Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-21 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до ВАТ ЕК „Чернівціобленерго в особі Кіцманського району електричних мереж, третя особа на стороні відповідача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. Свої вимоги мотивують тим, що ЗО грудня 2002 року, при проведенні чергового рейду по виявленню порушень правил користування електроенергією, контролери [PERSON] у їх відсутність самовільно проникли в прибудову їх господарства, де був встановлений лічильник електроенергії. В цей час повернувся додому [PERSON] і між ним та контролерами [PERSON], серед яких був відповідач, почалась сварка, в процесі якої [PERSON] наполягав на тому, щоб працівники [PERSON] звільнили приміщення будинку, однак вони не виконали законну вимогу власника будинку. Вказують на те, що постановою Кіцманського районного суду від 08 травня 2007 року доведена вина [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, і у звязку із закінченням строків давності кримінальну справу було закрито. Посилаються на те, що в результаті незаконного проникнення [PERSON] до будинку вся їх родина отримала оральну шкоду, довгий час відчувала страх від перебування у власному житловому приміщенні, значний дискомфорт, так як був порушений нормальний життєвий ритм. [PERSON] на час, коли відбувалися вищезазначені події, була інвалідом II групи, а тому моральні страждання перенесла особливо болісно, вважають, що такими діями працівника [PERSON] їм завдано моральну ' шкоду, яку кожен позивач, крім [PERSON], оцінює у 1 500 грн.. [PERSON] і оцінює моральну шкоду у 1 700 грн.. В процесі розгляду справи позивачі неодноразово змінювали позовні вимоги. Так, 02 квітня 2008 року позивачі звернулися із заявами про збільшення позовних вимог і просили стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, на користь кожного з позивачів - [PERSON] [PERSON], [PERSON] 4 500 грн., а на користь позивачки [PERSON] 6 800 грн.. Згідно поданих 24 лютого 2010 року доповнень до позовної заяви позивачі збільшили позовні вимоги, посилаючись на те, що [PERSON] вчинив злочинні дії, будучи працівником ВАТ ЕК „Чернівціобленерго, а тому вина ВАТ ЕК „Чернівціобленерго є пряма і безпосередня, яка вказує, що і відповідальність теж має бути відповідна, а тому просять стягнути з відповідача, як компенсацію завданої моральної шкоди, на користь [PERSON] 25 000 грн., [PERSON]І - 15 000 грн., [PERSON] - 10 000 грн. та [PERSON] - 50 000 грн.. В судовому засіданні позивачі підтримали збільшені позовні вимоги. Залучений до участі у справі в якості відповідача представник ВАТ ЕК „Чернівціобленерго, заперечуючи проти позову, пояснив, що на час складання Акту від 30 грудня 2002 року [PERSON] перебував з їх підприємством у трудових відносинах. Працівниками [PERSON] не завдано позивачам моральної шкоди, яка б полягала в нанесенні фізичного болю, душевних страждань. Визначений позивачами розмір моральної шкоди не грунтується на якихось певних розрахунках. Крім того, постановою Кіцманського районного суду від 08 травня 2007 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 162 КК України і справу закрито у звязку із закінченням строків давності. В даному випадку обвинувального висновку судом не було винесено, а тому можна вважати, що [PERSON] невинний у вчиненні злочину. Позивачами не доведено причинного звязку між протиправним проникненням в помешкання позивачів [PERSON] та хворобою позивачки [PERSON]. Також вважає, що позивачами пропущений трирічний строк звернення до суду, тому просить в позові відмовити. Третя особа на стороні відповідача в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що 30 грудня 2002 року він разом з контролерами [PERSON], під час чергового рейду, зайшли до господарства позивачів, постукали у двері, однак вдома нікого не було. Коли виходили з господарства, зустріли позивача [PERSON], який на їх запитання чи він є хазяїном будинку, відповів що не він. Ніякого проникнення в приміщення не було, замок ніхто не ламав. Потім була порушена кримінальна справа, яку було закрито. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON] слід відмовити, а позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Кіцманського районного суду від 08 травня 2007 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 162 КК України, а справу відносно нього закрито у звязку із закінченням строків давності. Вказана постанова суду набрала законної сили і має преюдиціальне значення для вирішення даного цивільного спору. Постановою суду було встановлено, що [PERSON], працюючи водієм Кіцманського району електричних мереж, ЗО грудня 2002 року, біля 20 год., разом із контролерами цього ж підприємства [PERSON] та [PERSON], з метою перевірки дотримання побутовим абонентом Правил користування електричною енергією, прибули до будинку [PERSON], що розташований в с.Нижні Станівці Кіцманського району, і належить останньому на праві вланості, зайшов на територію вказаного господарства, господар якого був відсутній, маючи вільний доступ до приміщення літньої кухні, через вхідні двері незаконно проник всередину даного приміщення, почав проводити огляд електричного лічильника і в цей момент був виявлений господарем [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав і свобод та законних інтересів. Згідно п.п. 7, 17-1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, потерпілий, тобто особа, якій злочином заподіяно моральну шкоду, має право пред"явити позов про її відшкодування у кримінальному процесі або в порядку цивільного судочинства. Заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Як вбачається з досліджених в судовому засіданні матеріалів кримінальної справи, а саме, з постанови від 24 березня, 2007 року про визнання особи потерпілою, потерпілим у даній кримінальній справі визнано [PERSON] - власника житлового будинку № 8 по вул. Садовій в с. Нижні Станівці Кіцманського району. Твердження позивачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про те, що незаконними діями [PERSON] їм завдано моральну шкоду, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними доказами і спростовуються матеріалами справи, оскільки вони не були визнані ні потерпілими, ні цивільними позивачами по справі. Крім того, як встановлено судом, власником житлового будинку є [PERSON], позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не були безпосередніми учасниками події 30 грудня 2002 року , оскільки нікого з них не було на території вказаного господарства, що не заперечувалось позивачами в судовому засіданні. '! / ; З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є безпідставними і задоволенню не підлягають. Згідно з ч. 1 ст. 1167, ч. 1 ст. 1172 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Юридична особа або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов»язків. В п. З вищезазщначеної постанови Пленум роз»яснив, що під моральною немайновою) шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ч. З ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. А в п. 9 вказаної постанови Пленум роз»яснив, що розмір відшкодування суд визначає у межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачу фізичних та моральних страждань, з урахуванням в кожному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Отже, позивач [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, тривалість та глибину душевних страждань, яких зазнав позивач у звязку з протиправною поведінкою [PERSON]К, що був порушений нормальний спосіб його життя, враховуючи при цьому вимоги розумності та справедливості, суд оцінює завдану моральну шкоду в 500 грн. і вважає, що саме наведена сума повинна бути стягнута з відповідача - ВАТ „Чернівціобленерго - на користь позивача [PERSON] як компенсація заподіяної моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 60, ч. 1 і 3 ст. 58 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що з стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 69 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Оцінюючи досліджений в судовому засіданні Акт амбулаторної судово- психіатричної експертизи № 460 від 27 жовтня 2009 року, та наданий позивачами с доказ заподіяння моральної шкоди висновок за результатами психологічного дослідження від 16 березня 2010 року, суд приходить до висновку, що вказані докази не є належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 58 - 60, 64 ПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 23, 1167, 1172 ЦК України, п.п. З, 7, 9, 17-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди,

Outcome: partial