Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] мотивує свої уточнені вимоги тим, що з 2002 року вона працює суддею апеляційного суду Сумської області та з цього часу перебувала на черзі на отримання житла. Восени 2003 року відповідач - Сумська міська рада погодилася забезпечити позивачку житлом, запропонувала останній підшукати квартиру для придбання її на вторинному ринку та така квартира була знайдена. Власником квартири була відповідачка [PERSON], житлове приміщення мало адресу : [ADDRESS]. Позивачка зазначає, що в листопаді 2003 року на відкритих торгах уповноважений радою орган - відповідач Управління капітального будівництва Сумської міської ради придбав за кошти міського бюджету вищевказану квартиру, яка згодом по ордеру була розподілена позивачці як судді, що прибула з іншої місцевості та потребувала житла. Між тим, як вказує [PERSON], вона остаточну ціну квартири узгодила з попереднім власником - [PERSON] та додатково передала їй різницю між виділеними коштами та повною вартістю квартири. Відповідачка ж відмовилася оформити ці відносини з купівлі-продажу квартири в нотаріальному порядку. Після вселення в квартиру, позивачка виявила ряд прихованих недоліків, про які відповідачка [PERSON] умовчала. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить ухвалити рішення, яким визнати таким, що відбувся договорір купівлі-продажу вищевказаної квартири між позивачкою та відповідачкою [PERSON], визнати частково недійсним в частині покупця договір купівлі-продажу квартири, що був укладений 14.11.2003 року за результатами тендеру, визнати її ( [PERSON]) поряд з Управлінням капітального будівництва Сумської міської ради покупцем, а також про відшкодування з відповідачки [PERSON] витрат на усунення прихованих недоліків в житловому приміщенні. В останнє судове засідання позивачка не з”явилась, про час розгляду справи повідомлялась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, оскільки позивачка не була стороною договору купівлі-продажу житлового приміщення, отримала його на умовах договору найму, передала відповідачці суму, еквівалентну 1000 доларів США за залишення в квартирі окремих меблів та покращень, що була самостійно обладнані відповідачкою. На час укладання договору позивачка не виказувала будь-яких претензій, оглядала квартиру. Інші учасники процесу в останнє судове засідання не з”явились, про час розгляду справи повідомлялись, відгук на уточнений позов не надали. Представник відповідача - Приватної фірми « Регіональний центр нерухомості « надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримав свої попередні пояснення проти позову, з позовними вимогами не згоден, оскільки не вбачав порушень в процедурі покупки спірної квартири. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, оскільки в справі є достатньо доказів про їх права та взаємовідносини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову належить відмовити за необгрунтованістю, виходячи з наступного : згідно зі ст.ст. 10-11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Заявлені вимоги не грунтуються на законодавстві, а надані позивачкою докази не спростовують заперечень відповідачів проти позову. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 2002 року працює суддею апеляційного суду Сумської області та з цього часу перебувала на черзі на отримання житла. До призначення на вищевказану посаду позивачка працювала в іншому населеному пункті. Відповідно до ст. 44 Закону України “ Про статус суддів “, суддя, який потребує поліпшення житлових умов, не пізніше 6 місяців після обрання забезпечується впорядкованим житлом у вигляді окремої квартири або будинку відповідними місцевими органами державної виконавчої влади, а у разі незабезпеченості впорядкованим житлом суд за рахунок коштів державного бюджету може придбати квартиру або будинок за ринковими цінами і передати їх у користування судді. Восени 2003 року Сумська міська рада, для забезпечення позивачки житлом, запропонувала останній підшукати квартиру для придбання її на вторинному ринку та така квартира була знайдена. Власником квартири була відповідачка [PERSON], житлове приміщення мало адресу : [ADDRESS]. Згідно з розпорядженням міського голови м. Суми від 11.11.2003 року на відкритих торгах уповноважений радою орган - відповідач Управління капітального будівництва Сумської міської ради придбав за кошти міського бюджету вищевказану квартиру. Після укладання договору, житлове приміщення було прийнято по акту приймання-передачі, поставлено на облік та Управління капітального будівництва Сумської міської ради отримало свідоцтво про право власності на нерухоме майно ( т. 1, а.с. 72-81, 237 ). 15.12.2003 року позивачці було видано ордер на отримання спірної квартири ( т. 1, а.с. 230 ). Таким чином, з урахуванням того, що Законами України “ Про статус суддів “ та “ Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти “ не передбачена участь судді у такій закупівлі та створення спільної власності громадянина з замовником, до тверджень позивачки належить віднестися критично. Навпаки, як зазначалося вище, частиною 7 статті 44 Закону України “ Про статус суддів “ передбачено, що придбане за рахунок коштів державного бюджету житло передається саме у користування судді, а не у його власність. Наявність у певних осіб ( які не є учасниками процедури закупівлі ) відомостей про остаточну вартість товару, їх участь у закупівлі, наявність попередніх домовленостей щодо остаточної вартості майна ставили б під сумнів законність самої тендерної процедури, суперечили б таким засадам державної закупівлі, як законність, прозорість, рівність прав учасників. Доказів того, що про домовленості між [PERSON] та [PERSON] було відомо замовнику ( розпоряднику державних коштів ) по справі не зібрано. Своє право на отримання спірної квартири у власність позивачка реалізувала в порядку приватизації ( т. 1, а.с. 232-234 ). Судом встановлено також, що після вселення в квартиру, позивачка виявила ряд прихованих недоліків, що підтверджується висновками проведеного експертного дослідження ( т. 1, а.с. 34-42 ). З приводу незадовільного стану житлового приміщення позивачка обґрунтовано зверталася до органів місцевого самоврядування, оскільки на той час квартира перебувала у комунальній власності, позивачка користувалася спірним житловим приміщенням на умовах договору найму та за стан наданого громадянину житла повинен був відповідати саме його власник. З наданих позивачці відповідей ( т. 1, а.с. 91-93 ) вбачається, що будинок, в якому розташована спірна квартира 1980 р. забудови, проектом будівництва будинку передбачено і виконано виведення оголовків вентиляційних шахт на технічний поверх, тобто під дах. Для влаштування вентиляції у квартирі необхідно вивести оголовки шахт на дах, ці роботи не входять до переліку робіт, які виконуються за рахунок квартирної плати, необхідно виділення бюджетних коштів для капітального ремонту квартири. Із пункту 7 оспорюваного договору ( т. 1, а.с. 81 ) вбачається, що до укладання договору купівлі-продажу квартира була оглянута представником покупця, недоліків або дефектів, які б перешкоджали її користуванню за призначенням не виявлено. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] не є тим суб»єктом, який може і повинен нести відповідальність за стан наданого позивачці на умовах договору найму житла. Окрім того, суд вважає, що позивачка не довела достатніми та беззаперечними доказами і ту обставину, що грошові кошти нею передавалися відповідачці [PERSON] саме в рахунок повної оплати за квартиру. Позивачка під час розгляду справи дещо змінила свої показання в частині розміру сплачених коштів. Первісно позивачка зазначала, що доплата [PERSON] становила 2000 доларів США ( т. 1, а.с. 131 ), в подальшому позивачка вказала, що передавалися лише 1000 доларів США. Суду дійсно надана розписка відповідачки про отримання нею 1000 доларів США ( т. 1, а.с. 5 ), однак обставини передачі коштів сторонами викладаються по-різному. Зокрема, відповідачка зазначає, що позивачка передала гроші за залишення в квартирі окремих меблів та покращень, що була самостійно обладнані відповідачкою. З висновків додаткової судової будівельно-технічної експертизи ( т. 2, а.с. 151-157 ) вбачається, що вбудовані меблі не являються обов»язковими меблями ( обладнанням ) при здачі будинку в експлуатацію. Таким чином, заперечення відповідачки [PERSON] і в цій частини не спростовані. Все вищевикладене свідчіть про те, що між [PERSON] та [PERSON] з приводу купівлі-продажу та надання спірної квартири не виникли цивільні права та обов»язки, тому в задоволенні всіх позовних вимог належить відмовити за їх безпідставністю.

Outcome: dismissed