overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувшись до суду з позовом, просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, неповнолітню доньку [PERSON] залишити проживати з нею та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі 600 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що з 18 липня 1993 року вона перебуває з відповідачем у шлюбі, від спільного подружнього життя мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, подружні відносини між ними припинені, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини, примирення між ними неможливе. Відповідач добровільно коштів на утримання дитини не надає. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задоволити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання був у встановленому законом порядку повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, а позов задоволити частково з наступних підстав. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19 липня 1993 року Бронською сільською радою Березнівського району Рівненської області, актовий запис №5, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-ГЮ №261282. Від спільного подружнього життя у них є неповнолітня донька [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії ІІІ-ГЮ №377113, видане 14 жовтня 1993 року). Сторони подружні стосунки не підтримують, позивачка втратила до відповідача почуття любові та поваги. При зясуванні фактичних взаємин подружжя, вбачається, що подальше спільне життя подружжя неможливе, їхня сімя розпалася остаточно, а тому шлюб між сторонами потрібно розірвати. Відповідач [PERSON] від добровільного утримання дитини ухиляється, хоча у відповідності до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи викладене, а також те, що відповідач офіційно не працює, суд прийшов до висновку, що позов у цій частині слід задоволити частково, стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки у мінімальному розмірі, встановленому законодавством, щомісячно від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст.ст.112, 180, 182 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-24 00:00:00

У січні 2010 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, просив визнати дійсним укладений між сторонами 16 березня 1996 року договір №3837 купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що свої зобов'язання за договором сторони виконали в повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позову в повному обсязі, на задоволенні вимог наполягала. Відповідачі у судове засідання з'явилися, вимоги позову визнали в повному обсязі. Третя особа Південна товарна біржа у судове засідання свого представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася. Зважаючи на те, що у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, і немає потреби в особистих поясненнях учасників процесу які не з'явились, суд ухвалив розглядати справу у їх відсутність. Дослідивши докази, вислухавши пояснення представника позивача та відповідачів суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 16 березня 1996 року на Південній товарній біржі в м. Миколаєві між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] укладений договір купівлі-продажу квартири №151 по проспекту Леніна. 148 в м. Миколаєві, раніше належної відповідачам на підставі Свідоцтва про право власності на житло, від 12 березня 1996 року №12, зареєстрованого в КП ММ БТІ за реєстровим № 18682 від 14 березня 1996 року. Сторони за угодою повністю виконали умови договору, позивач передав відповідачам грошову суму - 580 (п'ятсот вісімдесят) 00 млн. карбованців, а відповідачі передали позивачу вказану квартиру у власність. В подальшому сторони, які виконали угоду, ухилились від її нотаріального посвідчення. До цього часу договір ніким не оспорений. Відповідно до частини 2 статті 47 ЦК Української PCP за такого вказаний договір слід визнати дійсним, а поданий позов - задовольнити. В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати сплачено при подачі позову. На підставі частини 2 статті 47 ЦК Української PCP, і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-24 00:00:00

В позові та судовому засіданні позивач просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та судові витрати по справі. Посилається на те, що з відповідачем вони знаходяться в фактичних шлюбних відносинах з 1995 року по листопад 2009 року і мають спільного сина [PERSON] [INFO]. В даний час проживають окремо, проте позивач допомоги на утримання сина не надає, хоча має змогу надавати, поскільки займається фермерським господарством. Крім сина [PERSON] на її утриманні знаходиться син [PERSON] [INFO]. У відповідача інших дітей немає. Він має значну ділянку землі і вирощує овочі. Син [PERSON] має незначні відхилення в стані здоровя, проте не інвалід. Відповідач позов визнав частково в частині розміру аліментів і просив визначити їх в розмірі ? частини з усіх видів заробітку, поскільки він не працює, а від 2 га землі, що знаходяться в оренді має незначний дохід. Окрім того він отримує орендну плату за земельну ділянку (пай) в незначному розмірі і один раз в рік. У позивачки є три корови від яких вона також отримує прибутки. Аліментів він нікому не платить. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав: Сторони знаходились в фактичних шлюбних відносинах з 1995 року по листопад 2009 року. Вони мають спільного сина [PERSON] [INFO], який проживає з позивачем і знаходиться на утриманні позивача. Як позивач так і відповідач значних доходів від підсобного господарства не мають, не працюють. Відповідач на інших дітей аліментів не сплачує. Виходячи з того, що аліменти стягуються на одну дитину, яка фактично фізичних вад не має, не є інвалідом, постійного лікування не потребує, обидві сторони не працюють за відсутності постійної роботи по місцю проживання, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму відносно до віку дитини завеликі і підлягають зменшенню відповідно до діючого сімейного законодавства і їх слід визначити в розмірі 30 відсотків з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-24 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості на надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в сумі 835 грн. 04 коп., яка утворилась станом на 01 грудня 2009 року. В позовній заяві позивач зазначив, що відповідач не виконує покладених на нього зобовязань по сплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а тому утворилася сума боргу у розмірі 835 грн. 04 коп. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Просила позов задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 835 грн. 04 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. Відповідач в судове засідання без поважних причин не зявився, будучи у порядку встановленому законом повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Тому суд, враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та взаємовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст. 169 ЦПК України для можливого відкладення розгляду справи, вважає за можливе відповідно до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК України розглянути справу без участі відповідача з постановленням заочного рішення. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований та проживає за адресою: [INFO]. Зазначене підтверджується довідкою про склад сімї та прописку. Будинок № 12 по пров. Хорольському у м. Полтаві знаходиться на балансі КП «ЖЕО № 5» Полтавської міської ради. За період з 1 березня 2003 року по 1 грудня 2009 року відповідачем послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаються позивачем, не оплачувались, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 835 грн. 04 коп. На підтвердження суми боргу позивачем надано розрахунки суми боргу за зазначений період. Позовна заява подана до суду в межах строку позовної давності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 835 грн. 04 коп. заборгованості та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справ, сплачених позивачем при подачі позову до суду. Також з відповідача необхідно стягнути на користь держави 51 грн. державного мита.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення матеріальної та моральної шкоди у звязку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі та з позовом про стягнення невиплаченої частини середнього заробітку, про стягнення середнього заробітку за невиплату належних сум при звільненні,про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, про стягнення втрачених грошей. Ухвалою суду від 09 грудня 2009 року справи обєднані в одне провадження. Позивачка [PERSON] декілька разів змінювала та доповнювала свої позовні вимоги. Відповідно до ч.3 ст. 209 ЦПК України,у звязку зі складністю справи, суд вважає доцільним проголосити коротке рішення( вступну та резолютивну частину) та надати сторонам право ознайомитися з мотивованим рішенням 01 березня 2010 року.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-24 00:00:00

До Рівненського міського суду надійшла позовна заява від ЗАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору та договору поруки в сумі 4515,52 доларів США. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав за обставин викладених в позовній заяві, просив стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість по кредитному договорі та договору поруки в сумі 4515.52 дол.США, що за курсом НБУ станом на 21 серпня 2009 року становить 35853,24 грн. та судові витрати по справі. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися заздалегідь та належним чином, про причини неявки суду не повідомляли, заяви про слухання справи за їх відсутності не надали. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів згідно ст. 169, 255 Цивільного процесуального кодексу України з винесенням заочного рішення. Представник позивача не заперечує проти постановлення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 02 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір за № 247629-CRED на суму 4500 доларів США шляхом перерахування кредитних коштів на картрахунок № 4405885221679969 відкритий ПриватБанком згідно договору № 247629-card від 02 вересня 2008 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23 жовтня 2009 року. Відповідно до ст.ст. 525,526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання не допускається. Відповідно до частини 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Оскільки [PERSON] не сплачував в повній мірі заборгованість, що стверджується наданими розрахунками, на даний час дану заборгованість не погасив, відповідач станом на 15 липня 2009 року має заборгованість в розмірі 4515.52 Долар США, що підтверджується наданим розрахунком. Зобовязання за вказаним договором забезпечено договором поруки № 247629_СЛЕО/ДП від 02 вересня 2008 року укладений з поручителем - [PERSON]. Вимоги, які були предявлені до поручителя, були залишені без задоволення. За статтею 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом не встановлено підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору, а тому з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-24 00:00:00

У серпні 2009 року [PERSON] звернулася з позовом до ВАТ КБ «Надра» про повернення банківського вкладу та відсотків. Свої вимоги мотивувала тим, що 14.07.2008 р. вона уклала договір строкового банківського вкладу (депозиту) з ВАТ КБ «Надра», відповідно до якого передала, а відповідач прийняв грошову суму вкладу в розмірі 7000 євро. Відповідач зобовязався виплатити позивачці суму її вкладу та відсотки на умовах та в порядку, визначених договором. Відповідач прийняв кошти на умовах зворотності строком на дванадцять місяців з відсотковою ставкою 11,5 % річних. Проте зобовязання за договором депозиту ВАТ КБ «Надра» не були виконані, сума вкладу та відсотків позивачці не повернені. Таким чином позивачка просила суд стягнути з ВАТ КБ «Надра» на її користь суму депозиту в розмірі 7000 євро, суму відсотків в розмірі 801,75 євро, а всього 7801,75 євро, що еквівалентно 85449,54 грн., а також витрати по сплаті інформаційно-технічні забезпечення розгляду справи. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник ВАТ КБ «Надра» в судовому засіданні не заперечував проти того, що відповідач дійсно отримав від позивачки на зберігання кошти в розмірі 7000 євро, однак по закінченню терміну дії договору не сплатив суму вкладу та відсотки. Проте заперечував проти задоволення позову, оскільки на даний час банк знаходиться скрутному матеріальному становищі та не має можливості повернути вкладнику зазначені кошти. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 14.07.2008 р. між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством Комерційним банком «Надра» був укладений договір № 534285 строкового банківського вкладу (депозиту) «Мій вибір», оформлений в рамках пакету послуг ПП Стимул. Відповідно до умов зазначеного договору позивачка передала, а відповідач прийняв грошову суму вкладу в розмірі 7000 євро на умовах зворотності строком на дванадцять місяців з відсотковою ставкою 11,5 % річних і зобовязався виплатити [PERSON] суму вкладу та відсотки на умовах та в порядку, передбаченому договором. Проте ВАТ КБ «Надра» свої зобовязання за договором не виконав та відмовився повернути суму вкладу. Відповідно до ст.ст. 525, 530 Цивільного кодексу України не допускається однобічна відмова від зобовязання або зміна умов договору, зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і норм законодавства. Зобовязання повинні виконуватися у вказаний договором термін. В судовому засіданні встановлено, що на момент розгляду справи сума депозиту позивачці не повернута. Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобовязання мають бути виражені в грошовій одиниці України - гривні. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачкою становить 7801,75 євро, що еквівалентно 85449,54 грн. Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані докази у сукупності, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON]. На підставі ст.ст. 524, 525, 527,530 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувшись до суду з позовом, вказує, що перебуває у шлюбі з [PERSON], який зареєстрований 16 травня 1998 року Відділом РАГС м. Рівне, актовий запис № 432. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Пояснила, що вони з відповідачем мають різні погляди на сімейне життя, у результаті чого вони припинили подружні стосунки, шлюб між ними існує формально. Подальше збереження сімї неможливе. Просить шлюб між ними розірвати, дитину залишити проживати з нею. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримала, просила його задоволити. Відповідач [PERSON] позов визнав, вказав, що на розірвання шлюбу згідний. Відповідно до ч.4 ст.174 КК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності на те законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов слід задоволити. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16 травня 1998 року Відділом РАГС м. Рівне, актовий запис № 432, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ГЮ №013580 від 16 травня 1998 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Життя подружжя не склалося, сторони не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства, шлюб між ними існує формально. При зясуванні фактичних взаємин подружжя, вбачається, що подальше спільне життя подружжя неможливе, їхня сімя розпалася остаточно. На підставі ст.112 СК України, ст.ст. 130, 174, 213-215 ЦПК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON]., звернувшись до суду з позовом, вказує, що перебуває у шлюбі з [PERSON], який зареєстрований 23 травня 2008 року Відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №499. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Пояснила, що вони з відповідачем мають різні погляди на сімейне життя, у результаті чого вони припинили подружні стосунки, шлюб між ними існує формально. Подальше збереження сімї неможливе. Просить шлюб між ними розірвати, дитину залишити проживати з нею. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримала, просила його задоволити. Відповідач [PERSON] позов визнав, вказав, що на розірвати шлюбу згідний. Відповідно до ч.4 ст.174 КК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності на те законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що слід ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, а позов задоволити. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 23 травня 2008 року Відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №499, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ГЮ №037727 від 23 травня 2008 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Життя подружжя не склалося, сторони не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства, шлюб між ними існує формально. При зясуванні фактичних взаємин подружжя, вбачається, що подальше спільне життя подружжя неможливе, їхня сімя розпалася остаточно. На підставі ст.112 СК України, ст.ст. 130, 174, 213-215 ЦПК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-24 00:00:00

В провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], про стягнення суми. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що відповідно до нотаріально посвідченого договору позики від 06.11.2007 року [PERSON] отримала 10 000,00 грн та зобовязалася до 06.11.2008 року повернути всю суму. Однак на теперішній час сума боргу повернена частково а саме в сумі 3000,00 грн. На підставі викладеного, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд: ●стягнути з [PERSON] на свою користь 7\~000, 00 грн основну суму боргу; ●стягнути з [PERSON] на свою користь 282,92 грн судового збору. Відповідач [PERSON] - в судове засідання не зявилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підлеглими задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 626, 1046 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Як вбачається з нотаріально посвідченого договору позики від 06.11.2007 року [PERSON] отримала 10 000,00 грн та зобовязалася до 06.11.2008 року повернути всю суму. Однак сума була повернена частково у сумі 3000,00 грн. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином вимоги позивача у частини стягнення суми боргу за договором позики у розмірі 7 000,00 грн підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 282,92 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-24 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Кременчуцького району, третя особа третя Кременчуцька державна нотаріальна контора про визначення часток у спільній сумісній власності. Вказали, що 06.03.2000 року помер [PERSON], який за життя був разом з позивачами співвласником (спільна сумісна власність) без визначення часток квартири [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, але позивачі, як спадкоємці за законом першої черги, не змогли оформити спадщину у зв'язку з тим, що частки у спільній сумісній власності визначена не були. Просили суд встановити, що частка кожного з співвласників вказаної квартири складала по 1/6 частині. В засіданні позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] позов підтримали повністю. Від відповідача [PERSON] сільської ради Кременчуцького району та третьої особи третьої Кременчуцької державної нотаріальної контори надійшли заяви про розгляд справи без участі їхнього представника, в прийнятті рішення по справі покладаються на розсуд суду. Заслухавши думку позивачів, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 15.09.1998 року, видане [PERSON] сільською радою Кременчуцького району Полтавської області квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON], [PERSON] без визначення часток. Позивачі є спадкоємцями за законом першої черги після померлого 06.03.2000 року [PERSON]. Через невизначеність часток у спільній власності позивачі позбавлені можливості отримати спадщину, тому слід визначити частки, а саме, що кожному із співвласників належить по 1/6 частині вказаної вище квартири.

Outcome: approved