overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувшись до суду з позовом, просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у сумі 250 грн. на кожну дитину. В обґрунтування позовних вимог вказує, що з 20 вересня 1996 року вона перебуває з відповідачем у шлюбі, від спільного подружнього життя мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вони з відповідачем мають різні погляди на життя, спільне життя не склалося, шлюбні стосунки фактично припинені з червня 2007 року, спільного господарства вони не ведуть та проживають окремо. Зазначає, що остаточно дійшла висновку, що шлюб між ними потрібно розірвати, оскільки подальше спільне життя і збереження сімї є неможливим. Крім того, від добровільного надання коштів на утримання дитини відповідач ухиляється, хоча має нерегулярний неофіційний заробіток. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила його задоволити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання був у встановленому законом порядку повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, а позов задоволити з наступних підстав. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20 вересня 1996 року відділом РАГС м. Рівне, про що зроблено відповідний актовий запис № 1102, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-ГЮ №287587. Від спільного подружнього життя у них є неповнолітні діти [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ГЮ №140016, видане 23 вересня 2002 року), та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ГЮ №051099), які проживають з матірю. Сторони подружні стосунки не підтримують з червня 2007 року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. При зясуванні фактичних взаємин подружжя, вбачається, що подальше спільне життя подружжя неможливе, їхня сімя розпалася остаточно, а тому шлюб між сторонами потрібно розірвати. У відповідності до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча має неофіційні доходи, які носять нерегулярний характер. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позов слід задоволити, стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у сумі 250 грн. на кожну дитину щомісячно від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст.112, ст.180, ст.184 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-25 00:00:00

У лютому 2010 року позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з [PERSON] заборгованості по оплаті комунальних послуг. Як підставу позову зазначив, що 1 липня 2006 року між підприємством та [PERSON] укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та водовідведення, згідно якому позивач зобов'язався надавати зазначені види послуг, а відповідач прийняв на себе зобов'язання щодо здійснення своєчасної оплати за надані послуги. Відповідач договірних зобов'язань належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 1 березня 2010 року має заборгованість за послуги з водозабезпечення у розмірі 684,80 грн.. З відповідачем укладався договір про погашення заборгованості у розстрочку терміном на 24 місяці, проте його умови своєчасно не виконуються. У судовому засіданні представник позивача уточнила позовні вимоги, просила стягнути з [PERSON] заборгованість в сумі 484, 80 грн. та судові витрати в розмірі 30 грн. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає у повному обсязі і не заперечує проти його задоволення. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, оцінивши їх у сукупності, вислухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши думку відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 1 липня 2006 року сторони уклали договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та водовідведення (а.с. 5-10). Згідно п. 1 Договору позивач зобов'язався надавати послуги з централізованого опалення, постачання холодної води та водовідведення, а відповідач прийняв на себе зобов'язання щодо здійснення своєчасної оплати за надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором. Положеннями ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Свої зобов'язання позивач виконує у повному обсязі, надаючи відповідачу комунальні послуги, в тому числі з водозабезпечення. Відповідач договірних зобов'язань належним чиним не виконує, станом на 1 березня 2010 року має заборгованість за послуги з водозабезпечення у розмірі 684,80 грн., за відомостями особового рахунку (а.с. 13). 2 лютого 2009 року укладено договір № 2 про погашення заборгованості з водозапезпечення та водовідведення в розстрочку на 24 місяці /а.с. 11/, власноруч підписаний [PERSON]. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. На підставі наведеного вище, суд дійшов висновку, що заборгованість за надані послуги з водозабезпечення у розмірі 484,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Судові витрати згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] Відповідач в добровільному порядку не надає позивачці матеріальну допомогу на утримання сина, тому вона змушена звернутися з позовом до суду. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до його повноліття. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, і посилаючись на ті самі підстави, просила їх задовольнити. Відповідач, який належним чином судом був повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не зявився, причин неявки суду не повідомив, але враховуючи матеріали справи, суд вважає можливим розглянути справу по суті без його участі. Вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленим факт наявності передбачених законом підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання сина. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.180 СК України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку(доходу)батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи, що відповідач повинен утримувати сина, тому суд вважає можливим визначити 1/4 частину його заробітку, як аліменти на утримання сина.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-25 00:00:00

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулася [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування виконкому Кіровської районної ради, Прокурор Кіровського району м. Дніпропетровську про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування заявленого позову позивачка посилається на те, що [PERSON] з травня 1995 року з дитиною не проживає, не цікавиться здоров'ям, навчанням та життям сина, повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не підтримує його ні морально, ні матеріально. Просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], 1964 року народження у відношенні неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В ході судового засідання позивачка позовні вимоги підтримала та посилаючись на ті самі обставини, просила суд позов задовольнити. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи: Органу опіки та піклування виконкому Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради, в ході судового засідання проти задоволення позову не заперечувала. Прокурор Кіровського району м. Дніпропетровську в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Суд вивчивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, вважає, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування виконкому Кіровської районної ради, Прокурор Кіровського району м. Дніпропетровську про позбавлення батьківських прав необхідно задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні встановлено, що 24 липня 1993 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого міськвиконкому, актовий запис №788. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. З травня 1995 року відповідач з дитиною не проживає, не цікавиться здоров'ям, навчанням та життям сина, повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не підтримує його ні морально, ні матеріально, хоча згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України зобов'язаний надавати. Крім того, орган опіки та піклування Кіровського району м. Дніпропетровська надав висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] по відношенню до його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (висновок № 14/68 від 16.12.2008р.). Відповідно до ч.1 п.2 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. На підставі викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-25 00:00:00

КП Теплотранссервіс РМР звернулось до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за використану теплову енергію в сумі 7456 грн. 99 коп. В своїй позовній заяві КП «Теплотранссервіс» РМР зазначає, що позивачем здійснюється відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання житлового приміщення за адресою: м. Рівне, вул. Ювілейна, буд. З, кв. 34, квартиронаймачем (власником) якого є відповідач (особовий рахунок і номер договору 42968). Однак, внаслідок порушення відповідачем взятих на себе зобовязань, станом на 01.12.2009 року перед позивачем утворилась заборгованість за використану теплову енергію в розмірі 7456 грн. 99 коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача вищевказану заборгованість за використану теплову енергію - опалення та, гаряче водопостачання квартири [ADDRESS]. Судові витрати покласти на відповідача. Відповідач в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлялося заздалегідь та у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомлено, заперечень з приводу позову не надано. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача з винесенням заочного рішення. Представник позивача не заперечує проти винесення заочного рішення. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач в порушення вимог ст. 68 ЖК України, своєчасно не вносить плату за використану теплову енергію, яку зобовязаний вносити своєчасно, в звязку з чим у нього утворилася заборгованість перед позивачем за використану теплову енергію, яка станом на 01 грудня 2009 року становить 7465 грн. 99 коп., яку слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує стягнення з другої сторони понесені та документально підтвердженні судові витрати. Отже, підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача понесених судових витрат в сумі 30 грн. на інформаційно-технічне забезпечення, що підтверджується квитанцією. Згідно з ч. З ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог, а відтак з відповідача необхідно стягнути 51 грн. судового збору в прибуток держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-25 00:00:00

КП Теплотранссервіс РМР звернулось до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за використану теплову енергію в сумі 6181 грн. 31 коп. В своїй позовній заяві КП «Теплотранссервіс» РМР зазначає, що позивачем здійснюється відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання житлового приміщення за адресою: [ADDRESS], квартиронаймачем (власником) якого є відповідач (особовий рахунок і номер договору 45646). Однак, внаслідок порушення відповідачем взятих на себе зобовязань, станом на 01.12.2009 року перед позивачем утворилась заборгованість за використану теплову енергію в розмірі 6181 грн. 31 коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача вищевказану заборгованість за використану теплову енергію - опалення та гаряче водопостачання квартири [ADDRESS]. Судові витрати покласти на відповідача. Відповідач в судове засідання не зявилась. Про час та місце розгляду справи повідомлялося заздалегідь та у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомлено, заперечень з приводу позову не надано. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача з винесенням заочного рішення. Представник позивача не заперечує проти винесення заочного рішення. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач в порушення вимог ст. 68 ЖК України, своєчасно не вносить плату за використану теплову енергію, яку зобовязаний вносити своєчасно, в звязку з чим у нього утворилася заборгованість перед позивачем за використану теплову енергію, яка станом на 01 грудня 2009 року становить 6181 грн. 31 коп., яку слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує стягнення з другої сторони понесені та документально підтвердженні судові витрати. Отже, підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача понесених судових витрат в сумі 30 грн. на інформаційно-технічне забезпечення, що підтверджується квитанцією. Згідно з ч. З ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог, а відтак з відповідача необхідно стягнути 51 грн. судового збору в прибуток держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-25 00:00:00

КП Теплотранссервіс РМР звернулось до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за використану теплову енергію в сумі 6833 грн. 39 коп. В своїй позовній заяві КП «Теплотранссервіс» РМР зазначає, що позивачем здійснюється відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання житлового приміщення за адресою: [ADDRESS], квартиронаймачем (власником) якого є відповідач (особовий рахунок і номер договору 53179). Однак, внаслідок порушення відповідачем взятих на себе зобовязань, станом на 01.12.2009 року перед позивачем утворилась заборгованість за використану теплову енергію в розмірі 6833 грн. 39 коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача вищевказану заборгованість за використану теплову енергію - опалення та гаряче водопостачання квартири [ADDRESS]. Судові витрати покласти на відповідача. Відповідач в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлялося заздалегідь та у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомлено, заперечень з приводу позову не надано. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача з винесенням заочного рішення. Представник позивача не заперечує проти винесення заочного рішення. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач в порушення вимог ст. 68 ЖК України, своєчасно не вносить плату за використану теплову енергію, яку зобовязаний вносити своєчасно, в звязку з чим у нього утворилася заборгованість перед позивачем за використану теплову енергію, яка станом на 01 грудня 2009 року становить 6833 грн. 39 коп., яку слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує стягнення з другої сторони понесені та документально підтвердженні судові витрати. Отже, підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача понесених судових витрат в сумі 30 грн. на інформаційно-технічне забезпечення, що підтверджується квитанцією. Згідно з ч. З ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог, а відтак з відповідача необхідно стягнути 51 грн. судового збору в прибуток держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-25 00:00:00

У вересні 2009 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення. Позивач вказує на те, що вони з відповідачкою з 13.09.1992 р. по 06.03.2007 р. перебували в зареєстрованому шлюбі. Після припинення шлюбних відносин рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.01.2009 р. між ними було розділено сумісно нажите майно, та визнано право власності за кожним по 11/40 частин житлового будинку № 226 по вул.Чигрина в м. Миколаєві. Посилаючись на те, що з грудня 2007 р. відповідачка перешкоджає йому користуватись вказаним житловим приміщенням, змінила замки на вхідних дверях та відмовляється впускати його до житла, у звязку з чим він змушений наймати інше житло, просив суд вселити його в спірний житловий будинок. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов про вселення, просили про його задоволення. Відповідачка, вказуючи на неможливість спільного проживання з позивачем в одному житловому приміщені, в позові просила відмовити. Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідачки, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. З матеріалів цивільної справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 13 вересня 1991 р. по 20 лютого 2002 р. Від шлюбу мають доньку Юлію, [INFO]. На підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2009 р., яке набрало законної сили 19 березня 2009 р., [PERSON] і [PERSON] належить на праві власності по 11/40 частин житлового будинку №226 по вул. Чигрина у м. Миколаєві. У вказаному житловому будинку позивач зареєстрований з 16.01.1996 р. Після розірвання шлюбу між сторонами виникли неприязні стосунки, що вбачається з постанови Ленінського РВ ММУ від 09.12.2007 р. Відповідачка чинить позивачу перешкоди в користуванні житлом, змінила замок на вхідних дверях. Іншого постійного місця проживання позивач не має. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (в даному випадку права користування житлом). Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частинами 1,2 ст.358 цього ж Кодексу встановлено, що право спільної частки власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. У відповіднеості до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Таким чином, враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивуючи тим, що він та його дружина втратили один до одного почуття любові та поваги, що привело до розпаду сім"ї. В судовому засідання позивач підтримав позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні проти позову не заперечував. Суд вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Сторони знаходяться у шлюбі з 28 вересня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, від шлюбу мають малолітню дитину -[PERSON]. 11.04.2003 року народжений, яка після розірвання шлюбу залишиться проживати з матір'ю. Судом встановлено, що шлюб фактично розпався з липня 2008 року, сімя існує формально, подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, відповідача в звязку з чим шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved