Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-11 00:00:00

28.04.2009 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи: Державний нотаріус Покровської районної державної нот рільної контори, секретар Андріївської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області про визнання недійсними заповітів та про надання додаткового строку для прийняття спадщини. В ході розгляду справи позивач доповнив та змінив первісний позов, подавши до суду 08.02.2010 року доповнення до позовної заяви та зміни до позовних вимог, в якій просив визнати недійсним заповіти, складені 05.01.2000 року від імені [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON], які посвідчені секретарем виконавчого комітету Андріївської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області 05.01.2000 року та зареєстровані за № 06 та № 07; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 789/2000р., зареєстроване державним нотаріусом Покровської державної нотаріальної контори під № 3807 від 09.12.2000 року, видане на імя [PERSON] після смерті [PERSON], який помер 16.01.2000 року; стягнути з відповідача на його користь судових витрат по справі; позовні вимоги стосовно надання додаткового строку, необхідного для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом просив залишити без розгляду. Ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 12.02.2010 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], треті особи: Державний нотаріус Покровської районної державної нотаріальної контори, секретар Андріївської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області в частині надання додаткового строку для прийняття спадщини залишено без розгляду. В ході розгляду справи позивач та його представник позов підтримали, посилаючись на те, що згідно висновку експерта підписи на заповітах від імені [PERSON] та [PERSON] підписані не ними, а іншими особами, а тому оспорювані заповіти не можуть бути дійсними. А враховуючи те, що свідоцтво про право на спадщину видано на підставі недійсних заповітів, то і дане свідоцтво підлягає визнанню недійсним. Відповідач в ході розгляду справи позовні вимоги не визнав в повному обсязі та пояснив суду, що спірні заповіти були підписані власноручно його батьками [PERSON] та [PERSON] в присутності секретаря Андріївської сільської ради та посвідчені у встановленому законом порядку, просить суд не приймати до уваги висновки експерта, які наявні в матеріалах справи, так як вони не відповідають дійсності. Судом було розяснено відповідачу його право клопотати перед судом про проведення додаткової чи повторної експертизи у встановленому законом порядку, однак відповідач таке клопотання не заявляв та відмовився від проведення повторної експертизи. Представник відповідача в ході розгляду справи позов не визнав, посилаючись на те, що суд не має приймати до уваги висновки експерта, оскільки дані висновки спростовуються показаннями свідків, відповідача та секретаря Андріївської сільської ради. Також представник відповідача зазначив, що експертизу було проведено з порушенням вимог законодавства, а саме: на дослідження були подані неналежні докази, які і були покладені в основу висновків експерта. Судом було розяснено представнику відповідача його право клопотати перед судом про проведення додаткової чи повторної експертизи у встановленому законом порядку, однак відповідач таке клопотання не заявляв та відмовився від проведення повторної експертизи. Третя особа: Державний нотаріус Покровської державної нотаріальної контори направила до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність, винести рішення на розсуд суду. Третя особа: секретар Андріївської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області просила вирішити спір на розсуд суду, пояснивши, що дійсно заповіти від імені [PERSON] та [PERSON] були посвідчені в приміщенні Андріївської сільської ради нею, підписи на заповітах ставили особисто заповідачі. Нею було посвідчено дані заповіти на підставі діючого на той момент законодавства України. В подальшому направила до суду заяву з проханням проводити справу в її відсутність, винести рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони та їх представників, дійшов висновку про необхідність задоволення даного позову виходячи з наступних підстав. Судом встановлено наступне: Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] є рідним сином [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] також є рідним сином [PERSON] та [PERSON] (а.с. 63). Згідно копії свідоцтва про смерть серії 1-КИ № 341169 від 20.01.2000 року [PERSON] помер 16.01.2000 року (а.с. 34). На випадок смерті [PERSON] залишив заповіт на імя [PERSON] від 05.01.2000 року посвідчений Андріївською сільською радою Покровського району Дніпропетровської області № 06 (а.с. 77). Як вбачається з копії спадкової справи № 789 на майно померлого [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом отримав відповідач [PERSON] (а.с.82). Згідно копії свідоцтва про смерть серії 1-КИ № 245559 від 27.08.2008 року, [PERSON] померла 26.08.2008 року (а.с.60). На випадок смерті [PERSON] залишила заповіт на імя [PERSON] від 05.01.2000 року посвідчений Андріївською сільською радою Покровського району Дніпропетровської області № 07 (а.с. 61). Як вбачається із заяв (а.с. 58,59) [PERSON] та [PERSON] звернулися до Державної нотаріальної контори Покровського району Дніпропетровської області для прийняття спадщини. В доповненому та зміненому позові ставиться питання про визнання заповітів недійсними з тих підстав, що заповідачами не були підписані дані заповіти, а про їх існування позивач дізнався тільки при зверненні до Покровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини 23.01.2009 року. Як вбачається з висновків експерта № 70/04-720 від 09.12.2009 року підписи у двох заповітах від 05.01.2000 року, підпис за № 6 в журналі реєстрації заповітів Андіївської сільської ради за 2000 рік виконані не [PERSON]; підписи від імені [PERSON] у двох заповітах від 05.01.2000 року, підпис за № 7 в журналі реєстрації заповітів Андріївської сільської ради за 2000 рік виконані не [PERSON], а іншою особою. Не можуть бути прийняті до уваги посилання представника відповідача на те, що експертизу було проведено на підставі неналежних документів, а проводити повторну чи додаткову експертизу немає потреби, оскільки висновки експертизи № 70/04-720 від 09.12.2009 року повністю спростовуються показаннями сторін та свідків по справі, в звязку з чим суд має виносити рішення на основі показань свідків (не приймаючи до уваги висновки експерта) оскільки суд ставиться критично до показань відповідача [PERSON] та секретаря Андріївської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області про те, що заповіти підписані заповідачами, так як дані особи (відповідач та третя особа) є зацікавленими особами по даній справі, а також не мають спеціальних пізнань в галузі почеркознавства. В ході судового засідання свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] В А. та [PERSON] її рідний дідусь і бабуся. З 1997 року вона навчалась в м. Дніпропетровськ приїжджала додому рідко, але коли приїжджала то бачила, що дідусь був сильно хворий та доглядали його її батько та мати [PERSON] та [PERSON] В грудні місяці дідусь вирішив поїхати до себе додому в с. Братське. Так, 02 січня 2000 року [PERSON] поїхала разом з батьками провідати дідуся. Він був дуже в тяжкому стані не міг не вставати не ходити. Дуже погано розумів, не впізнавав людей, розмовляв погано та бувало забалакувався. Після смерті дідуся злягла бабуся, її батьки прохали переїхати до них додому, але вона відмовлялася. Бабуся також спочатку погано рухалася, а перед смертю взагалі не могла ходити. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона являється позивачу дочкою. Працює в Покровській ЦРЛ. Коли дідусь [PERSON] тяжко захворів переніс операцію, не міг ні вставати, ні ходити. Перед смертю було йому дуже погано, він не міг розуміти своїх дій. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач її чоловік. Так, 1998 р. захворів чоловіка батько, потрапив до Покровської ЦРЛ, йому було зроблена операція, але він себе погано почував в нього постійно була висока температура. Після лікарні [PERSON] разом з чоловіком забрали дідуся до себе додому. Його доглядали. Влітку дідусь поїхав до себе додому в с. Братське, а восени в нього знову погіршилося здоровя. Знаходився у лікарні, а потім його [PERSON] забрав додому, дідусь себе дуже погано почував вже не міг самостійно підводитись та рухатись. В грудні місяці дідусь забажав поїхати додому. А 02 січня 2000 року коли всією родиною поїхали дідуся провідувати то побачили, що йому стало іще гірше, був дуже в поганому стані забалакувався не міг впізнати онуків. Після чого [PERSON] та [PERSON] по черзі стали за ним доглядати, щоб допомогти матері, яка сама не могла його підняти. Та через декілька днів дідусь помер. Після смерті дідуся, через деякий час і злягла бабуся. Їй всією родиною відвідували та допомагали по господарству. Свідок [PERSON] суду пояснила, що дуже добре знає родину [PERSON] часто буває у них вдома. Знає та також бачила на власні очі, що батька [PERSON] перед смертю доглядав він зі своєю дружиною. Дідусь був дуже в поганому стані, здоровя з кожним днем все погіршувалося, не допомогла навіть операція. Дідусь був лежачий, самостійно не міг рухатись. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює завідуючою в Братській лікарні, так [PERSON] до неї в лікарню не звертався, вона його не лікувала, та який у нього був діагноз не може сказати. А бабуся [PERSON] зверталася до їхньої лікарні. Діагноз спочатку у бабусі був інсульт, а пізніше в бабусі паралізувало праву сторону (параліч), вона перед смертю не могла самостійно рухатися. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона дідуся та бабусю [PERSON] дуже добре знала та до останнього дня бачила, що вони самостійно рухалися, лежачими були останні три чи чотири днів перед смертю. Свідок [PERSON] суду пояснив, що проживав раніше по сусідству з [PERSON] та [PERSON] їх добре знав та провідував дідуся з бабусею. [PERSON] дуже хворів, але лежачим не був самостійно потихеньку рухався. Так, останній раз він його навідував 06.01.2000 року дідусь з ним розмовляв та сидів за столом, але чи він самостійно міг рухатись та підводитись, свідок сказати не може. Бабуся також дуже хворіла, але самостійно на костилях могла рухатися. Дані показання свідків не підтверджують і не спростовують висновків викладених в експертизі від 09.12.2009 р. так як, зазначені свідки описували стан здоровя заповідачів, але не були свідками складення спірних заповітів. Також не приймаються до уваги посилання представника відповідача на те, що суд міг самостійно визначити справжність підписів заповідачів на заповітах без призначення експертизи, спираючись на показання свідків, однак дане твердження не основане на законі, оскільки дослідження в галузі почеркознавства потребує спеціальних пізнань в галузі почеркознавства. Таким чином судом достовірно встановлено, що оскаржувані заповіти підписані не заповідачами, а іншими особами. Згідно ст. 541 ЦК УРСР (1963 року), заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Згідно ч. 1 ст. 48 ЦК УРСР (1963 року) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. Згідно ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Вирішуючи вимогу позовної заяви щодо визнання заповітів недійсними, суд виходить з того, що вказані заповіти є нікчемними, тобто в силу вимог ст. 215 ЦК України вони є недійсними, оскільки їх недійсність встановлена законом і визнання нікчемного правочину недійсним судом не вимагається. Положення щодо цього ж містяться і в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», де зазначено також і правило щодо того, що право на предявлення позову про недійсність заповіту виникає після смерті заповідача. Таким чином хоч визнання судом нікчемного заповіту недійсним і не вимагається але і не виключається, тобто є можливим при певних умовах і обставинах. Такими умовами, на думку суду і є ті, що зазначені в ч.4 ст.1257 ЦК України, згідно якої у разі недійсності заповіту, спадкоємець який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Тобто умовами визнання судом заповіту недійсним є необхідність застосування наслідків нікчемного заповіту, а саме бажання спадкоємців за законом отримати спадщину. Така умова присутня оскільки позивач звернувся до нотаріуса, після відкриття спадщини, із заявою про її прийняття, виходячи з чого суд знаходить вимогу про визнання заповітів недійсними, обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. В звязку з визнанням заповітів недійсними, підлягає задоволенню вимога про визнання свідоцтва на право на спадщину на імя [PERSON] недійсним. Оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, то з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по справі. На підставі ст.ст. 215, 219, 1233, 1247, 1251, 1275 ЦК України, ст.37 Закону України від 2.09.1993 року Про нотаріат, п.2 Iнструкцiї про порядок вчинення нотарiальних дiй посадовими особами виконавчих комiтетiв сiльських, селищних, мiських Рад народних депутатiв, затвердженоi наказом Мiнiстерства юстицii Украiни вiд 25 серпня 1994 року N 22/5, Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», пункту 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 28.04.1978 року Про судову практику в справах про визнання угод недійсними із змінами, внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25.12.1992 року та № 15 від 25.05.1998 року, суд, -

Outcome: approved