Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-03 00:00:00

В серпні 2008 року [PERSON]звернулася до суду з позовом до дошкільного навчального закладу №26 м.Прилуки Чернігівської області про визнання незаконним наказу про оголошення догани. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27 березня 2008 року під час проведення дня відкритих дверей в ДНЗ №26 до неї в логопедичний кабінет зайшли працівники цього закладу [PERSON] та [PERSON] та побили її в присутності психолога [PERSON]та няні[PERSON], які керували бійкою. 31 березня 2008 року до неї було застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни, яку позивачка вважає незаконною та просить суд скасувати наказ про застосування по відношенню до неї дисциплінарного стягнення. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 вересня 2008 року позов задоволено: поновлено [PERSON] пропущений строк на оскарження наказу завідуючої дошкільним навчальним закладом №26 м.Прилуки від 31 березня 2008 року №33 про оголошення їй догани за грубе порушення трудової дисципліни, правил внутрішнього трудового розпорядку, безвідповідальне ставлення до своїх посадових обов”язків, що призвели до зриву навчально-виховного процесу; скасовано наказ завідуючої дошкільним навчальним закладом №26 м.Прилуки від 31 березня 2008 року №33 про оголошення [PERSON] догани за грубе порушення трудової дисципліни, правил внутрішнього трудового розпорядку, безвідповідальне ставлення до своїх посадових обв”язків, що призвели до зриву навчально-виховного процесу; стягнуто з дошкільного навчального закладу №26 м.Прилуки на користь держави судовий збір в сумі 8 грн. 50 коп. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 7 грн. 50 коп. Дошкільний навчальний заклад №26 м. Прилуки не погодився з рішення суду, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, оскільки судом встановлено, що позивачка нецензурно висловлювалася в присутності вихованців дитсадка та зірвала навчально-виховний процес, що підтверджується даними перевірки Прилуцького ВМ та адміністративним матеріалом Прилуцького міськрайонного суду по даному факту. На думку апелянта, суд безпідставно поновив позивачці строк для оскарження наказу, так як остання під час розгляду її першої позовної заяви з даного питання повторно залишила зал судового засідання, отже обґрунтоване залишення позовної заяви [PERSON]без розгляду не переривало перебігу строку звернення до суду з позовною заявою. В судовому засіданні представник апелянта підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, позивачка не визнала апеляційну скаргу, просила в її задоволенні відмовити, залишити без змін рішення суду 1 інстанції. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Постановляючи рішення про задоволення позову та поновлення строку для оскарження наказу завідуючої дошкільним навчальним закладом №26 м.Прилуки від 31 березня 2008 року №33, суд першої інстанції виходив з того, що строк для оскарження наказу пропущений позивачкою по причині її хвороби, а тому підлягає поновленню, а обставини, що підтверджували б порушення [PERSON] трудової дисципліни, не доведені, тому наказ про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани є незаконним. Проте, з таким висновком не може погодитись апеляційний суд з наступних підстав. По справі встановлено, що 31 березня 2008 року завідуючою дошкільним навчальним закладом №26 було винесено наказ №33 про оголошення [PERSON] догани за грубе порушення трудової дисципліни, правил внутрішнього трудового розпорядку, безвідповідального ставлення до своїх посадових обов”язків, що призвели до зриву навчально-виховного процесу. Згідно ч. 1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Строки, встановлені ст.233 КЗпП України, не перериваються і не призупиняються. Відповідно до ст.234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, встановлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. Як вбачається з матеріалів справи, догана позивачці була оголошена 31.03.2008 року. З даним наказом [PERSON]була ознайомлена 31.03.2008 року в присутності 5 осіб, про що складений акт (а.с.33). Від підпису про ознайомлення з наказом відмовилась, про що складений акт за участі цих же осіб (а.с.34). Сама ж позивачка стверджує, що про наказ вона дізналась 02 квітня 2008 року (а.с.68). Вперше з позовом про оскарження даного наказу [PERSON]звернулась до суду 30 травня 2008 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 17 липня 2008 року (а.с.6) позовну заяву[PERSON] залишено без розгляду з тих підстав, що вона повторно без поважних причин залишила зал судового засідання. Дана ухвала не оскаржувалась, набула законної сили. Після цього, позивачка 18 серпня 2008 року повторно звернулась до суду з аналогічним позовом (а.с.1). Отже, враховуючи, що оскаржуваний наказ був виданий 31.03.2008 року, з даним позовом до суду [PERSON]звернулась 18.08.2008 року, тобто майже через 5 місяців з дня оголошення догани, то нею пропущений строк для звернення до суду за захистом порушеного права. Посилання позивачки на те, що зал судового засідання вона покидала із-за поганого самопочуття, що повторну позовну заяву вона подала 21 липня 2008 року, і це є поважними причинами пропуску строку, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки в ухвалі суду від 17 липня 2008 року зазначено, що зал покинуто без поважних причин, а повторна позовна заява подана до суду тільки 18.08.2008 року, що підтверджується реєстрацією суду. Посилання позивачки на хворобу, також у даному випадку не можуть бути підставою для поновлення строку, оскільки це не перешкоджало їй звернутись до суду з першим позовом, приймати участь у судових засіданнях. Після 17 липня 2008 року (залишення позову без розгляду) доказів стосовно хвороби не надано. Крім того, залишення позову без розгляду, повторне звернення з таким самим позовом до суду, не перериває та не зупиняє строку позовної давності. Будь-яких інших доказів поважності причин пропуску звернення до суду позивачкою не надано. Пропуск строку позовної давності є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. За таких обставин рішення суду 1 інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed