Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 13.08.2005 року, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначає, що одруження виявилось невдалим, відповідач не піклувався про створення нормальних сімейних стосунків, з лютого 2010 року разом не проживають. Сина просить залишити на вихованні з нею, судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених в ньому. Додатково пояснила, що шлюб з відповідачем існує лише формально, примирення і збереження їх сімї неможливе. Сімя практично розпалась, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечив щодо розлучення. Оскільки сторони не заперечили щодо розгляду справи в попередньому судовому засіданні, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13 серпня 2005 року (а.с.5), від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.7). Різниця в поглядах на права та обовязки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між позивачкою та відповідачем. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сімї, про що свідчить той факт, що на протязі певного періоду часу вони спільно не проживають і не підтримують шлюбних відносин, які поновлювати наміру не мають. Позивачка в судовому засіданні наполягала на розірванні шлюбу і залишенні сина на її вихованні, вважаючи примирення і збереження їх сімї неможливим, проти чого відповідач не заперечував. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сімї неможливе. За таких обставин суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін та неповнолітньої дитини, що має суттєве значення для них, тому є підстави для розірвання шлюбу. Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Дитину, сина [PERSON], суд залишає на вихованні з позивачкою за її клопотанням, оскільки спору про це у сторін не виникло. Враховуючи те, що позивачка сплатила судові витрати при подачі позову та не наполягає на їх відшкодуванні, просила покласти витрати, повязані з реєстрацією розірвання шлюбу в органах РАЦС на відповідача, суд звільняє позивачку від сплати цих витрат і покладає сплату державного мита в сумі 17 грн. на відповідача.

Outcome: approved