Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-25 00:00:00

Позивачка за первісним позовом звернулася до суду з позовом 16.06.2005 року, після цього позивачка декілька разів уточнювала позовні вимоги, остаточно уточнив позовні вимоги 18.01.2010 року. Відповідач за первісним позовом звернувся до суду з зустрічним позовом до позивачки 03.09.2007 року, після звернення з зустрічним позовом декілька разів уточнював позовні вимоги, остаточно уточнив 15 січня 2010 року. Позивачка за первісним позовом та її представники, спочатку [PERSON], потім [PERSON], потім [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні ,зустрічний позов [PERSON] визнала частково , проти визнання права власності на особисте майно заперечували. Пояснила суду, що все набуте майно було набуте нею та відповідачем [PERSON] під час шлюбу. Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] проти розподілу домоволодіння, як майна набутого в шлюбі не заперечував, але наполягав на тих обставинах, що сумісне господарство з [PERSON] не вів з 1996 року, про що повідомив суд в позовній заяві про розірвання шлюбу та в протоколі судового засідання. Представник [PERSON] спочатку за угодою ,а потім на підставі доручення [PERSON] підтримала позовні вимоги свого довірителя в повному обсязі, позовні вимоги [PERSON] визнали частково. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вислухавши показання свідків, дослідивши матеріали архівної цивільної справи № 2-4654/02 від 13.08.2002 року, суд приходить до наступного: Сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.09.1980 року, що підтверджується актовим записом про реєстрацію шлюбу №774 , який виконано Комінтернівським відділом ЗАГСУ м. Харкова (т.с1арк.16), шлюб між сторонами по справі розірвано на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова № 2-4654/02 від 13.08.2002 року , що підтверджується матеріалами архівної цивільної справи та актовим записом про розірвання шлюбу №648 від 17.09.2002 року ,який виконано відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції м. Харкова (т.с.1арк.17). Під час шлюбу сторони придбали на підставі договору купівлі-продажу житловий будинок з надвірними будівлями в м. Харкові по вул.. Ново-Комсмомольській №36 ,який був розташований на земельній ділянці площею 565 кв.м. та складався з житлового будинку літер «А-1» ,житловою площею 29,2 кв.м. та надвірних будівель льоху літер «В»,туалету літер «Е»,огорожі №1 ,колодязю № 4, замощення 1, договір купівлі-продажу зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій 6-ї Харківської Державної нотаріальної контори 02.04.1992 року за № 1-2625(т.с1 арк.справи 23-24), договір купівлі-продажу зареєстровано в КП «ХМБТІ» за № 26965 від 21.10.1993 року. На час звернення до суду з первісним позовом домоволодіння складається з: житлового будинку літер «А-1»загальною площею 57,2 кв.м., літер «а» сіней площею 20,8 кв.м., літер «а1» тамбуру площею 3,0 кв.м. ,літер «а2» ґанку площею 3,6 кв.м., літер «Ж» літньої кухні площею 34,5 кв.м., літер «З» гаражу площею 42,5 кв.м., літер «Г» літньої кухні площею 22,8 кв.м., літер 2 сіней площею 10,4 кв.м., літер «Е» вбиральні площею 1,4 кв.м., літер «К» навісу площею 35,7 кв.м., літер «Б» льоху площею (12,2)кв.м., літер «И» гаражу площею 72,7 кв.м., літер «и» оглядової ями площею 6,9 кв.м., воріт №2, огорожі №5, огорожі №3, огорожі №6. Житловий будинок літер «А-1» складається з приміщень кухні літер 1-2 площею 10,2 кв.м., житлової кімнати літер «1-3» площею 14,6кв.м., житлової кімнати літер «1-4» площею 8,0 кв.м., житлової кімнати літер «1-5» площею 7,0 кв.м., сіні літер «а» складаються з кухні літер «1-1» площею 9,7 кв.м., сіней літер «1-6» площею 8,5 кв.м.. Спір між сторонами виник з приводу приміщень літера «Ж» (літня кухня), літер «З» (гараж) та літер «И» (гараж) зі оглядовою ямою літер «и», які позивач за зустрічним позовом [PERSON] вважає такими, що є його особистою власністю ,бо вони є побудованими в той час, коли подружні стосунки між сторонами фактично були припинені. Позивачка за первісним позовом [PERSON] вважає, що спірні приміщення були побудовані під час шлюбу, який розірвано судом 13.08.2002 року, а свідоцтво про припинення шлюбу було отримано 17.09.2002 року, що на підставі вимог ст.44 КпШС України, який діяв на той час було законною підставою припинення шлюбу саме в той день. Літня кухня літер «Ж» складається з холлу 1 площею 11,3 кв.м., басейну літер «2» площею 4,8 кв.м., сауни літер «3» площею 5,7 кв.м. ,кухні літер «4» площею 16,7 кв.м., їдальні літер «5» площею 32,3 кв.м., санвузлу літер «6» площею 4,6кв.м, тренажерної зали літер «7» площею 35,9 кв.м., кімнати відпочинку літер «8» площею 32,3 кв.м., загальна площа літньої кухні складає 143,6 кв.м.. Згідно з технічним паспортом домоволодіння №36 по вул..Ново-Комсомольській в м. Харкові від 21.11.2000 року інвентарний №42677, реєстровий № 26965 новими прибудовами є літня кухня літер «Ж» ,гараж літер «З» , які побудовані в 1998 році, а також гараж літер «И» з оглядовою ямою літер «и» ,які побудовані в 1999-2000 роках. Згідно з висновком про технічний стан новозабудованих будівель, який виконано КП «Харківський Промбудндіпроект» 18.09.2000 року (арк..справи 100-110 том справи 2, том справи 1 арк.10-14) будівлі літер З», «Г»,»г», «И»,»Ж» в технічному паспорті ,виготовленому КП «ХМБТІ» від 03.08.2000 року були визнані самочинно забудованими в 2000 році(том справи 2 арк.105-110). В новому техпаспорті від 21.11.2000 року ці забудови з числа самочинних виключені(том справи 1 акр.справи18-22). Оціночна вартість домоволодіння ,згідно висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 6143 від 12.08.2009 року (т.с.3 арк.15) складає 519158,00 гривень. Також предметом розподілу майна подружжя є два автомобілі: 1)Автомобіль ВАЗ 2103 державний номер [NUMBER],1975 року випуску, який придбано на ім.»я [PERSON] з правом керування [PERSON] січні 2000 року (том справи 1 арк.справи6), оціночна вартість якого на підставі висновку судової авто товарознавчої експертизи №4756 від 31.08.2009 року складає 9011,17 гривень(том справи 3 арк.справи 17-18). 2) автомобіль ВАЗ 2131 ,державний номер 84803ХА,1998 року випуску, який придбано на ім.»я [PERSON] з правом керування [PERSON] в грудні 2000 року (том справи1 арк.7), оціночна вартість якого на підставі висновку судової авто товарознавчої експертизи №10974 від 16.12.2009 року складає 21711,78 гривень(том справи 3 арк.справи 41-43). Відповідач за первісним позовом ,позивач за зустрічним [PERSON] звернувся 03.06.2002 року до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом про розірвання шлюбу, в позовній заяві власноручно указав, що подружні стосунки між ним та [PERSON] припинені в 1996 році, аналогічну заяву він зробив і в судовому засіданні, що зафіксовано в протоколі судового засідання від 13.06.2002 року. При розгляді цивільної справи про розірвання шлюбу сторонам були роз»яснені процесуальні права, обов»язки та вимоги ст.ст.99,103,200 ЦПК України 1963 року, [PERSON] як відповідачка по справі проти цих обставин не заперечувала, зауважень щодо протоколу судового засідання не зробила. Звернулася до суду з клопотанням про надання терміну для примирення, яке було задоволено. Таким чином, є факт, який встановлено судовим рішенням що набуло чинності ,а саме факт припинення подружніх стосунків та ведення сумісного господарства з 1996 року. Судом неодноразово роз»яснені сторонам по справі вимоги ст.ст.10,11,60 ЦПК України стосовно тих обставин, що докази подаються сторонами ,а судом тільки оцінюються. На підставі ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин ,які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема , звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. На підставі ч 3 ст.61 ЦПК України обставини ,встановлені судовим рішенням в цивільній , господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, що до якої встановлені ці обставини. Суд вважає, що позивачка за первісним позовом [PERSON] не довела суду, що вона та [PERSON] вели сумісне господарство та мали єдиний бюджет до розірвання шлюбу. Ті обставини, що [PERSON] з 20.04.2001 року зареєстрована як приватний підприємець та до 2004 року мала з [PERSON] сумісний бізнес не спростовують того факту, що сімейні стосунки між сторонами були припинені в 1996 році.(арк..справи212-223 том справи1). Судом ретельно опитані свідки по справі. Суд критично відноситься до показань свідків з боку позивачки за первісним позовом [PERSON] Дочок [PERSON], [PERSON], матері [PERSON] та сестри [PERSON], які по суті пояснили, що будинок було придбано після продажу квартири, в сім»ї склалися неприязні стосунки, а також дали показання які не стосуються предмету спору : хто кому займав гроші, як старшу доньку покусав собака, як батько [PERSON] побив меншу доньку [PERSON] тощо, тобто показання свідків, яким роз»яснені вимоги ст.63 Конституції України є такими, що по своїй суті не відносяться до матеріалів справи (протокол судового засідання від 1508.2007 року том справи 2 арк.справи 50-75). Свідок [PERSON] 02.11.2007 року суду пояснив, що працював в майстерні у [PERSON] та [PERSON],керував [PERSON] ,а коли його не було [PERSON], зарплату сплачували вони разом, йому здалося, що вони мешкають однією сім»єю, але він не бачив, що вони купляли разом якісь речі, або разом складали гроші. Як подружжя зверталося один до одного він не пам»ятає, в гості до них не ходив, в будинку не був, здається зверталися за ім.»ям, сварок між [PERSON] не чув. Свідок [PERSON] 02.11.2007 року пояснив, що знає подружжя з 1985-1986 року, їздив до них постійно по два рази на місяць. З 2004 року не спілкується, бо були особисті неприємності. [PERSON] є хрещеним батьком його дитини. Вважає що вели спільне господарство до 2000 року, бо разом було на дні народження його дитини. Свідки з боку позивачки за первісним позовом [PERSON] [PERSON] та [PERSON] 30.03.2009 року пояснили, що є сусідками і мешкають поруч, бачили в цей період часу у дворі [PERSON], до дому ніколи не ходили, бо бояться собак, бачили, що [PERSON] кормила собак. Свідки з боку відповідача за первісним позовом [PERSON] [PERSON] та Ушаков І.С.30.03.2009 року пояснили, що працювали у [PERSON] коли будувалося приміщення літньої кухні та гаражу(майстерні), всі розрахунки з ними вів особисто [PERSON], [PERSON] бачили у дворі, коли вона підходила до [PERSON] ,то вони розмовляли але якось так, що вбачалося ,що в них нагнуті стосунки. Свідок з боку відповідача за первісним позовом [PERSON]- [PERSON] 09.04.2009 року пояснив ,що він працював на будівництві з бригадою, будівлі було зведено в 1998 році, дату запам»ятав бо був дефолт, коли виникали питання щодо необхідності купувати якісь будівельні матеріали , він звертався до [PERSON], але та відповіла, що треба чекати [PERSON](той кудись виїздив на той час), бо вона будівництвом не займається . Він зрозумів, що між подружжям формальні стосунки. На запит головуючого чому він прийшов до такого висновку , свідок відповів, що багато років мешкає в сім»ї і прийшов до цього висновку завдяки тому, що йому відомо ,які стосунки є в сім»ї де панують мир та злагода. [PERSON] розповів йому ,що вони з дружиною фактично розлучені, ця бесіда виникла коли свідок розповів про своїх родичів. Таким чином, суд приходить до висновку, проаналізувавши показання свідків по справі, що в судовому засіданні знайшло своє підтвердження тільки те, що [PERSON] мешкала в спірному будинку до 2004 року, але проти цих обставин [PERSON] не заперечував. Судом переглянуті записи відеозйомок, які надані суду позивачкою за первісним позовом [PERSON], але достовірно не встановлено коли саме ці записи зроблені. На відеозапису відпочинку дійсно мають місце кадри з зображення автомобіля ВАЗ 2131, який подружжя придбало в 2000 році. Судом також переглянуті записи відео зйомки, які надані суду відповідачем за первісним позовом [PERSON], але достовірно не встановлено коли саме ці записи зроблені. [PERSON] наполягала на тих обставинах, що відеозапис ,який надано її колишнім чоловіком на якому вона відпочиває в Севастополі зроблено в серпні 2002 року, тобто після розлучення, а той факт, що він є між відеозаписами 2000 та 2001 року вона пояснила тими обставинами, що проводила зйомку, записуючи запис на запис. Суд вважає оглянуті відеозаписи неналежними доказами, бо вони не підтверджують дати їх створення, а ті обставини, що договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 2131 ,державний номер 84803ХА,1998 року випуску здійснено в грудні 2000 року не є прямим підтвердженням тих обставин, що сторони відпочивали разом саме в 2001 чи в 2002 році, бо сторони могли користуватися автомобілем і на підставі генерального доручення тощо. Таким чином, суд приходить до висновку, що ті обставини, що сторони вели спільне господарство та мали спільний бюджет до 2002 року суд вважає не доведеними. В архівній цивільній справі Дзержинського районного суду м. Харкова №2 -4654/02 від 13.08.2002 року має місце єдине документальне підтвердженням тим обставинам, що сімейні стосунки між сторонами припинилися в 1996 році, як вказано судом вище за текстом мотивувальної частини судового рішення протокол судового засідання від 13.06.2002 року [PERSON] не оскаржувала, на недостовірність цих відомостей не посилалася. Правовідносини між подружжям носять довготривалий характер, але позивачка за первісним позовом звернулася до суду 16.06.2005 року після введення в дію сімейного Кодексу України 2004 року, на підставі чого суд вважає за можливе застосування норм цього Сімейного Кодексу. На підставі вимог ст.22 КпШс України 1969 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин ,майно ,яке набуто подружжям під час шлюбу є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користуються рівними правами і в тому випадку, коли один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно вимог ст.23 КпШс України 1969 року, майном, яке набуте під час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. На підставі ч 2 ст.28 КпШС України 1969 року суд може визнати майно, яке набуто кожним із подружжя за час їхнього окремого проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Статтею 57 Сімейного Кодексу України 2004 року ретельно регламентовані права дружини ,чоловіка на майно, яке набуто до шлюбу, законодавець до майна, яке є особистою правною власністю дружини ,чоловіка відносить майно, яке набуто одним з подружжя під час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, а також майно, набуте нею ним за час шлюбу ,але за кошти, які належали їй ,йому особисто.. Згідно вимог ч 6 ст.57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружина, чоловіка майно, набуте нею, ним, за час їхнього окремого проживання у зв»язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. На підставі ст.60 Сімейного Кодексу України 2004 року майно , набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку( доходу). Вважається , що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності. На підставі ч 1 ст.61 СК України об»єктом спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. На підставі вимог ч 3 ст.61 СК України якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім»ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об»єктом спільної сумісної власності подружжя. На підставі ст..41 Конституції України кожен має право володіти ,користуватися та розпоряджатися майном. На підставі ст..319 Цивільного Кодексу України право власності в Україні складається з права володіння, права користування та права розпорядження та може набуватися тільки на законних підставах. На підставі ст..ст..321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні, власник вправі вимагати захисту порушеного права власності в судовому порядку ( ст.16 Цивільного Кодексу України). На підставі вимог ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб(співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно).Майно може належати співвласникам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. На підставі вимог ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. На підставі вимог ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ частки із спільного часткового майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина 2 ст.183 цього Кодексу), співвласник ,який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню . Згідно з вимогами ст.415 ЦК України землекористувач має право користуватися земельною ділянкою в обсязі ,встановленому договором. На підставі ч 3 ст.415 ЦК України « особа, до якої перейшло право власності на будівлі(споруди), набуває право користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередній власник будівлі (споруди). На підставі ч 3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частині спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок користування та володіння спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов»язковим для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Згідно ч.1 ст.183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно ч 2 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. На підставі вимог ч 1 ст.81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі : а) придбання за договором купівлі - продажу , дарування, міни, іншими цивільно- правовими угодами, б) безоплатної передачі із земель державної комунальної власності, в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані в користування ,г) прийняття спадщини , г1) виділення в натурі на місцевості належної їм земельної частки (паю). На підставі ч 1 ст.118 ЗК України Громадянин ,зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває в його користуванні , подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Згідно з вимогами ч 1 ст.92 Земельного Кодексу України право постійного користування земельною ділянкою- це право володіння і користування земельною ділянкою ,яка перебуває у державній або комунальній власності без встановлення строку. На підставі ч 2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. На підставі вимог ч 2 ст.158 ЗК України виключно судом віршуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, районів та областей. Згідно вимог ч 3 ст.103 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок зобов»язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них…. На підставі вимог ч 2 ст.377 Цивільного Кодексу України якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. На підставі вимог ст.381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованим на ній житловим будинком , господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку , вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі вимог ч 3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі вимог ст.372 ЦК України майно, що є в спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є в спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є в спільній сумісній власності укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно вимог ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1)частка є незначною і не може бути виділена в натурі, 2) річ є неподільною 3) спільне володіння і користування майном є неможливим, 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сім»ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. По справі проведено судову будівельно-технічну експертизу № 7363/3656/3657 від 10.05.2006 року (том справи1 арк.справи 46-79), додаткову судову будівельно-технічну експертизу №4272 від 18.09.2008 року (том справи 2 арк.справи267-295), додаткову судову будівельно-технічну експертизу № 6143 від 12.08.2009 року (т.с.3 арк.15) , на підставі з висновками яких : провести розподіл домоволодіння №36 по вул.. Ново- Комсомольській м. Харкові між колишнім подружжям можливо, бо будинок є двоповерховим , розподіл земельної ділянки також є можливим. Згідно вимог п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України№11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» -« Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-752 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи….» Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України№11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»- « Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК, ч.3ст.368 ЦК ), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які за законом не можуть їм належати(виключені з цивільного обороту),незалежно від того на ім.»я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя ,зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному ,дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов»язальними правовідносинами тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною до реєстрації шлюбу угодою(шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилась внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи обох.» П.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України№11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачає : « До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов»язаннями, що виникли в інтересах сім»ї(ч.4 ст.65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою на час шлюбу на підставі договору дарування або у порядку спадкування, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто, речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть ,якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя, кошти, одержані як відшкодування на втрату (пошкодження)речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди, страхової суми, одержані за обов»язковим або добровільним особистим страхуванням ,якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв їх одержанню.» П.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України№11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачає : « Вирішуючи питання про поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст.71 СК, щодо обов»язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової компенсації на депозитний рахунок суду» За відсутністю такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачені ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя(одного з них) до суду з таким позовом(ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли кожен із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без реального поділу і залишає майно у спільній частковій власності.» Суд приходить до висновку , що позовні вимоги позивачки за первісним позовом [PERSON] підлягають задоволенню частково , позовні вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON] підлягають задоволенню частково , а саме : виходячи з обсягу спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства та з»ясування джерел і часу його придбання, суд приходить до висновку , що літня кухня літер «Ж» ,гараж літер «З» , які побудовані в 1998 році, а також гараж літер «И» з оглядовою ямою літер «и» ,які побудовані в 1999-2000 роках не відносяться до обсягу спільного майна, набутого під час шлюбу , бо придбані після фактичного припинення шлюбних відносин в 1996 році, проти чого позивачка за первісним позовом [PERSON] не заперечувала в судовому засіданні 13.06.2002 року при розгляді цивільної справи №2 -4654/2002 про розірвання шлюбу. Таким чином, суд приходить до висновку, що до обсягу спільного майна подружжя, набутого в шлюбі відноситься: 1) Житловий будинок літер «А-1»загальною площею 57,2 кв.м., літер «а» сіней площею 20,8 кв.м., літер «а1» тамбуру площею 3,0 кв.м. ,літер «а2» ґанку площею 3,6 кв.м., літер «Ж» літньої кухні площею 34,5 кв.м., літер «З» гаражу площею 42,5 кв.м., літер «Г» літньої кухні площею 22,8 кв.м., літер 2 сіней площею 10,4 кв.м., літер «Е» вбиральні площею 1,4 кв.м., літер «К» навісу площею 35,7 кв.м., літер «Б» льоху площею (12,2)кв.м., літер «И» гаражу площею 72,7 кв.м., літер «и» оглядової ями площею 6,9 кв.м., воріт №2, огорожі №5, огорожі №3, огорожі №6. Житловий будинок літер «А-1» складається з приміщень кухні літер 1-2 площею 10,2 кв.м., житлової кімнати літер «1-3» площею 14,6кв.м., житлової кімнати літер «1-4» площею 8,0 кв.м., житлової кімнати літер «1-5» площею 7,0 кв.м., сіні літер «а» складаються з кухні літер «1-1» площею 9,7 кв.м., сіней літер «1-6» площею 8,5 кв.м.. Оціночна вартість домоволодіння ,згідно висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 6143 від 12.08.2009 року (т.с.3 арк.15) складає 519158,00 гривень. 2)Автомобіль ВАЗ 2103 державний номер [NUMBER],1975 року випуску, який придбано на ім.»я [PERSON] з правом керування [PERSON] січні 2000 року (том справи 1 арк.справи6), оціночна вартість якого на підставі висновку судової авто товарознавчої експертизи №4756 від 31.08.2009 року складає 9011,17 гривень(том справи 3 арк.справи 17-18). 3) Автомобіль ВАЗ 2131 ,державний номер 84803ХА,1998 року випуску, який придбано на ім.»я [PERSON] з правом керування [PERSON] в грудні 2000 року (том справи1 арк.7), оціночна вартість якого на підставі висновку судової авто товарознавчої експертизи №10974 від 16.12.2009 року складає 21711,78 гривень(том справи 3 арк.справи 41-43). Суд приходить до висновку, що з урахуванням обставин справи, які викладені вище за текстом мотивувальної частини судового рішення при розподілі спільного майна, набутого під час шлюбу найбільш відповідає вимогам діючого законодавства Ш варіант розподілу, який запропонований фахівцем-експертом в додатковій судовій будівельно-технічній експертизі № 4272 від 18.09.2008 року(том справи 2 арк.справи 267-295): За [PERSON] слід визнати право особистої власності на прибудови, здійсненні в домоволодінні в 1998-2000 роках : літер «З» гараж площею 42,5 кв.м., літер «И» гараж площею 72,7 кв.м., літер «и» оглядової ями під гаражем площею 6,9 кв.м., літньої кухні літер «Ж», що складається з холлу 1 площею 11,3 кв.м., басейну літер «2» площею 4,8 кв.м., сауни літер «3» площею 5,7 кв.м. ,кухні літер «4» площею 16,7 кв.м., їдальні літер «5» площею 32,3 кв.м., санвузлу літер «6» площею 4,6кв.м, тренажерної зали літер «7» площею 35,9 кв.м., кімнати відпочинку літер «8» площею 32,3 кв.м., загальна площа літньої кухні 143,6 кв.м.. Припинити спільну сумісну власність на домоволодіння №36 по вул.. Ново-Комсомольскій в м. Харкові, визнати за [PERSON] право власності на 45/100 частин домоволодіння , за [PERSON] право власності на 55/100 частин домоволодіння по вул.. Ново-Комсомольській в м. Харкові . Провести розподіл майна ,яке набуте під час шлюбу: Виділити [PERSON] на 55/100 частин домоволодіння по житловим будинкам літер «а-1» житлову кімнату літер 1-3, площею 14,4 кв.м., житлову кімнату літер 1-4 площею 8,0 кв.м., сіні літер 1-6 площею 8,5 кв.м., по надвірним будівлям літер Б» льох, частину огорожі №5 та №6. Таким чином, вартість виділеного майна буде становити 345\~656,00 гривень ( 7224*629205/13150), що на 31054,00 гривень (649*629205/13150) більше чим приходить на її ідеальну долю . Виділити [PERSON] по житловим будівлям в літері «А-1» приміщення кухні літер 1-2 площею 10,2 кв.м., житлову кімнату літер 1-5 площею 7,0 кв.м., кухню літер «а» літер 1-1 площею 9,7 кв.м. ,по надвірним будівлям а1 тамбур, ґанок а2, частину огорожі №3.,таким чином вартість виділеного майна буде становити 283549 гривень( 5926*629205/13150), що на 31054,00 гривень (649*629205/13150) менш чим приходить на його ідеальну долю. При цьому варіанті розподілу фахівець-експерт виходив із вартості домоволодіння 629205,00 гривень. На підставі висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 6143 від 12.08.2009 року (т.с.3 арк.15) складає 519158,00 гривень, таким чином : вартість виділеного майна [PERSON] буде становити 285201,00 гривень ( 7224*519158/13150), що на 25622,00 гривень (649*519158/13150) більше чим приходить на її ідеальну долю . Вартість виділеного майна [PERSON] буде становити 233957,00 гривень ( 5926*519158/13150), що на 25622,00 гривень (649*519158/13150) менш, чим приходить на його ідеальну долю . В уточнених позовних вимогах від 15.01.2010 року позивач за зустрічним позовом [PERSON] вимагає стягнення компенсації в сумі 22081,00 гривень. Суд роз»яснював учасникам процесу, що не має права виходити за межі позовних вимог, у зв «язку з чим, суд вважає, що при стягненні суми компенсації слід виходити саме з суми 22081,00 гривень. В загальному користуванні залишити навіс літер «К», ворота №2, частини огорожі №2,3,5 та 6. Для такого виділу слід провести наступні переобладнання : По житловому будинку літер «А-1» та сіням літер «а»: 1.Демонтувати перегородку між приміщеннями 1-5 та 1-2, переобладнавши приміщення в житлову кімнату площею 17,2 кв.м.(шириною житлової кімнаті не менш 2,2 метри) 2.Демонтувати перегородку між приміщеннями 1-3 та 1-4, переобладнавши таким чином у приміщення площею 22,4 кв.м. (шириною житлової кімнаті не менш 2,2 метри ). 