Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадок в четверту чергу посилаючись на те, що 13 березня 2009 року померла [PERSON], яка мешкала за адресою: Харківська область Нововодолазький район село Дячківка вул. Карпова 53. Зазначений будинок загальною площею 59,0 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м. з надвірними будівлями належав їй на праві власності. Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданий Нововодолазьким малим комунальним підприємством технічної інвентаризації - загальна вартість нерухомого майна становить 57 728 (пятдесят сім тисяч сімсот двадцять вісім) гривень. Крім цього, померлій [PERSON], на праві власності належала земельна ділянка за №-315 площею 5,4120 гектарів із земель колективної власності колишнього та реформованого КСП «Знамя», яка розташована на території Старовірівської сільської ради та передана [PERSON] у приватну власність на підставі рішення виконавчого комітету Старовірівської сільської ради №-99 від 31 липня 2001 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що з 1986 року та до самої смерті з [PERSON] він підтримував її матеріально. Разом вони вели сумісне господарство. [PERSON], постійно витрачались кошти для придбання для [PERSON] продуктів харчування, ліків, кормів для домашньої худоби. Працюючи механізатором і маючи можливість обробляти город [PERSON], позивач разом з останньою до самої її смерті вирощували овочі та фрукти, доглядали за садом, житловим будинком та всіма надвірними будівлями. Встановлено, що померла [PERSON] приходилась позивачу хрещеною матірю. У селі Дячківка між сусідами у позивача склались добрі, дружні відносини. Позивач постійно приймав та продовжує приймати участь у спільних заходах щодо наведення санітарного порядку у селі навесні. Встановлено, що витрати на поховання [PERSON] проведені за особисті кошти позивача. З часу смерті [PERSON] до тепер [PERSON] доглядає за житловим будинком, який їй належить та розташований за адресою село Дячківка, вул. Карпова 53, проводить його поточний ремонт, здійснює охорону, веде домашнє господарство. Дані факти на думку позивача можуть підтвердити в судовому засіданні громадяни, мешканці села Дячківка Нововодолазького району, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені ним позовні вимоги у повному обсязі і просить суд їх задовольнити одночасно підтвердивши суду про обставини, викладені вище. Представник Старовірівської сільської ради Нововодолажского району Харківської області [PERSON] в судовому засіданні звернувся з заявою відповідно до якої він виступаючи в суді від імені ради не має ніяких претензій до того, щоб позивачу в справі був задоволений позов, підтвердивши факт правоприємства позивача на спадкове майно. Відповідно до вимог ст.ст. 8,10,11 ЦПК України, приймаючи до уваги принцип змагальності, надання доказів, а також доведеності їх з боку позивача і повного визнання позову з боку відповідача, суд віддає перевагу доказам наданим позивачем у справі. Суд проаналізувавши свідчення сторін у справі окремо, а також в сукупності з іншими доказами, вислухавши пояснення позивача, представника Старовірівської сільської ради, пояснення свідків, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], яка мешкала за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, село Дячківка вул. Карпова 53. на праві індивідуальної власності належав жилий будинок загальною площею 59,0 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м. з надвірними будівлями та земельна ділянка №-315 площею 5,4120 гектарів із земель колективної власності колишнього та реформованого КСП «Знамя», яка розташована на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області та передана [PERSON] у приватну власність на підставі рішення виконавчого комітету Старовірівської сільської ради №-99 від 31 липня 2001 року. В ході розгляду справи було встановлено, що позивач з 1986 року та до смерті [PERSON] підтримував останню матеріально. Разом вони вели сумісне господарство. [PERSON], постійно витрачались кошти для придбання для [PERSON] продуктів харчування, ліків, кормів для домашньої худоби. Позивач працюючи механізатором обробляв огород [PERSON], на якому вони разом вирощували овочі та фрукти, доглядали за садом, житловим будинком та усіма надвірними будівлями. Встановлено, що померла [PERSON] приходилась позивачу хрещеною матірю. У селі Дячківка між сусідами, в тому числі і свідками по справі з позивачем склалися добрі, дружні відносини, позивач постійно приймав та продовжую приймати участь у спільних заходах щодо наведення санітарного порядку у селі навесні. Встановлено, що витрати на поховання [PERSON] проведені за особисті кошти позивача. З часу смерті [PERSON] до тепер [PERSON] доглядає за житловим будинком, який їй належав і розташований за адресою: село Дячківка, вул. Карпова 53, де проводить його поточний ремонт, здійснює охорону, веде домашнє господарство. Свідки: [PERSON], [PERSON] , [PERSON] допитані у судовому засіданні пояснили суду, що вони повністю підтверджують ту обставину, що позивач, як хрещеній син покійної [PERSON] на протязі всього часу підтримував з нею добрі відносини і допомагав їй в усьому. [PERSON] не мала сімї та дітей, а також нікого із близьких родичів. У [PERSON] крім позивача більше нема нікого хто б претендував на спадщину. Свідки пояснили суду. що [PERSON] весь час мала на меті все своє майно заповісти тільки позивачеві, але не встигла цього зробити. Свідки вказали, що рішення про визнання права власності за позивачем на майно [PERSON] є беззаперечним, оскільки це одночасно і воля покійної. Таким чином, судом встановлено, що позивач з [PERSON] спільно проживали, однією сімєю, за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, село Дячківка вул. Карпова 53., були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, тобто проживали однією сімєю. Згідно ст.3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. 13 березня 2009 року [PERSON], померла, про що свідчить актовий запис № -29 від 14 березня 2009 року. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з жилого будинку розташованого за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, село Дячківка вул. Карпова 53, загальною площею 59,0 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м. з надвірними будівлями та земельна ділянка №-315 площею 5,4120 гектарів із земель колективної власності колишнього та в подальшому реформованого КСП «Знамя», яка розташована на території Старовірівської сільської ради та передана [PERSON] у приватну власність на підставі рішення виконавчого комітету Старовірівської сільської ради №99 від 31 липня 2001 року. Після смерті [PERSON] спадкоємців першої, другої, третьої черги спадкування за законом не встановлено. Відповідно до ст.1258 ЦК України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкоємцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, наведені вище докази засвідчують факт проживання однією сімєю і як слідство у позивача відкривається право на спадкування після смерті [PERSON] Судом встановлено, що позивач на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем, підтримував її та доглядав за нею. Після смерті [PERSON] залишився проживати у належному їй жилому будинку, користуватися ним, підтримувати будинок у належному стані. У відповідності із ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Outcome: approved