Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-07 00:00:00

04 січня 2010 року [PERSON] звернувся з позовом до ПАТ «[PERSON] банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 05.08.08р. між позивачем та ВАТ «[PERSON] банк Аваль» в особі Чернігівської обласної дирекції «[PERSON] банк Аваль» було укладено кредитний договір № 011/13-9999/72184 на суму 5 000.00 [PERSON] зі сплатою 24% річних строком до 30.07.09. Згідно кредитного договору № 011/13-9999/72184 від 05.08.08р., розмір відсотків за договором, комісійної винагороди та відповідальності за порушення зобов'язань визначено в іноземній валюті. Відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Статтею 524 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Тобто відповідно до ст. 524 ЦК України допускається лише визначення еквіваленту зобов'язання у іноземній валюті, а не сплата нею. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України зобов'язання підлягає виконанню у національній валюті. Таким чином, грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Стаття 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність" передбачає, що документ, який видається Національним банком України в порядку і на умовах, зазначених у цьому Законі, на підставі якого банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність є банківською ліцензією. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Пунктами в), г) ч.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю" передбачено, що індивідуальної ліцензії потребують, в тому числі, операції щодо: надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Як вбачається з кредитного договору № 011/13-9999/72184 від 05.08.08., розмір процентів за договором, комісійна винагорода та відповідальність за порушення зобов'язань визначено в іноземній валюті. Позивач вважає, що виходячи з викладеного, надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти як засобу платежу можливо при дотриманні суб'єктами імперативних вимог законодавства щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії. Проте, позивач стверджує, що зазначена ліцензія як в нього, так і в банку відсутня. Звертаючись до суду позивач просить визнати недійсним кредитний договір № 011/13-9999/72184 від 05.08.08., укладений між ним та ВАТ «[PERSON] банк Аваль» в особі Чернігівської обласної дирекції «[PERSON] банк Аваль». В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити послались на обставини викладені в позовній заяві. Додатково зазначили, що Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі в його задоволенні просила відмовити, пояснила, що ПАТ «[PERSON] банк Аваль» має відповідну ліцензію, яка надає йому право на надання валютних кредитів. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.08.08р. між позивачем та ВАТ «[PERSON] банк Аваль» в особі Чернігівської обласної дирекції «[PERSON] банк Аваль» було укладено кредитний договір № 011/13-9999/72184 на суму 5 000.00 [PERSON] зі сплатою 24% річних строком до 30.07.09. Згідно кредитного договору № 011/13-9999/72184 від 05.08.08р., розмір відсотків за договором, комісійної винагороди та відповідальності за порушення зобов'язань визначено в іноземній валюті (а.с. 8-14). Відповідно до положень статей 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківські установи на підставі банківської ліцензії мають право здійснювати кредитні операції, у тому числі розміщувати залучені кошти від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Стаття 2 вказаного закону визначає банківський кредит як будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яку гарантію, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Чинне законодавство Україні чітко визначає правомочність банків та небанківських фінансових установ на підставі відповідних ліцензій надавати кредити та бути суб'єктом кредитних зобов'язань. Частина перша статті 1054 ЦКУ визначає предмет кредитного зобов'язання таким чином, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Банки видають кредити в іноземній валюті,

Outcome: dismissed