3. Закласти дверні прорізи між приміщеннями 1-2 та 1-3, 1-1 та 1-6. 4. З приміщення 1-6 улаштувати кухню. 5. для виходу з частини будинку в приміщенні 1-6 переобладнати віконний проріз в віконний та дверний прорізи з установкою подвійних дверей. 6.Переобладнати віконний проріз в дверний між приміщеннями 1-3 та 1-6. 7. Обладнати квартири самостійними системами опалювання та енергопостачання. 8. Розділити горішнє приміщення відповідно до варіанту розподілу будинку з обладнанням іншого входу без виконання перегородки. Визначити наступний порядок користування земельною ділянкою: [PERSON] виділити в користування земельну ділянку площею 206,5 кв.м., що на 88 кв.м. менш ніж припадає на його долю. [PERSON] виділити в користування земельну ділянку площею 382,5 кв. метри, що на 88 кв.м. більше ніж припадає на її долю. Земельну ділянку площею 94 кв.м. залишити в загальному користуванні [PERSON] та [PERSON] В загальному користуванні визначити земельну ділянку площею 94 кв.м., що розташована з боку домоволодіння №35 по вул..Комсомольскій, відступивши 11,87 метри з боку огорожі №6 в бік огорожі №2 , шириною 3,0 метри та довжиною в бік огорожі №2 10,8 метрів, далі довжиною 1 метр в бік приміщення «а2» по його межі в бік навісу «К», земельну ділянку під навісом «К» в бік огорожі №2, всього з боку домоволодіння №35 довжиною 25,95 метрів. В користування [PERSON] виділити земельну ділянку з боку гаражів літер «Ж» та літер «З» довжиною 11,87 метрів з боку огорожі №6 , відступивши 3,0 метри (в загальному користуванні) та по межі шириною 6,5 метрів, відступивши від гаражу «З» в бік двору 2,0 метри, та з боку гаражу літер «Ж» 1 метр в бік будинку літер «А-1» довжиною 5,6 метрів, шириною за гаражем літер «Ж» 1 метр в бік домоволодіння №37 та по межі з цим домоволодінням в бік вул. Дербентської №26 довжиною 17,58 метрів. Також виділити земельну ділянку довжиною 10,75 метри з боку огорожі №3 по вул.. Ново-Комсомольскій з межі з домоволодінням №37 до межі розподілу домоволодіння літер»А-1» літер «а» та льох «Б», шириною 11,10 метрів. В користування [PERSON] виділити земельну ділянку метрів з боку огорожі №6 , відступивши 3,0 метри (в загальному користуванні) та по межі шириною 6,5 метрів, відступивши від гаражу «З» в бік двору 2,0 метри, та з боку гаражу літер «Ж» 1 метр в бік будинку літер «А-1» довжиною 5,6 метрів, шириною за гаражем літер «Ж» 5,4 метри, довжиною в по огорожі з домоволодінням №37 -9,8 метрів до межі розподілу домоволодіння літер»А-1» літер «а» шириною 6,9+ 2,54 метри. При розгляді позовних вимог щодо розподілу автомобілів [NUMBER],1975 року випуску, який придбано на ім.»я [PERSON] з правом керування [PERSON] в січні 2000 року (том справи 1 арк.справи6), оціночна вартість якого на підставі висновку судової авто товарознавчої експертизи №4756 від 31.08.2009 року складає 9011,17 гривень(том справи 3 арк.справи 17-18) та ВАЗ 2131 ,державний номер 84803ХА,1998 року випуску, який придбано на ім.»я [PERSON] з правом керування [PERSON] в грудні 2000 року (том справи1 арк.7), оціночна вартість якого на підставі висновку судової авто товарознавчої експертизи №10974 від 16.12.2009 року складає 21711,78 гривень(том справи 3 арк.справи 41-43), суд виходить з наступного: Ні позивачкою за первісним позовом [PERSON], ні позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не виконані вимоги ч2 ст ст.365 ЦК України в тій частині ,що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 2) річ є неподільною , суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Грошові кошти на депозитний рахунок суду до постановлення судового рішення [PERSON] внесені не були. Суд виходить з того, що долі в неподільному майні [PERSON] та [PERSON] є рівними, тобто : вартість автомобіля [NUMBER],1975 року випуску, який придбано на ім.»я [PERSON] з правом керування [PERSON] складає 9011,17 гривень, вартість автомобіля ВАЗ 2131 ,державний номер 84803ХА,1998 року випуску, який придбано на ім.»я [PERSON] з правом керування [PERSON] в грудні 2000 року складає 21711,78 гривень . 21711,78+9011,17 гривень =30722,95 гривень:2 =15361,48 гривень доля кожного. Таким чином, частка в неподільному майні [PERSON] ,при умові задоволення позовних вимог [PERSON] та визнанні за [PERSON] права власності на автомобіль ВАЗ 2131 ,державний номер 84803ХА,1998 року випуску складає 21711,78 гривень -15361,48 гривень = на 6350,30 гривень більш, чим приходиться на його ідеальну долю. Суд приходить до висновку, що незважаючи на той факт, що [PERSON] грошові кошти на депозитний рахунок суду до постановлення судового рішення внесені не були, виходячи з вимог п.3) ч1 ст.365 ЦК України , коли спільне володіння і користування майном є неможливим, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників. Суд вважає, що