було затримано, не вказані його родові признаки, не встановлено місце події. Таких недоліки нашли своє відображення і в наказі про звільнення № 255/09 від 13.10.2009 року. Позивач [PERSON] при перевірки даних дій у своєму пояснені зазначив, що дане майно належить йому на праві приватної власності, таки ж пояснення позивач надав в ході судового розгляду. В звязку з цим суд прийшов до висновку, що вина у порушені трудової дисципліни, як передбачено колективною угодою та функційними обовязками, позивачем [PERSON] підприємством не доведена. Хоча профкомітет підприємства розглянув 09 жовтня 2009 року питання про звільнення [PERSON] по ст. 40 п.3 КЗпП України, дана обставина підтверджена поясненнями свідка [PERSON], але не було враховано, що питання про дачу згоди на звільнення перед профкомом був поставлений в.о. директора підприємства, т.б. посадовою особою, яка не має право прийому та звільнення, що є порушення порядку звільнення. Суд вважає можливим поновити позивача на роботі. В звязку з тим, що позивач [PERSON] відновлюється на роботі, та за час вимушеного прогулу ніде не працював, що знайшло своє підтвердження в ході судового засідання, згідно ст.. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік, починаючи з 13 жовтня 2009 року з урахуванням 7120 (7098.50+7143.27=14241.77:2=7120) грн.. в місяць, середня заробітна плата встановлена з урахуванням двох останніх повних місяців,яки були перед звільненням . На час поновлення на роботі позивач прогуляв по вині адміністрації підприємства 5(п'ять ) місяців 15 днів. Середньомісячна заробітна плата буде складатись 278.12 грн. (7120:25,4 =278.12) Таким чином, за час вимушеного прогулу позивачеві необхідно сплати 39 771 грн. 80коп.(7120х5=35600)+(15х278.12=4 171.18)=39 771.80). Відповідно до ст. 134 п.8, 237 КЗпП України, суд звільняє 3-особу [PERSON] від відшкодування шкоди, внаслідок незаконного звільнення позивача, так як його вини у доведені обставин не було . Позивач [PERSON] поновлюється на роботі, то в згідно ст. 367 ЦПК України необхідне рішення в частині поновлення його на роботі та стягнення заробітної плати в межах місячного платежу підлягає негайному виконанню. Суд вважає, що позивач [PERSON] при зверненні до суду за захистом порушеного права, строк, передбачений ст. 233 КЗпП України, не пропустив, так як копію наказу при звільненні не отримав, послугами поштового звязку адміністрація не використовувала, трудову книжку, в якому було відображено наказ про звільнення отримав тільки 02 грудня 2009 року, до суду позивач звернувся 04 грудня 2009 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК суд вважає, можливим стягнути з підприємства на користь держави судовий збір у сумі 398 грн. та витрати пов'язані з розглядом справи у сумі 120 грн.

Outcome: approved