Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-22 00:00:00

Представниця позивачки звернулася до суду із позовною заявою до Благоєвської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно , так як 09 листопада 1998 року померла мати [PERSON] - [PERSON]. Останнім місцем проживання [PERSON] та місцем відкриття спадщини є сБлагоєве Іванівського району Одеської області . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами (А-житлова, Б - сарай, В - літня кухня, Г- погріб, №1-2- огорожа), розташованого в с.Благоєве вул.. Юрія Яні, під № 56 (пятдесят шість) Іванівського району Одеської області та земельної ділянки загальною площею 0,39 га з них 0.25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0.14 іа для ведення особистого селянського господарства . Земельна ділянка була безкоштовно передана [PERSON] у приватну власність згідно рішення 15-ої сесії Благоєвської сільської ради Іванівського району Одеської області ХХІ-го скликання від 11 березня 1994 року'. [PERSON] заповідала вказаний будинок [PERSON]' Данилівні, яка в свою чергу не прийняла спадщину після смерті [PERSON] Відповідно до ч.1 сг.554 ЦК УРСР, яка була чинною на час виникнення спадкових відносин, у випадку' неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом, його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними порівну. Оскільки [PERSON] не прийняла спадщину, її частка переходить до спадкоємців за законом першої черги. Спадкоємицею за законом першої черги являється [PERSON] Д митрівна Отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивачка не може оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок. Та він не може бути виданий після смерті , що суперечить ст. 25 ЦК України , згідно якої цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Представниця позивачки на позовних вимогах наполягала . Представник відповідача позов визнав в повному обсязі, про що надав до суду письмову заяву. Треті особи не заперечували проти визнання позову. Судом встановлено , що 09 листопада 1998 року померла мати [PERSON] - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Останнім місцем проживання померлої та місцем відкриття спадщини було с.Благоєве Іванівського району Одеської області , що підтверджується довідкою Благоєвської сільської ради Іванівського району Одеської області № 1624 від 19.10.2009 року . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку знадвірними будівлями та спорудами (А-житлова, Б-сарай, В-літня кухня, Г-погріб, №1-2- огорожа), розташованого в с.Благоєве вул..Юрія Яні, під № 56 ( пятдесят шість) Іванівського району Одеської області та земельної ділянки загальною площею 0,39 га з них 0.25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, 0.14 га для ведення особистого селянського господарства . Земельна ділянка була безкоштовно передана [PERSON] у приватну власність згідно рішення 15-ої сесії Благоєвської сільської ради Іванівського району Одеської області ХХІ-го скликання від 11 березня 1994 року. [PERSON] заповідала вказаний житловий будинок [PERSON]' Данилівні, яка в свою черг. не прийняла спадщину після смерті [PERSON], що підтверджується копіями матеріалів зі спадкової справи [PERSON], наданої Іванівською державною нотаріальною конторою. Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК УРСР, яка була чинною на час виникнення спадкових відносин, у випало, неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом, його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними порівну. Оскільки [PERSON] не прийняла спадщину, її частка переходить до спадкоємців за законом першої черги. Спадкоємицею за законом першої черги являється [PERSON], оскільки є дочкою померлої, що підтверджується копією свідоцтва про народження та про укладення шлюбу. Суд враховуючи те , що спадкові відносини виникли , до набрання чинності нового ЦК України і не мали продовжуваного характеру тому , при розгляді справи необхідно керуватись нормами ЦК УРСР 1963 року. Згідно з ч.2 ст.548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з п.1 ч.1 ст. 549 ЦКУРСР визнається , що спадкоємець прийняв спадщину , якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. [PERSON] фактично прийняла спадщину , оскільки в строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, та частину майна отримала свідоцтво про право на спадщину, що підтверджується копіями матеріалів зі спадкової справи [PERSON], наданої Іванівською державною нотаріальною конторою. Позивачка прийняв спадщину , але не оформила право власності на житловий будинок в установленому законом порядку. Отримання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок в нотаріальній конторі не є можливим, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на цей будинок на імя померлої та його державна реєстрація . Отримати правовстановлюючі документи після смерті не можливо , оскільки цивільна правоздатність припиняється у момент смерті особи відповідно до ст.25 ЦК України. [PERSON] не оформила за життя право власності на житловий будинок, який станом на 15 квітня 1991 року належав до майна колишнього колгоспного двору за чинним раніше законодавством (ст..120 ЦК УРССР). Оскільки у власність спадкоємця може перейти лише майно, же належало спадкодавцю на праві власності, у разі смерті власника нерухомого майна, правовстановлюючі документи на же відсутні, питання визначення цього майна попередньому власнику та наступного власника належить вирішувати в судовому порядку. Відповідно до статей 120-127 ЦК України ( в редакції' 1963 року), які діяли на час виникнення спірних відносин , СГ..17 Закону України «Про власність», постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» членами колгоспного двору вважалися особи , які приймали участь в громадському господарстві колгоспу, отримували в ньому основні прибутки та приймали участь своєю працею і коштами у ведені спільного господарства двору. У звязку з веденням у дію ЗУ «Про власність» така організаційно-правова форма ж колгоспи, а відповідно і колгоспний двір - були припинені. Проте, до правовідносин, що виникли раніше, повинно застосовуватись чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору було прид бане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, же належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору,котрідо 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до п.6 Інструкці' ЦСУ СРСР від 15.05.1985 року № 5-24/26, яка була чинною на час будівництва, жилі будинки, господарські, побутові будівлі у сільській місцевості, включені у господарчі книги до категорії самовільних відноситись не можуть. Отже господарство , в жому проживала [PERSON] і головою якого вона була, відносилося до соціальної групи колгоспних дворів , тому житловий будинок , який входив до складу колгоспного двору, до категорії самовільних відноситись не може. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від ЗО травня 2008 р. у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом досліджено документи , які свідчать про те , що померла володіла вказаним житловим будинком, але за життя не встигла оформити право власності на будинок, це довідка характеристика на житловий будинок з господарськими будівлями, довідка Ктагоєвської сільської ради Іванівського району Одеської області , в якій зазначено , що померла проживала у вказаному будинку та була зареєстрована в ньому, випискою з погосподарської книги Благоєвської сільської ради Іванівського району Одеської області особистий рахунок № 681. Так як вказаний будинок включений Благоєвською сільською радою Іванівського району Одеської області в погосподарську книгу , особовий рахунок № 681, домогосподарем являлася [PERSON]. Згідно з інструкцією ЦСУ СРСР № 5-24/26 , житлові будинки, господарські та побудові будівлі і споруди , включені сільськими радами в по господарські книги, до категорії самовільних не відносяться, тому відповідно померла була власницею вказаного житлового будинку, проте за життя не встигла оформити документально своє право власності. Судом досліджено архівну копію рішення 15-ої сесії Благоєвської сільської ради Іванівського район\ Одеської області ХХІ-го скликання від 11 березня 1994 року виданою архівним відділом Івгнівської районної державної адміністрації Одеської області 24.11.2009 року № 1166/Д , згідно якої вбачається , що [PERSON] була безкоштовно передана у власність земельна ділянка загальною площею 0,39 га з них 0.25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, 0.14 га для ведення особистого селянського господарства, про те за життя юна не встигла оформити державний акт на вказану земельну ділянку. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку , встановленому ст.174 ЦПК України .Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилався позивач , обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України. За таких обставин суд вважає за можливе позовну заяву [PERSON], в інтересах якої діє [PERSON] до Благоєвської сільської ради Іванівського району Одеської області третя особа [PERSON] , Іванівська державна нотаріальна контора Одеської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Outcome: approved