в частині визнання права власності на автомобіль ВАЗ 2131 ,державний номер 84803ХА,1998 року випуску за [PERSON] та в частині визнання права власності на автомобіль [NUMBER],1975 року випуску за [PERSON], позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, бо ураховуючи неприязні стосунки між сторонами по справі подальше спільне володіння і користування цим майном, що є неподільною річчю є неможливим. З [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] різницю в вартості майна в сумі 6350,30 гривень. З урахуванням вищевикладеного доля компенсації на користь [PERSON] підлягає зменшенню 22081,00 гривень 6350,30 гривень =15730 гривень 70 копійок. При розгляді позовних вимог [PERSON] щодо вселення в приміщення, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного: В підпункті а) п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України№20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» із змінами та доповненнями ,що внесені Постановою Пленуму Верховного суду України №15 від 25.05.1998 року вказано, що «про визнання права власності на майно, про витребування майна з чужого незаконного володіння(а в передбачених законом випадках і від добросовісного набувача) чи відшкодування його вартості , про усунення інших порушень прав власника.» Як вказано судом вище за текстом мотивувальної частини судового рішення : На підставі ст..41 Конституції України кожен має право володіти ,користуватися та розпоряджатися майном. На підставі ст..319 Цивільного Кодексу України право власності в Україні складається з права володіння, права користування та права розпорядження та може набуватися тільки на законних підставах. На підставі вимог ст..387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно вимог ст..391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд приходить до висновку, що [PERSON] підлягає вселенню в житловий будинок літер «а-1» житлову кімнату літер 1-3, площею 14,4 кв.м., житлову кімнату літер 1-4 площею 8,0 кв.м., сіні літер 1-6 площею 8,5 кв.м.. На підставі ст.367 ЦПК України судове рішення в цій частині негайному виконанню не підлягає. При вирішення позовних вимог сторін щодо стягнення судових витрат, суд приходить до наступного: Позивачка за первісним позовом [PERSON] сплатила 1700,00 гривень державного мита(судового збору) ,(ар.к2,110 том 1), витрати за інформаційно технічне забезпечення судового розгляду сплачені в розмірі 30,00 гривень (арк..160 том 1), сплатила вартість судової будівельно-технічної експертизи (арк..42 том 1) в сумі 534,00 гривень, вартість судової авто товарознавчої експертизи (том 1 арк.91) в сумі 355,92 гривні, вартість додаткової судової будівельно-технічної експертизи в сумі 1969,94 гривень (том справи 3 арк.5), вартість додаткової авто товарознавчої експертизи в сумі 1021,33 гривні (том справи 3 арк.16), таким чином судові витрати складають 1700,00+30,00+534,00+355,92+1969,94+1021,33=5611,19гривень. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] сплатив 642,59 державного мита (арк..справи 85 том2,) судові витрати за інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду в сумі 30,00 гривень (том справи 2 арк.84),вартість додаткової судової будівельно-технічної експертизи (том справи 2 арк.267) в сумі 2180,12 гривень, вартість додаткової судової авто товарознавчої експертизи в сумі 1021,33 гривні (том справи 3 арк.41), всього витрати становлять 642,59+30,00+2180,12+1021,33 = 3874,04 гривень. На підставі вимог ч 1ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, ураховуючи ті обставини, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів сторін, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення державного мита не підлягають задоволенню ,бо на користь [PERSON] виділено частину домоволодіння ,вартістю 285201,00 гривень , та частину майна в неподільному майні (автомобіль) 15361,48 гривень, а державне мито сплачено в повному максимальному обсязі. [PERSON] є інвалідом 2 групи загального захворювання (том справи 1 арк.справи 204) тому на підставі умов Декрету Кабінету Міністрів України він звільнений від сплати державного мита, але сплатив державне мито в сумі 642,59 гривень, суд вважає, що додаткову стягненню державне мито не підлягає, [PERSON] з заявою про повернення судових витрат не звертався. Судові витрати понесені сплатою експертиз по суті є рівними: [PERSON] сплачено 3881,19 гривень, [PERSON] сплачено 3201,45 гривень, у зв»язку з чим суд вважає, що в частині стягнення судових витрат у взаємних позовних вимогам сторонам належить відмовити. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з метою гуманності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] та за зустрічним позовом [PERSON] частково обгрунтовані та підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial