Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-24 00:00:00

відкрите акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» (надалі по тексту позивач або банк) звернулося в суд із вище зазначеним позовом до відповідачів. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що між відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» та [PERSON] (надалі - відповідач або позичальник) 27 січня 2007 року був укладений кредитний договір за умовами якого позичальнику було надано кредит у розмірі З 000 доларів США на термін по 25 січня 2010 року під процентну ставку за користування кредитом - 18 % річних. Повернення суми кредиту та сплата процентів повинні були здійснюватися шляхом: залишок заборгованості за кредитом [PERSON] погашає щомісячними платежами у розмірі 1/36 від суми кредиту; плата процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно. Однак, [PERSON] істотно порушив умови кредитного договору, оскільки систематично порушує свої зобов»язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого станом на 31 липня 2009 року утворилася заборгованість за основною сумою кредиту на суму 1 600 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом на суму 416,04 дол. США та пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань у сумі 13 448 грн. 71 коп. З метою забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору з [PERSON] та [PERSON] (надалі відповідачі або поручителі) укладені договори поруки. Позивач просив достроково розірвати кредитний договір та стягнути з відповідачів солідарно вище вказану заборгованість. У судовому засіданні представник позивача щодо позовних вимог просить розірвати кредитний договір та зобов»язати відповідачів солідарно повернути тіло кредиту у сумі 1 600 дол. САШ, а у випадку неможливості повернення стягнути з відповідачів солідарно гривневий еквівалент, визначений за офіційним курсом на день пред»явлення позову, у сумі 12 292 грн. 80 коп., стягнути солідарно проценти за користування кредитом у сумі 3 196 грн. 44 коп. (що еквівалентно 416,04 дол. США) та пеню у сумі 13 448 грн. 71 коп. Відповідачі позовні вимоги визнали у повному обсязі, про що надали суду письмові заяви, які долучені до матеріалів справи. Відповідач [PERSON] пояснив, кредитний договір та заяву на видачу готівки підписував особисто, гроші у сумі 3 000 дол. США від банку одержав та розпорядився ними на власний розсуд. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] пояснили, що договори поруки підписували добровільно особисто. Судом роз'яснені юридичні наслідки визнання позову відповідачем. [PERSON] , [PERSON], [PERSON] намірів не змінили. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що 27 січня 2007року між: позивачем та [PERSON] письмово був укладений кредитний договір №014/1846/82/103492(а.с.5-6). Згідно розділу 1 договору позивач зобов"язався надати [PERSON] кредит у розмірі 3 000 дол. США, а [PERSON] зобов"язався до 25.01.2010 року повернути кредит та сплатити проценти у розмірі 18 % річних. За умовами кредитного договору сплата кредиту мала здійснюватися щомісячно в розмірі 1/36 від суми отриманого кредиту; погашення процентів за користування кредитом - щомісячне. Позивач взяті на себе зобов"язання виконав у повному обсязі, тобто надав кредит у сумі 3 000 дол. США [PERSON], що доводить заява на видачу готівки від ЗО січня 2007 року (а.с.9). Так, у графі "отримувач" зазначено "Каленчук Володимир Климович»", відповідач [PERSON] підтвердив, що у графі "підпис отримувача" - він розписувався. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] готівкові кошти одержав від позивача у повному обсязі, це дало йому можливість розпорядитися одержаними коштами на власний розсуд. [PERSON] має повну цивільну дієздатність, своїми діями створив для себе цивільні обов"язки, тому повинен виконувати обов"язки та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до частини 2 ст.651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Так, із розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання виконав частково, чим позбавив позивача своєчасно одержати те, на що він розраховував при укладенні кредитного договору, а тому порушив договір істотно (а.с. 10,11). Відповідно до ч.І ст.599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно п.9.1 кредитний договір діє до повного погашення кредитної заборгованості (суми кредиту, процентів за користування, пені). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що кредитний договір слід розірвати в судовому порядку. Як вбачається зі змісту частини 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Вищезазначене свідчить, що позивач свої зобов'язання за договором виконав, проте [PERSON] ні, а відповідно до положень ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов 'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Згідно п.10.1 кредитного договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості та процентів за користування кредитом [PERSON] зв"язався сплачувати позивачу пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення. Позичальник зобов»язався здійснювати сплату пені в національній валюті України по офіційному курсу НБУ на день сплати (п.10.3 кредитного договору). Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позивач має дозвіл Національного Банку України на залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Таким чином, він правомірно надав відповідачу кредит в іноземній валюті, а тому може й вимагати повернення тіла кредиту у тій же іноземній валюті, тобто у доларах США. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов»язання повинні виконуватися належним чином, тобто належним виконанням зобов»язань з боку відповідача [PERSON] є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено договором. У кредитному договорі сторони визначили, що проценти за користування кредитом сплачуються у доларах та відповідач [PERSON] зобов»язався сплачувати проценти за користування кредитом у доларах США. Така угода сторін не визнана недійсною. Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно розрахунків, які долучаються до матеріалів справи, заборгованість за кредитним договором станом на 31 липня 2009 року становить: заборгованість за основною сумою кредиту 1 600 дол. США, що еквівалентно 12 292 грн. 80 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 416,04 дол. США, що еквівалентно 3 196 грн. 44 коп.; сума пені за порушення зобов»язань щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами -13 448 грн. 71 коп. (а.с.10,11). Суд також; враховує положення ст. 524 ЦК України стосовно того, що зобов»язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. При цьому сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов»язання в іноземній валюті. Заборгованість нарахована згідно вимог ст.534 ЦК України щодо черговості погашення вимог за грошовим зобов'язанням. Згідно ч.З ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Судом відповідачам роз"яснено право користуватися правовою допомогою, наслідки вищезазначеного положення закону щодо позовної давності. Проте, відповідачі розпорядилися правами на власний розсуд та заяв щодо застосування позовної давності не зробили. З метою забезпечення виконання зобов"язань по кредитному договору 26 січня 2007 року між; позивачем та [PERSON], між: позивачем та [PERSON] були укладені договори поруки №№1,2 (а.с. 7,8). Згідно умов даних договорів [PERSON] та [PERSON] поручилися за виконання [PERSON] свого обов"язку. Порукою забезпечено виконання зобов'язання у повному обсязі. Відповідно до змісту ст.ст.553,554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, тому суд солідарно стягує з відповідачів загальну суму заборгованості. Судові витрати, згідно ст.88 ЦПК України, покладаються на відповідачів, як винну сторону (а.с. 1,2).

Outcome: approved