Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-27 00:00:00

В квітні 2008 року [PERSON]. звернулася з позовом в суд до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою( а. с.3-4) . Позивачка вказувала, що вона є власником квартири [ADDRESS], відповідачі мешкають в квартирі [ADDRESS]цього ж будинку. Позивачка зазначає, що вони без її відома та згоди встановили стіну, яка відгороджує їх квартири від коридору загального користування, з двома замками на дверях, але їй надали ключі лише від одного замка. Таким чином , відповідачі, як вважає [PERSON] , не надавши їй ключ від другого замка , обмежили вільний доступ до її квартири . Позивачка вказує, що відповідачі своїми протиправними діями щодо вчинення перешкод її вільному доступу до своєї квартири заподіяли їй моральну шкоду, яку вона оцінює в 5 000 грн., яка виразилася в постійних нервуваннях та переживаннях з цього приводу. Позивачка просить усунути перешкоди в користуванні її квартирою шляхом зобов'язання відповідачів розібрати самовільно встановлену стіну з дверима поруч з вхідними дверима до її квартири і до квартири відповідачів та стягнути на її користь з відповідачів в солідарному порядку 5 000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 вересня 2008року [PERSON]. відмовлено в задоволенні позовних вимог до відповідачів про усунення перешкод у користуванні квартирою. В апеляційній скарзі [PERSON]. просить скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі через неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції . Апелянт вказує, що всупереч положенням статтей 212, 215 ч. 3 ЦПК України судом залишено поза увагою акт ТОВ „Габріель”, з якого вбачається, що стіна, яка відгороджує від коридору загального користування квартиру позивачки, зроблена не за проектом , самовільно , за рахунок площі загального коридору. Дана стіна перешкоджає позивачці вільно користуватися квартирою. Також апелянт стверджує, що у оскаржуваному рішенні не наведено жодного доказу на підтвердження висновку суду відносно того, що стіна не будувалась ні позивачкою , ні відповідачами. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції, - скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON]до [PERSON] , [PERSON]про відшкодування моральної шкоди. Оскільки в зазначеній частині рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з'ясуванням судом обставин , що мають значення для справи , що є , згідно положень ч.1, п. 1 статті 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення апеляційним судом в зазначеній частині позовних вимог. Апеляційний суд вважає за необхідне в даній частині позову ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] до відповідачів про відшкодування моральної шкоди та стягнути з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь [PERSON] 500 (п'ятсот) грн. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди. В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 вересня 2008 року необхідно залишити без змін. Оскільки відповідно до положень статті 308 ЦПК України , апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. По справі встановлено, що позивачка [PERSON]. є власницею квартири [ADDRESS] ( а. с. 5). Відповідачі мешкають у квартирі [ADDRESS]того ж будинку. Двері до квартир сторін відгороджені від коридору загального користування тамбурною стіною. На дверях тамбурної стіни відповідачами встановлено два замки, від одного з них ключ наданий позивачці. Як стверджує [PERSON]., і даного факту не заперечували в судовому засіданні відповідачі , від другого замка відповідачі ключ позивачці не надали , з метою впливу на її, як вони вважають, негативну по відношенню до них поведінку . Також в судовому засіданні відповідачі не заперечували , що дійсно декілька разів вони замикали тамбурні двері на замки , у зв'язку з чим доступ до квартири позивачки був обмежений і вона не могла потрапити до неї. Між сторонами на побутовому грунті склалися давні неприязні стосунки , про що свідчать копії постанов про відмову в порушенні кримінальної справи від 09 жовтня 2006 року, 30 березня 2007 року, 13 листопада 2007 року, 13 квітня 2008 року ( а. с. 7, 11, 19, 21), складені за результатами розгляду заяв до правоохоронних органів як позивачки [PERSON]., так і відповідачки [PERSON] Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні квартирою, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі дану стіну не будували, сама по собі стіна не порушує прав позивачки, а тому вимоги позивачки про усунення перешкод в користуванні нею своєю квартирою шляхом зобов'язання відповідачів розібрати самовільно, як вона вказує, встановлену стіну з дверима поруч з вхідними дверима до її квартири і до квартири відповідачів задоволенню не підлягають. Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції, оскільки в судовому засіданні сторони не заперечували, що перегородка, про яку йдеться мова в позовній заяві, на час їх заселення в будинок, в якому вони мешкають , вже була в наявності, вказана перегородка була передбачена за проектом будинку. Згідно довідки Чернігівського філіалу „ Чернігівцивільпроектреконструкція” „ НДІ Проектреконструкція”, перегородка з дверима, відокремлююча коридор загального користування та сходову клітину , виконана згідно розробленої проектно - кошторисної документації з застосуванням типових секцій Адресної проектно - виробничої системи ЧН-94. Згідно довідки ТОВ „ Габріель” , в будинку по вул. [ADDRESS] всі двері встановлені згідно проектної документації будівельною організацією ВАТ „ Домобудівник”. Таким чином, в даній частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, оскільки його висновки відповідають фактичним обставинам справи; відсутні підстави для задоволення вимог позову щодо зобов'язання відповідачів розібрати перегородку з дверима, відокремлюючу коридор загального користування та сходову клітину , оскільки вона виконана відповідачами не самовільно, а будівельною організацією, згідно розробленої проектно - кошторисної документації з застосуванням типових секцій Адресної проектно - виробничої системи ЧН - 94. Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають , оскільки [PERSON]. не надано доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральної шкоди. На підставі положень статті 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції в зазначеній частині підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Судом встановлено, що спочатку до своєї квартири вселилася позивачка , замків на вказану перегородку з дверима, відокремлюючу коридор загального користування та сходову клітину вона не ставила. В подальшому, як пояснив відповідач в судовому засіданні , їх сім'я заселилася до своєї квартири, і зі згоди позивачки вони встановили на вказану перегородку з дверима врізний замок, ключ від якого був і у позивачки. Пізніше, як пояснив[PERSON] з метою впливу на негативну поведінку позивачки по відношенню до його сім'ї , відповідачами було встановлено на перегородці з дверима другий накладний замок , ключі від якого вони [PERSON] не надавали. Відповідачі в судовому засіданні не заперечували того факту , що дійсно мали місце випадки, коли позивачка , не маючи ключей від другого замка перегородки з дверима , декілька разів не могла потрапити до своєї квартири; таким чином відповідачі , як вони пояснили, намагалися заспокоїти позивачку по відношенню до їх сім'ї. Крім пояснень сторін в судовому засіданні, факти перешкоджання відповідачами доступу позивачки до своєї квартири підтверджуються і постановами ЧМВ УМВС України в Чернігівській області від 09 жовтня 2006 року ,13 квітня 2008 року ( а. с. 7, 11). З відповідачами органами міліції проводилися офіційні бесіди та виносилися офіційні застереження про недопущення протиправних дій відносно [PERSON] Таким чином, апеляційним судом встановлено, що відповідачами вчинялися протиправні дії щодо позбавлення позивачки права вільного доступу до її квартири . Як вбачається з обґрунтування позовної заяви ( а. с. 3) та пояснень позивачки в судовому засіданні, спричинення їй відповідачами моральної шкоди [PERSON] пов'язує саме з тим, що відповідачами їй не було надано ключ від другого замка перегородки , що позбавило її можливості вільного доступу до своєї квартири. Позивачка вказувала, що через такі протиправні дії відповідачів вона постійно перебуває в стані нервової напруги та систематичних хвилювань. З врахуванням положень статтей 23 , 1167 Цивільного кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику у справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди” , апеляційний суд приходить до висновку, що позивачці відповідачами спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивачка зазнала у зв'язку з вищевказаною протиправною поведінкою щодо неї відповідачів. Оскільки моральну шкоду завдано спільними діями відповідачів , вони несуть солідарну відповідальність перед позивачкою. Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, з врахуванням засад розумності , виваженості та справедливості . З відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню в солідарному порядку 500 грн. в рахунок відшкодування спричиненої їй моральної шкоди. У відповідності до положень статті 88 ЦПК України , необхідно стягнути з [PERSON] 13 ( тринадцять) грн. 87 коп. та [PERSON] ( тринадцять) грн. 87 коп. на користь [PERSON]на відшкодування понесених судових витрат ( 07 грн. 50 коп. + 08 грн. 50 коп. + 07 грн. 50 коп. + 04 грн. 25 коп. ) : 2= 13 грн. 87 коп. ( а. с. 1, 2, 55 -58). Повернути [PERSON] 19 грн. ( дев'ятнадцять) грн. 95 коп. надлишково сплаченого мита на користь держави з державного бюджету м. Чернігова по квитанції № 160/ 341 ВАТ Банк " Демарк" ( а. с. 59).

Outcome: partial