Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем в шлюбі з 10.03.2001 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO] Шлюбні відносини з відповідачем були припинені в січні 2007 року в звязку з тим, що між ними сталася конфліктна ситуація, яка не припиняється до сьогодні і з кожним днем загострюється. Вона втратила почуття поваги та любові до відповідача, вони мають різні характери, протилежні погляди на життя. Кожен з них живе своїм самостійним життям, вони не мають спільних інтересів. Сімя розпалась остаточно та поновлена бути не може. Тому просила розірвати шлюб з відповідачем. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та, посилаючись на ті ж підстави, просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив. Про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивачки, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд приходить до висновку про те, що справу слід розглянути за відсутності відповідача в заочному порядку. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 10.03.2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м.Дніпропетровська, актовий запис №152 (а.с.5). Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6). Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.112 СК України шлюб може бути розірвано, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та протирічить інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей. Як пояснила в судовому засіданні позивачка, подружні стосунки з відповідачем припинені з січня 2007 року. З цього часу вони спільного господарства не ведуть, проживають самостійним життям. Неодноразові намагання поновити сімейні стосунки з її боку позитивних результатів не дали. Вважає, що сімя розпалась остаточно та поновлена бути не може. З урахуванням зазначених вище положень закону та обставин по справі, зокрема того факту, що сторони більш ніж три роки потому припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, тому позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки також підлягають стягненню сплачені при подачі позовної заяви судовий збір в сумі 8 грн. 50 коп. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. Відповідно до ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» судовий збір при отриманні свідоцтва про розірвання шлюбу в органах РАЦС суд вважає за необхідне покласти на відповідача в сумі 8 грн. 50 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved