Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про відібрання дитини і повернення їй дитини. Позивачка зазначила, що вона знаходилася в зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON], позов про розірвання шлюбу розглянуто 12 жовтня 2007 року, копію свідоцтва про розірвання шлюбу видано 25 квітня 2008 року. Вказала, що із червня місяця 2007 року донька[PERSON], [INFO] року народження, проживає із відповідачами в селищі [ADDRESS]. При цьому вона дала згоду відповідачам на проживання доньки разом із ними лише на літній період, для її оздоровлення, так як в її сім”ї склалися такі обставини, як тяжка хвороба матері, [PERSON], яка допомагала їй у вихованні доньки, а вона в цей час працювала та навчалася. На її вимогу повернути їй доньку [PERSON], де вона зареєстрована за адресою [ADDRESS], і їй на праві спільної сумісної власності належить частина житла, щоб дитина проживала із матір»ю, дідусем і бабусею, відповідачі відмовили. Вона зверталася по цьому питанню в різні організації, але позитивних результатів не отримала. В позові і поставлено питання про відібрання дитини, яка проживає із батьком - відповідачем [PERSON] і бабусею [PERSON] і повернення її позивачці - матері [PERSON] В судовому засіданні позивачка і її представники [PERSON]і [PERSON]позов підтримали і пояснили, що влітку в червні місяці 2007 року було дано згоду, щоб дитина,[PERSON], 2005 року народження, на літній період проживала в селищі Ков”яги із відповідачами, так як в їх сім”ї склалося тяжке становище, а саме: бабушка [PERSON]захворіла, перенесла операцію, а мати дитини працювала і навчалася. Відносини у позивачки із відповідачем ускладнилися. До цього часу вони не можуть повернути дитину за місцем її проживання, де вона зареєстрована і проживала із дня народження зі своїми батьками за адресою вул.Ковтуна 17 кв.172, м.Харків, де в даний час проживає вона і її батьки. Вважає, що донька[PERSON] повинна проживати із нею своєю матір”ю. Відповідачі чинять перешкоди для зустрічі із дитиною, не дають можливості брати участь у її вихованні, чим порушують нормальний режим виховання малолітньої дитини, наставляють доньку проти матері. Вона зверталася по питанню захисту прав і інтересів дитини до правоохоронних органів, органів опіки та піклування за місцем свого проживання, але позитивних результатів не отримала. Просить задовольнити позов в повному об”ємі, відібрати доньку у відповідачів і передати дитину їй на виховання. Відповідач [PERSON] позов не визнав і пояснив, що він перебував із позивачкою у зареєстрованому шлюбі. 12 жовтня 2007 року позов про розірвання шлюбу розглянуто. При цьому було обговорено і питання про місце проживання дитини. Подружні стосунки між ними не підтримувалися із весни 2007 року. Позивачка залишила квартиру, його і доньку і проживала в іншому місці. Він ще деякий час проживав зі своєю донькою і батьками дружини в [ADDRESS], потім переїхав на постійне місце проживання в селище [ADDRESS]. В червні місяці за згодою дружини - позивачки по справі а [PERSON], його мати, відповідачка [PERSON] забрали дитину і донька[PERSON] до цього часу проживає із ними за місцем його реєстрації. Про місце проживання дитини питання вирішувалося зі згоди позивачки, вона не заперечувала проти того, що донька буде проживати не за місцем своєї реєстрації.За час проживання із ним дитини, позивачка не цікавилася життям дитини, не приїздила до доньки, а коли навідувалася до дитини, то це був невеликий проміжок часу, а також не приймала участі у вихованні дитини, її матеріальному забезпеченню. Він не заперечує, щоб позивачка спілкувалася із донькою Софією, але не бажає повернути її позивачці, так як дитині створено належні умови по догляду за нею, її забезпеченню, вихованню. Він має рівні права із позивачкою на виховання дитини. Дитині було визначено місце перебування не самочинно, а зі згоди позивачки, бабусі і дідуся дитини. Після розірвання шлюбу дитина до цього часу проживає із ним. Він не поводиться із донькою жорстоко, вона перебуває в належних умовах, створених для її проживання. Просить в позові відмовити. Відповідачка [PERSON] позов не визнала і пояснила, що між її сином [PERSON] і позивачкою [PERSON]сімейні стосунки не склалися і до часу поки питання про розірвання шлюбу не вирішувалося, то вона зі згоди позивачки забрала внучку [PERSON], за місцем свого проживання. Батько дитини також проживає в селищ[ADDRESS]. Дитині було створено належні умови для проживання, виховання і вона матеріально забезпечена. Мати дитини не зверталася до них по питанню відібрання дитини в період 2007 року і до квітня 2008 року. Вважає, що підстав для відібрання дитини не має, просить в задоволенні позову відмовитти. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши думку прокурора, який вважає, що для задоволення позову в судовому засіданні не має підстав, пояснення свідків, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України, “...мати, батько мають рівні права та обов”язки щодо дитини”. “Розірвання шлюбу між батьками дитини, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов”язків щодо дитини” Відповідно до ст.161 Сімейного кодексу України, місце проживання малолітньої дитини визначається за згодою батьків. Із вимог ст.162 Сімейного Кодексу України “.. якщо один із батьків, або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, суд має право постановити рішення про відібрання дитини”. Як свідчать матеріали справи, в червні місяці 2007 року між сторонами по справі - [PERSON], [PERSON] було досягнуто згоди про місце проживання дитини, їхньої доньки [PERSON], [INFO] року народження, а саме в селищі [ADDRESS]. Про те, що дитина буде знаходитися за місцем проживання батька лише влітку 2007 року і перебування пов»язане з оздоровленням, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, так як дитина продовжує проживати із батьком і в 2008 році, і лише в червні місяці 2008 року позивачка звернулася до суду, тобто до органу, який розглядає питання про відібрання дитини, по питанню відібрання дитини. По питанню відібрання дитини зверталася в 2008 році до органу опіки та піклування, районного відділу міліції, прокуратури. Також не представлено суду доказів, якими підтверджується факт, що місце проживання дитини, доньки [PERSON] було самочинно змінено, а саме, це неповернення дитини після прогулянки, відпочинку, викрадення дитини. У позові про відібрання дитини може бути відмовлено лише тоді, коли буде доведено, і підтверджено доказами, що той з ким проживае дитина, жорстоко поводиться з дитиною, тримає дитину в умовах, небезпечних для її життя та здоров”я тощо. Позивачка вказує в позові, що її доньку [PERSON] забрала свекруха, відповідачка [PERSON] за її згодою за місцем свого проживання, де через деякий час почав проживати і відповідач [PERSON] Це було вирішено у зв”язку із тим, що мати позивачки, [PERSON], яка допомагала позивачці у вихованні дитини, потребувала лікування і хворіла в період з 11 червня по 02 липня 2007 року, а сама позивачка працювала і навчалася, і не мала змоги займатися в цей час вихованням дитини. Суду представлено докази, що позивачка дійсно працювала в ТОВ “Рост - 2005 року” із березня 2008 року. В період до 02 липня 2007 року позивачка працювала в супермаркеті “Караван” (а.с.4). Із липня 2007 року по березень 2008 року позивачка не працювала. Позивачка є студенткою Харківського економічного правового ініверситету, і це підтверджується довідкою (а.с.18) від 22 травня 2008 року, її поновлено до складу студентів 3 курсу заочного віддлілення навчання, наказ № 59 від 20 травня 2008 року. (а.с.48); Позивачкою представлено повідомлення про навчально - екзаменаційної сесії в учбовому закладі в червні місяці 2007 року (а.с.65,66) студентів 3 курсу, тобто в той період, коли дитина була передана відповідачеві, але доказів, що вона в цей період знаходилася на сесії не представлено, сам факт отримання таких повідомлень не дає суду підстави вважати, що позивачка вимушена була дати згоду на проживання доньки [PERSON] із батьком - відповідачки по справі в зв”язку із її навчанням у навчальному закладі. Відповідач стверджує, що позивачка із червня 2007 року вихованням дитини не цікавилася, матеріально її не утримувала. Дитина постійно знаходиться в його сім”ї, він виявляє більшу турботу про дитину, донька до нього прихильна. Це підтверджується і показаннями свідків [PERSON] [PERSON], які підтвердили, що зі згоди позивачки дитина з червня місяця 2007 року і до цього часу проживає із батьком, умови проживання хороші (сприятливі), дитину доглянуто, у неї є окрема кімната, підстав, які б давали потребу передати дитину матері, вони не вбачають. Свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що дитина повинна проживати із матір”ю. Позивачка позитивно характеризується, працює, матеріально забезпечена, має житло, а відповідач чинить перешкоди у спілкуванні позивачки із донькою, це незаконно, силоміць утримує дитину. При цьому судом встановлено, що допомогу особам, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує представник позивачки [PERSON]і ці грошові кошти із червня місяця 2007 року не передавалися особам - відповідачам, які дійсно займаються вихованням дитини. Позивачка вказала, що на ці грошові кошти було придбано одяг для дитини і інше, але цей факт не знайшов підтвердження в судовому засіданні. В судовому засіданні достовірно встановлено, і це підтверджує сама позивачка, що дитину було передано на виховання батькові за домовленістю між нею і батьком дитини. Дії відповідача суд визнає правомірними і вони не суперечать вимогам ст.162 Сімейного кодексу України. Відповідно до вимог п.24 Постанови Пленуму Верховного суду від 12 червня 1998 року № 16 зі змінами, є “...суд повинен постановити рішення, яке б відповідало інтересам неповнолітніх дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, вік, прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, прихильність дитини до осіб, де вона перебуває” При розгляді цивільної справи по позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу про винесення рішення суду 12 жовтня 2007 року, суд посилається на вимоги ст.110,112 Сімейного Кодексу України, тобто, одночасно при розгляді позову про розірвання шлюбу можуть бути заявлені вимоги про визнання (зміни) місця проживання дитини, надання допомоги на утримання дитини і інше. Відповідачкою [PERSON] не було використано право про заявлення клопотання (чи подання позову) по питанню зміни місця проживання дитини. Під час розгляду справи про розірвання шлюбу дитина проживала із батьком. При винесенні рішення суду ці обставини було враховано. Рішення суду прийняте з врахуванням інтересів дитини і кожного з подружжя, поскільки між сторонами було досягнуто на час розгляду справи згоди про місце проживання дитини, і питання про відібрання дитини в суді не ставилося [PERSON] При таких обставинах суд приходить до висновку, що доказів, які б підтверджували факт протиправної поведінки одного з батьків, а саме, відповідача [PERSON], який без згоди позивачки змінив місце проживання дитини, і створює реальну небезпеку для її життя і здоров”я не встановлено. Не представлено суду доказів, для задоволення позову про відібрання дитини і повернення її матері. В задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed