Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1\\4 частки з усіх видів заробітку, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісяця і до закінчення дитиною навчання, посилаючись на те, що їх син [PERSON] є студентом першого курсу денної форми навчання енергетичного факультету Української інженерно-педагогічної академії, потребує матеріальної допомоги. Відповідач має постійне місце роботи, отримує заробітну плату, але в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання сина відмовляється. Оскільки її заробітна плата не дозволяє їй самостійно утримувати сина, вона зазнає фінансові труднощі і тому вона змушена звернутися до суду з позовом. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги і просила стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, зокрема, в розмірі 412 грн., оскільки з 01.01.2010 року Законом України « Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» від 20.10.2009 року встановлено розмір прожиткового мінімуму на одну особу з розрахунку на місяць 825,00 грн. Дитина є студентом денної форми навчання і витрати на його утримання повязані з придбанням підручників та необхідної літератури, проїздом у міському транспорті, а також на харчування. Вважає, що зазначена сума забезпечить хоча б частково належний соціальний захист дитини, яка продовжує навчання. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлені позовні вимоги і просили позов задовольнити, зазначаючи , що ствердження відповідача з приводу того, що між ним та позивачкою була усна домовленість про припинення виконання аліментних зобовязань на сина після передачі [PERSON] права власності на 1\\3 частку квартири [ADDRESS], яка належить відповідачеві на праві власності, їхньому сину [PERSON] не відповідає дійсності, оскільки після розірвання шлюбу з відповідачем вона жодного разу не мала наміру відмовлятись від стягнення аліментів з [PERSON] на утримання сина [PERSON], так як в добровільному порядку відповідач матеріальну допомогу не надавав. Більш того, відповідач постійно вчиняв сварки , застосовував відносно неї фізичне насильство та завдавав тілесні ушкодження з метою змусити її відмовитись від утримання аліментів. Даний факт підтверджується актами судово-медичного обстеження її, [PERSON], та письмовими попередженнями [PERSON] працівниками Комінтернівського РВ ХМУ ГУ МВСУ в Харківській області з приводу порушення громадського порядку та спокою сусідів. Крім того будь-якої домовленості між нею та відповідачем щодо відмови від аліментів на утримання сина у разі передачі сину 1\\3 частини квартири № 52 в будинку № 18-Б по вулМатросова в м.Харкові, ніколи не відбувалось. При оформленні договору дарування [PERSON] жодних умов щодо звільнення його від сплати аліментів також не висував. Всі ці факти вказують на те, що [PERSON] усіляко ухиляється від обовязку утримувати сина, який продовжує навчання у вищому учбовому закладі. Окрім цього позивач зазначила, що у сина [PERSON] встановлено хронічне захворювання- бронхіальна астма і відповідно до цього виникають додаткові витрати на придбання лікарських препаратів та оплату медичних процедур. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що не має можливості надавати сину матеріальну допомогу в тому розмірі, який визначила позивачка, оскільки розмір його заробітної плати не дозволяє надавати матеріальну допомогу на утримання сина, який продовжує навчання у розмірі 412 грн. щомісячно, так як в такому випадку він буде зазнавати матеріальні труднощі. Також зазначив що, оскільки після розірвання шлюбу з [PERSON] син залишився проживати з позивачкою, між ним, та [PERSON] була усна домовленість щодо передачі права власності на нерухоме майно ним, [PERSON] на користь сина [PERSON] у вигляді 1\\3 частини квартири [ADDRESS], а [PERSON] відмовиться від утримання аліментів. Проте в письмовій формі, відповідно до вимог законодавства, договір не оформлявся. Зі свого боку він виконав умови усного договору та подарував сину [PERSON] 1\\3 частину зазначеної квартири, а [PERSON] не дотрималась домовленості та не припинила стягнення аліментів на утримання сина. Крім того на його утриманні знаходиться його дружина [PERSON], з якою він проживає однією сімєю та веде спільне господарство, дружина на даний момент ніде не працює і його заробітна плата є єдиним джерелом для існування та забезпечення сімї. Вважає, що подарувавши сину частину квартири, яка належить йому на праві власності, таким чином, він виконав аліментні зобовязання по відношенню до сина [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв′язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов′язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 12.08.2003 року. Від даного шлюбу сторони мають повнолітнього сина- Зибіна [PERSON], [INFO]. Згідно довідки КЖЕП-122 Комінтернівського району м.Харкова,[PERSON],[INFO] зареєстрований та проживає разом із матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки від № 54\\642 від 22.09.2009 року Української інженерно-педагогічної академії [PERSON] є студентом першого курсу денного відділення, ЕН факультету. Отримує стипендію у розмірі 583,00 грн. Як вбачається з довідки № 66 від 08.10.2009 року КП « ВТП «Вода» [PERSON] постійно працює з 21.02.2007 року на підприємстві на посаді слюсара-сантехніка пятого розряду. Розмір заробітної плати за період з квітня 2009 року по вересень 2009 року включно складає - 9739,23 грн., утримано із заробітної плати відрахувань за вказаний період в сумі -2939,54 грн. Згідно довідки від 24.09.2009 року Харківського міського центру зайнятості, [PERSON] перебувала на обліку в центрі зайнятості як безробітна з 13 лютого 2009 року по 21 серпня 2009 року, загальна сума доходу становить 1612 грн.90 коп. Згідно довідки № 120 від 02.03.2010 року Української інженерно-педагогічної академії м.Харкова, [PERSON] дійсно працює в академії на посаді майстра. Загальна сума доходу за період з 01.01.2010 року по 28.02.2010 року становить 2291 грн. 15 коп. Відповідно до статті 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач має постійне місце роботи, отримує щомісячно, без затримання, заробітну плату, стан здоровя дозволяє йому надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини на час навчання в Українській інженерно-педагогічній академії. Також встановлено, що відповідач немає інших грошових зобовязань, інших дітей, непрацездатних батьків або дружини, які б знаходились на його утриманні. Таким чином суд вважає, що відповідач стверджуючи про неможливість надавати допомогу сину з причини знаходження на його утриманні жінки, з якою він проживає однією сімєю і веде спільне господарство, зайняв пасивну позицію по відношенню щодо виконання свого обовязку по утриманню сина. Чинним законодавством не передбачено утримання працездатної жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, але тривалий час проживають однією сімєю і ведуть спільне господарство. Крім того судом не встановлювався факт спільного проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] Судом не приймається до уваги ствердження відповідача про неможливість надавати сину матеріальну допомогу, оскільки розмір його заробітної плати не дозволяє надавати матеріальну допомогу у розмірі 412,00 грн щомісячно, так як в такому випадку він буде зазнавати матеріальні труднощі. Окрім цього суд не бере до уваги ствердження відповідача щодо усної домовленості між ним та [PERSON] з приводу відмови від аліментів [PERSON] після передачі права власності належної йому 1\\3 частки квартири [ADDRESS] [PERSON] з наступних підстав. Згідно статті 190 Сімейного кодексу України, той з батьків, з ким проживає дитина, і той з батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у звязку з передачею права власності на нерухоме майно ( житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо.) Такий договір нотаріально посвідчується і підлягає державній реєстрації. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 09.02.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 743, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] подарував [PERSON] належну йому на праві власності 1\\3 частку квартири [ADDRESS]. З договору дарування не вбачається будь-яких умов, які б обтяжували договір дарування, також в договорі не обумовлено, що 1\\3 частка квартири передається сину в рахунок припинення виконання аліментних зобовязань відносно дитини і відмови [PERSON] від утримання аліментів. Також при укладенні договору дарування [PERSON] будь-які заяви щодо надання дозволу з приводу укладення договору про припинення права на аліменти на дитину, органу опіки та піклування не направлялись. Проте враховуючи, що доходи як позивачки так і відповідача майже однакові, син отримує стипендію у розмірі 583,00 грн., хворобу [PERSON], що підтверджується медичними довідками міської клінічної лікарні № 13, міської дитячої клінічної лікарні № 24, обласної дитячої клінічної лікарні № 1, але виходячи з розміру прожиткового мінімуму та реальних потреб в утриманні дитини, суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу і з нього підлягає стягненню на користь дитини 300 грн. щомісяця, що буде відповідати фактичним обставинам справи. Таким чином суд, враховуючи пояснення позивачки, відповідача, матеріальне становище позивача та відповідача, вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню. З відповідача також необхідно стягнути судовий збір на корить держави у розмірі 51 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial