Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Жилсервіс-3» Дніпропетровської міської ради, третя особа Управління з питань захисту прав споживачів департаменту споживчого ринку і сфери послуг Дніпропетровської міської ради, про скасування суми боргу за спожиту електричну енергію, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що на теперішній час проживає в житловому будинку, гуртожитку готельного типу, розташованому за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Свердлова,10-б/85. Має ордер на квартиру, виданий 17.09.2007 року виконавчим комітетом Кіровської районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська. Вказаний будинок знаходиться на балансі відповідача, якому він був переданий в 2007 році для обслуговування та надання житлово-комунальних послуг. Вся оплата житлово-комунальних послуг проживаючими у цьому будинку громадянами, надходить на розрахунковий рахунок відповідача. Раніше, будинок був підпорядкований ТОВ «Домовий», фахівцями якого 31.07.2002 року в його квартирі було зроблено ремонт, змінена електропроводка та енергетиком ТОВ «Домовий» було встановлено та опломбовано електролічильник. Оплата за використану електроенергію з червня 2002 року по березень 2007 року проводилась ним по встановленому в квартирі індивідуального лічильнику електричної енергії. В березні 2007 року в звязку з ліквідацією ТОВ «Домовий» будинок було передано на баланс КП «Жилсервіс-3» Дніпропетровської міської ради. Після цього плату за використану електроенергію стали нараховувати з показань загального електролічильника, поділеного на кількість квартир, без врахування кількості проживаючих в квартирах мешканців, електроспоживачів встановлених в квартирах. За використану електроенергію він платив по встановленому в його квартирі електролічильнику та неодноразово звертався до відповідача з заявами про те, щоб плату за використану електроенергію нараховували по цьому, а не загальному лічильнику, перевірили правильність його підключення та опломбували. Але відповідач продовжував здійснювати нарахування відповідно до показань загального лічильника, нарахувавши суму боргу за період з березня 2007 року по березень 2009 року в сумі 1681 грн. 99 коп. Тому просив суд скасувати суми боргу за спожиту електричну енергію в сумі 1681 грн. 99 коп., нараховану за період з березня 2007 року по березень 2009 року Комунальним підприємством «Жилсервіс-3» Дніпропетровської міської ради, як невірно нараховану. Крім того, зазначив, що діями відповідача йому було заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в сумі 5000 грн. та також просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та, посилаючись на викладені в позовній заяві підстави, просив задовольнити останню в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначивши, що нарахування за спожиту електроенергію обґрунтовано проводилось по даним загального лічильника поділеному на кількість кімнат в гуртожитку, оскільки індивідуальний лічильник електричної енергії не був зареєстрований позивачем та відповідно не знаходився на абонентському обслуговуванні. З 01.03.2009 року нарахування за спожиту електроенергію проводиться по показанням, знятим з зареєстрованого лічильника. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, зазначивши, що позивачем оплата обґрунтовано проводиться відповідно до показань індивідуального лічильника електричної енергії, встановленого в квартирі, тобто виходячи з розміру фактично використаної електроенергії. Нарахування за спожиту електроенергію відповідачем відповідно до показань загального лічильника є незаконним, оскільки вказані показання не відображають розміру фактично використаної позивачем електроенергії та доказів цьому відповідачем не надано. Заслухавши думку позивача та представників відповідача і третьої особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є споживачем електричної енергії по вул.Свердлова,10-б/85 в м.Дніпропетровську. Як зазначив в судовому засіданні позивач та не заперечував представник відповідача, в липні 2002 року працівниками ТОВ «Домовой» на балансі якого на той час знаходився гуртожиток по вул.Свердлова,10-б в м.Дніпропетровську, в квартирі позивача було встановлено та опломбовано електролічильник. З вказаного часу позивач оплата за спожиту електроенергію здійснюється на підставі показань вказаного індивідуального лічильника електричної енергії. Разом з тим, після передачі в березні 2007 року будинку по вул.Свердлова,10-б, в звязку з ліквідацією ТОВ «Домовой», на баланс КП «Жилсервіс-3» Дніпропетровської міської ради та по березень 2009 року відповідачем нарахування для оплати за спожиту електроенергію позивачу проводилось по даним загального лічильника поділеному на кількість кімнат в гуртожитку. Всього таким чином за період з березня 2007 року по березень 2009 року позивачу була нарахована для сплати за використану електроенергію, за виключенням фактично сплаченої позивачем за цей період, сума в розмірі 1681 грн. 99 коп. (а.с.24). Не погодившись з вказаними нарахуваннями позивач неодноразово звертався до відповідача з заявами про нарахування оплати за використану електроенергію на підставі показань індивідуального лічильника електричної енергії, встановленого в квартирі та про зняття необґрунтованих нарахувань за показаннями загального електролічильника. Встановленого в будинку (а.с.11,12-13,15-17,19-20,21-22). Однак відповідачем було відмовлено позивачу в здійсненні перерахунку та проведенні нарахувань за спожиту електроенергію по даним індивідуального лічильника електричної енергії, з посиланням на те, що нарахування обґрунтовано проводяться позивачу по даним загального лічильника поділеному на кількість кімнат в гуртожитку, оскільки індивідуальний лічильник електричної енергії не був зареєстрований позивачем та відповідно не знаходився на абонентському обслуговуванні. Також у відповіді зазначено, що з 01.03.2009 року нарахування за спожиту електроенергію проводиться по показанням, знятим з зареєстрованого лічильника (а.с.25). Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задово-лення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця). Відповідно до п.5 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством. Відповідно до п.4 ч.2 с т.21 вказаного закону виконавець зобовязаний надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо. Відповідно до ч.2 ст.32 вказаного закону розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до п.19 «Правил користування електричною енергією для населення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999 року, розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначив позивач оплату за використану електричну енергію за період з березня 2007 року по березень 2009 року він здійснював згідно показань встановленого в квартирі індивідуального лічильника електричної енергії за тарифами наданими відповідачем. На підтвердження чого надав суду відповідні розрахунки та квитанції про оплату. Доводи представника відповідача про обґрунтованість проведення позивачу нарахувань за використану електричну енергію по даним загального лічильника поділеному на кількість кімнат в гуртожитку, оскільки індивідуальний лічильник електричної енергії не був зареєстрований позивачем та відповідно не знаходився на абонентському обслуговуванні, суд вважає безпідставними, оскільки індивідуальний лічильник встановлювався позивачу та опломбовувався працівниками ТОВ «Домовой», яке на той момент було балансоутримувачем будинку по вул.Свердлова,10-б. Крім того, нарахування за використану електроенергію по даним загального лічильника, встановленого в будинку, не відповідає розміру фактично використаної позивачем електроенергії. Представником відповідача в судовому засіданні доводи позивача спростовано не було та не надано будь-яких доказів щодо використання позивачем електричної енергії в розмірі більшому, ніж обліковано індивідуальним лічильником та, як наслідок, обґрунтованості нарахування суми боргу за спожиту електричну енергію за період з березня 2007 року по березень 2009 року в сумі 1681 грн. 99 коп. З урахуванням зазначених вище обставин та положень закону суд вважає, що позивачем доведено факт безпідставного нарахування суми боргу за використану електричну енергію за період з березня 2007 року по березень 2009 року в сумі 1681 грн. 99 коп., а тому позовні вимоги останнього в цій частині підлягають задоволенню. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень, у випадках коли встановлена відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживаів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоровя людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Позивач в судовому засіданні не довів, що дії відповідача щодо необгрунтованого нарахування суми боргу та відключення від електроенергії, створювали небезпеку для його життя та здоров?я. А тому його позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди не грунтуються на законі та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені останнім при подачі позовної заяви судовий збір в сумі 50 грн. витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial