Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-28 00:00:00

У лютому 2010 року позивачем подано позов до [PERSON] про стягнення переплати по державній соціальній допомозі. Представником позивача позовні вимоги підтримано, просить стягнути нараховану переплату. Відповідачка заперечує проти стягнення переплати, мотивуючи тим, що пропущено строк позовної давності, вона заявила про його застосування і просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідачка також наголошує, що отримувала такий розмір соціальної допомоги, яку їй нараховували, доходи своєї сімї не приховувала. Заслухавши сторін, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до заяви позивачки від 12.03.2004 року їй призначено державну соціальну допомогу з 01.03.2004 року по 31.08.2004 року у розмірі 222,46 грн. за заявою від 17.09.2004 року на період з 01.09.2004 року по 31.12.2004 року - призначено допомогу у розмірі 165,42 грн. і на період з 01.01.2005 року по 28.02.2005 року - у розмірі 181,92 грн. При наступному зверненні було виявлено необхідність зробити перерахунок, про що було також вказано у заяві відповідачки від 15.02.2005 року. Розпорядженням Щорського районного управління праці та соціального захисту населення Щорської райдержадміністрації від 24.03.2005 року за № 166 припинено виплату допомоги з 01.01.2005 року із вказанням сум переплати по періодам . В ході судового засідання відповідачка звернулась до суду із заявою про застосування позовної давності. Частинами 3,4 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 256 ЦК України визначено позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена ст. 257 ЦК України тривалістю у три роки. Статтею 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давність скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1)про стягнення неустойки (штрафу, пені); 2)про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації; 3)про переведення на співвласника прав та обов'язків покупця у разі порушення переважного права купівлі - частки у праві спільної часткової власності; 4)у звязку з недоліками проданого товару: 5)про розірвання договору дарування; 6)у звязку з перевезенням вантажу, пошти; 7) про оскарження дій виконавця заповіту. Позовна давність у пять років застосовується до вимог про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства або обману. Позовна давність у десять років застосовується до вимог про застосування наслідків нікчемного правочину. Отже, виходячи з викладеного, до заявлених вимог має бути застосовано загальну позовну давність тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Матеріалами справи підтверджено, що позивач довідався про порушення свого права 24 березня 2005 року, тобто від вказаного дня починається перебіг позовної давності, який триває до 25 березня 2008 року. Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне застосувати позовну давність і відмовити у задоволенні позовних вимог.

Outcome: approved