Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-19 00:00:00

08.12.2009р. за підсудністю з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач у позовній заяві в обґрунтування вимог, з урахуванням їх уточнень 20.01.2010р., посилався на те, що вони з відповідачкою зареєстрували шлюб 26.08.2006року у АНД відділі РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], 28.04.2008р. народження. Шлюбні відносини з відповідачкою припинилися з червня 2008р., коли позивач пішов жити до батьків. Причиною припинення шлюбних відносин стали подружня зрада з боку позивача, а також відсутність в родині взаєморозуміння з побутових питань, через що виникали конфлікти. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивач вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Просив не надавати строк на примирення, шлюб розірвати та винести рішення в попередньому судовому засіданні за його відсутності, про що надав суду відповідну заяву. Відповідачка в попереднє судове засідання також надала заяву, згідно якої визнала вказаний позивачем період припинення шлюбних відносин, а причиною вважає лише подружню зраду з боку позивача. На думку відповідачки, родина з позивачем розпалася остаточно та відновлення бути не може. Просила шлюб розірвати та винести рішення в попередньому судовому засіданні за її відсутності. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 130, 169 ЦПК України ухвалити рішення в попередньому судовому засіданні за відсутності сторін. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через подружню зраду з боку позивача, через що в родині виникали конфлікти. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин з червня 2008р. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені більше півтора роки тому і з цього часу більше не відновлювалися, позивач від позову не відмовився, а відповідачка не заперечувала проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При постановлені даного рішення суд керується вимогами ч. 1 ст. 61 ЦПК України, де зазначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, що приймають участь у справі, не підлягають доказуванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved