Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-16 00:00:00

У січні 2010 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила винести рішення, яким стягнути з відповідача борг за договором позики у розмірі 2802 грн. 20 коп. та судові витрати по справі. В обгрунтування позовної заяви, позивач вказала на те, що 01 жовтня 2008 року вона уклала з відповідачем договір позики, згідно якого вона передала відповідачу грошові кошти у сумі 2802 гривні 20 копійок, а відповідач написала розписку та зобов'язалася їх повернути протягом шести місяців. До теперішнього часу відповідач кошти не повернула, у зв'язку з чим, позивач вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, пояснивши суду, що вона працювала за усною домовленістю у позивача продавцем у продуктовому магазині, який знаходиться по вул.Чкалова. 6.145 у с.Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області. У зв'язку з виявленою нестачею грошових коштів. її примусили написати розписку на суму 2802 грн. 20 коп. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що розписка була складена відповідачкою під тиском та із застосуванням погроз. Зазначений правочин не відповідає закону, оскільки немає волевиявлення відповідача, а тому не може бути визнаний законним. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Вислухавши сторони, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним. Згідно ч.І ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.І ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У судовому засіданні встановлено і не заперечувалось сторонами по справі, що [PERSON] - відповідач по справі, працювала у [PERSON] за усною домовленістю продавцем у продуктовому магазині позивача, який знаходиться по вул.Чкалова, 6Л45 у с.Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області. У зв'язку з виявленою нестачею грошових коштів в магазині. [PERSON] власноручно написала розписку, згідно якої, зобовязалася повернути борг, взятий в магазині у сумі 2802 грн. 20 коп. протягом шести місяців (арк.с.13). Зазначені обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона за усною домовленістю працює продавцем в магазині [PERSON], який знаходиться по вул.Чкалова, 6.145 у с.Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області. При проведенні позивачкою ревізії в магазині, була виявлена недостача грошових коштів у продавця [PERSON] та [PERSON]. Під час написання розписки [PERSON] були присутні всі продавці магазину, а також [PERSON] [PERSON] писала разом з продавцем [PERSON], розписки писались власноручно без застосування будь-яких погроз. Крім того, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що також працює продавцем зазначеного магазину. У [PERSON], яка працювала продавцем, була виявлена недостача, тому, вона власноручно і написала розписку про повернення протягом шести місяців суми 2802 грн. 20 коп. [PERSON] [PERSON] писала разом з [PERSON], при цьому, були присутні всі продавці магазину, будь-якого примусу при написанні розписок не було. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, підтвердила, що також працювала в продуктовому магазині позивача, 01 жовтня 2008 року її викликали на роботу і під час проведення ревізії, оголосили, у кого з продавців є недостача. Під час ревізії були присутні всі продавці магазину. Недостача була виявлена у неї та [PERSON]. У звязку з відсутністю у них коштів, їй та [PERSON] запропонували написати розписки на суму недостачі для подальшого повернення їх позивачу. Вона, разом з [PERSON], кожна окремо, написати розписки. Позивач [PERSON] не зверталась до суду до неї з приводу стягнення боргу по розписці, оскільки вона суму визнає і сама повертає в добровільному порядку. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання обєктивно підтверджуються зібраними у справі доказами. Відповідно до вимог ч.2 ст.1047 ЦК України, обов'язковими реквізитами боргового документу є власноручний підпис боржника (позичальника), в судовому засіданні відповідач визнала факт власноручного написання розписки та підписання розписки особисто нею. Оскільки, у визначений строк, грошові кошти відповідачем не були повернуті, суд, відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, приходить до обгрунтованого висновку про задоволення позову. Посилання представника відповідача на те, що розписка була складена відповідачкою під тиском та із застосуванням погроз, і тому, зазначений правочин не відповідає закону, оскільки немає волевиявлення відповідача, і тому не може бути визнаний законним, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Оскільки відповідач, відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, повинна була довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України, зазначені нею обставини, таких доказів вона не надала суду. Крім того, в силу передбаченого ст.545 ЦК України, загального правила на позикодавця, як кредитора, покладається обовязок підтвердити прийняття виконання. Позикодавець повинен видати позичальникові розписку про отримання виконання або повернути отриманий при укладенні договору борговий документ (розписку позичальника). Отже, якщо боржник видав кредитору в посвідчення зобов'язання борговий документ, то кредитор, приймаючи виконання, повинен повернути цей документ. Знаходження розписки у позикодавця - позивача по справі, свідчить про те, що боргове зобов'язання не припинено. Також, посилання відповідача на те, що грошові кошти у сумі 2802 грн. 20 коп. вона від позивача не отримувала, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки відповідач договір позики у судовому порядку не оспорювала. За таких обставин, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми 2802 грн. 20 коп. є законною, обгрунтованою і підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч.І ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд присуджує понесені і документально підтверджені судові витрати: судовий збір у розмірі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved