Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-01 00:00:00

12.11.2009р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів на утримання повнолітньої доньки. В обґрунтування позову зазначив, що згідно рішення Селидівського міського суду Донецької області від 20.12.2001 року з нього на користь відповідачки стягнуті аліменти в розмірі 1/8 частини його заробітку щомісячно до зміни матеріального стану сторін. Аліменти були стягнуті у зв"язку з тим, що його донька [PERSON] на той час була інвалідом 2-ї групи за слухом, тобто непрацездатною, крім того навчалась в ПТУ №115 м. Донецька. На цей час позивач вважає, що змінився матеріальний стан сторін, оскільки він більше не працює, а отримує пільгову пенсію, яка значно нижча його колишнього заробітку, сам він часто хворіє та несе значні затрати на лікування. Крім того, у нього є ще одна дитина- повнолітній син [PERSON], студент - заочник, який навчається на 3-му курсі Донецького національного університету економічного факультету, термін навчання до 30.06.2011 року та потребує матеріальної допомоги з його сторони. Зважаючи на викладене, позивач просить суд звільнення від сплати аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON], стягнутих за рішенням суду, а також заборгованості з аліментів, оскільки не зважаючи на те, що на час розгляду справи судом, тобто в грудні 2001 року, він отримував і заробітну плату і пенсію, аліменти стягувались тільки з заробітної плати. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги та доповнив, що на його утриманні знаходиться також дружина [PERSON],[INFO], син [PERSON],[INFO] з його фактичною дружиною [PERSON] та внучка [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і суду пояснила, що вона є інвалідом третьої групи з дитинства в звязку з втратою слуху, отримує пенсію по інвалідності 544 гривні, на які і живе. ЇЇ мати - третя особа по справі [PERSON] також пенсіонер, отримує пенсію за віком у розмірі 583,87 грн. Батько-позивач по справі [PERSON] має пільгову пенсію в розмірі 3461,26 гривень, що в сім разів перевищує її пенсію, інших утриманців, крім неї, не має. Його син [PERSON], вже повнолітній, працездатний та навчається заочно, отже може працювати і утримувати себе, Натомість вона не може знайти собі роботу, тому що практично не має слуху, проживає в сільській місцевості, де відсутні будь-які спеціалізовані підприємства для глухих. Враховуючи вищевикладене , просить суд відмовити позивачеві в задоволенні позову. Третя особа [PERSON] вважає позовні вимоги [PERSON] не обгрунтованими та просить відмовити Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав: Судом встановлено та це підтверджено матеріалами справи, що Рішенням Селидівського міського суду від 20 грудня 2001 року з позивача [PERSON] на користь відповідачки [PERSON], як інваліда за слухом, на її утримання стягнуті аліменти в розмірі 1/8 частини його заробітку до зміни матеріального стану сторін, з врахуванням того, що на той час позивач мав неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], на утримання якого виплачував аліменти. Відповідно до висновку МСЕК (а.с.30) відповідачка [PERSON] є інвалідом 3-ї групи з дитинства, безстроково, їй протипоказана робота, повязана з гостротою слуху та рекомендовано постійний нагляд і лікування у сурдолога. В звязку з інвалідністю вона отримує пенсію у розмірі 544,00 грн. (а.с.31). Проживає відповідач [PERSON] разом зі своєю матір"ю [PERSON]- пенсіонеркою за віком, розмір пенсії якої складає 583,87 грн. (а.с.32). Із пояснень позивача [PERSON] та матеріалів справи, зокрема трудової книжки(а.с.17-18) та довідок Управління пенсійного фонду в Красноармійському районі (а.с.36-41) вбачається, що до 5 березня 2009 року позивач працював в ДВАТ "Шахта Южнодонбаська" прохідником 5-го розряду підземним з повним робочим днем в шахті, звільнений за ст.40 п.2 КЗпП України за станом здоров"я. Крім того, з 1 січня 2000 року позивач отримував пенсію за віком, як працівник провідної гірничої професії( а.с.10). Станом на жовтень 2009 року розмір пенсії позивача складає 3475,06 грн. (а.с.36) Про те, що крім заробітної плати, позивач мав пенсію на час розгляду справи Селидівським міським судом, він суд не повідомив, оскільки вважав, що позивачка повинна була сама цікавитись його здоров"ям та матеріальним станом і вчасно надати до Відділу державної виконавчої служби виконавчий лист. Згідно довідки ВДВС Красноармійського міськрайонного управління юстиції заборгованість позивача [PERSON] з аліментів за рішенням Селидівського міського суду від 20 грудня 2001 року за виконавчим листом №2-1392-01 від 20 грудня 2001 року складає станом на 01.11.2009 року -3386,97 гривень, за цим же виконавчим листом ( копія для стягнення аліментів з пенсії боржника) заборгованість по виплаті аліментів станом на 16.11.2009 року складає 16265,38 гривень (а.с.67). Таким чином, судом встановлено, що матеріальний стан і стан здоров"я позивача [PERSON] дещо змінились, на цей час він не працює, а отримує пільгову пенсію за віком, звільнений з роботи у зв"язку з неможливістю виконувати підземні роботи. Разом з тим, судом враховується та обставина, що пенсія позивача в кілька разів більша за пенсію його доньки, він має можливість надавати їй матеріальну допомогу і згідно ст. 198 Сімейного кодексу України повинен надавати таку допомогу, оскільки відповідачка є інвалідом 3-ї групи в звязку з втратою слуху, тобто обмежено працездатна і потребує її, інших утриманців ( неповнолітніх, непрацездатних осіб) у позивача немає, тому суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині звільнення його від сплати аліментів на утримання доньки. Суд не може погодитись з доводами позивача про те, що на його утриманні на цей час знаходяться його дружина [PERSON],[INFO], син [PERSON],[INFO] з його фактичною дружиною [PERSON] та її донькою [PERSON],[INFO], оскільки по-перше дружина позивача та його син є працездатними особами і не потребують матеріальної допомоги, як утриманці, а по-друге у сина позивача своя сім"я, яку він сам повинен утримувати. Відповідно ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я когось із них. Оскільки позивачем не заявлено вимог про зменшення розміру аліментів на утримання обмежено працездатної особи, суд не може вийти за межі заявлених вимог. Щодо вимог про звільнення позивача від сплати заборгованості за рішенням Селидівського міського суду від 20.12.2001 року, починаючи з березня 2009 року, суд вважає ці вимоги також не обґрунтованими. Відповідно до ст.197 Сімейного кодексу України,за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вони виникли у звязку з його тяжкою хворобою, іншими обставинами, що мають істотне значення, або якщо вона виникла внаслідок непредявлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Судом встановлено, що виконавчий лист відповідачкою було пред"явлено до виконання вчасно, аліменти стягувались з заробітної плати позивача, але не були стягнуті з його пенсії. Суд вважає, що в цьому випадку відсутня провина стягувача аліментів, натомість є провина позивача [PERSON], який не повідомив суд про всі види своїх доходів при розгляді справи про стягнення аліментів Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог про звільнення від сплати заборгованості з аліментів слід також відмовити.

Outcome: dismissed