Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-15 00:00:00

Позивач 14.05.2009 року зваернувся в суд з позовом до відповідача Бродівського РВ ГУМВС України про відшкодування моральної шкоди в сумі 1700 грн. В обґрунтування позову зазначив,що в 2004 році відповідач порушив сто-совно нього адмінсправу,не попередивши його відповідним чином.Його силою було доставлено в судове засідання,де взнав про порушення адмінсправи № 3-799/04.Суд його оправдав,в притягненні до відповідальності відповідачу відмовлено. Стверджує,що своїми неправомірними діями міліція безпідставно його затри-мала,а звинувачення принизили його гідність,нанесли непоправиму шкоду його порядності. Зазначає,що крім цього з метою оправдати міліція вступила в змову із суддею та підмінила протокол адмінпорушення,в якому відсутній його підпис.В судовому засіданні по справі № 3-799/04 підпис в протоколі був зроблений від його імені. Просив стягнути з відповідача в його користь 1700 гривень моральної шкоди. В подальшому позивач заявив,що претензій до суду щодо підміни протоколу про адмінправопорушення по справі № 3-799/04 мати не буде. Оскільки позов було заявлено до державного органу,то по ініціативі суду до участі в справі в якості співвідповідача було залучено Державне казначейство України. В судовому засіданні позивач позов підтримав і пояснив,що відповідач незаконно порушив щодо нього адміністративну справу і зробив спробу незаконно притягнути до адміністративної відповідальності,але суддя Кваша відмовив у притягненні його до адміністративної відповідальності і закрив справу.На його думку,незаконність дій відповідача полягає в тому,що по відношенню до нього допущена упередженість,бо він доводив,що він є власником майна,а принизили його тим,що відповідач хотів притягнути його до відповідальності безкарно.Працівники райвідділу 26 квітня 2004 року привезли його з села [PERSON] і силою привели в кабінет судді,де він взнав про складення щодо нього протоколу,в якому був підпис від його імені,а пізніше протокол був у суді підмінений і підпису від його імені на протоколі вже не було,про що він взнав у серпні 2005 року. Справа про адміністративне правопорушення носила залякувальний характер.26 квітня 2004 року протокол про його затримання відповідачем не складався і в приміщення рай-відділу міліції він не доставлявся.Коли його працівники міліції забирали з дому, то все село взнало,що його арештували і це було приниженням його гідності. Представник відповідача Бродівського РВ ГУМВСУ у Львівській області позову не визнав і пояснив,що весною 2004 року від колишньої дружини відповідача,а також від його дочки в райвідділ міліції поступили заяви на дії позивача.Були зібрані матеріали про правопорушення від 27.03.2004 р і позивача в усній формі повідомили про складення протоколу від 08.04.2004 року та попросили з»явитися в суд,для розгляду матеріалів справи про адмінправопорушення,але він не з»явився, тоді працівники міліції поїхали до позивача додому і для забезпечення розгляду судом справи - 26.04.2004 року доставили позивача в суд. Відповідач-Державне казначейство позову не визнав з підстав,наведених у письмовому запереченні.Представник Державного казначейства в судовому засіданні пояснив,що вважає позов безпідставним,оскільки ніякого затримання позивача не було.А було працівниками міліції відносно позивача складено протокол та достав-лено його до суду. Заслухавши пояснення позивача і представників відповідача та дослідивши інші докази по справі,суд дійшов висновку про те,що позов до задоволення не підлягає з наступних міркувань: Відповідно до п.»с» ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основопо-ложних свобод, «Кожен має право на свободу та особисту недоторканість.Нікого не може бути позбавлено свободи,крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом:с/законний арешт або затримання особи,здійснене з метою допровадження її до компетентного органу за наявності обгрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обгрунтовано вважається необхідним запо-бігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення;». Відповідно до ст.56 Конституції України»Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та мора-льної шкоди,завданої незаконними рішеннями,діями чи бездіяльністю органів дер-жавної влади,органів місцевого самоврядування,їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень». Підстави для відшкодування шкоди завданої громадянянинові внаслідок дій, зокрема органу дізнання,передбачено статтею 1 Закону України»Про порядок відшко-дування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання,досудо-вого слідства,прокуратури і суду» від 01.12.1994 року,а право на її відшкодва-ння,передбачено статтею 2 вищезгаданого закону.А підстави для відповідальності за завдану моральну шкоду неправомірними рішеннями,діями чи бездіяльністю,як пе-редбачено ст.1167 ЦК України наступають за наявності вини особи,яка її завдала. Відповідно до ч.2 п.2 ст.1167 ЦК України «2.Моральна шкода відшкодовується не-залежно від вини органу державної влади,органу влади Автномної Республіки Крим, органу місцевого самоврядуваня,фізичної або юридичної особи,яка її завдала: 2/якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності,незаконного притягнення до кримінальної відповідальності,незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд,незаконного затримання,незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт». Згідно із частинами 5 і 6 ст.4 вищезгаданого ЗУ від 0112.1994 р відшко-дування моральної шкоди провадиться у разі,коли незаконні дії органів дізнання завдали моральної втрати громадянинові,призвели до порушення його нормальних життєвих зв»язків,вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. А моральною шкодою визнаються страждання,заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу,що призвело до погіршення або позбавлення можли-востей реалізації ним своїх звичок і бажань,погіршення відносин з оточуючими людьми,інших негативних наслідків морального характеру. Як зазначено,в оглянутій судом копії протоколу ЛВ № 050214 від 08 квітня 2004 року,складеного відносно позивача про вчинення адмінправопорушення перед-баченого ст.173-2 КУпАП/ас 12 відмовного матеріалу Бродівського РВ № 312-0208/, розгляд цієї справи мав відбутися 13 квітня 2004 року.А зважаючи на те,що роз-гляд цієї справи фактично було здійснено судом 26.04.2004 р,то дана обставина може свідчити про те,що дійсно у органу внутрішніх справ були проблеми з забез- печенням явки позивача в суд для розгляду справи про адмінправопорушення. Як було встановлено судом на підставі пояснень позивача і свідків:[PERSON] та [PERSON]І./помічника дільничного інспектора/,які пояснили,що по дорученню дільничного інспектора Костіна А.М./яким відносно [PERSON] було складено протоколи про адміністративне правопорушення/,вони дійсно їздили до [PERSON] додому і запропонували йому поїхати з ними у райвідділ міліції в м.Броди на що він погодився.При цьому вони його не заставляли поїхати з ними і не застосовували фізичного чи психологічного насильства. У суду немає підстав розглядати голослівні твердження позивача про те,що: »Коли його працівники міліції забирали з дому,то все село взнало,що його арешту-вали і це було приниженням його гідності» - як доведений факт заподіяння йому моральних страждань,які б призвели до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань,погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Таким чином,оскільки 26 квітня 2004 року позивач працівниками Бродівського РВ фактично не затримувався і в ізолятор тимчасового утримання не поміщався,а дії працівників міліції,які 26 квітня 2004 року доставляли позивача в суд,не можуть розглядатися як незаконне затримання,а дають суду підстави розглядати їх- як дії,здійснені з метою допровадження позивача до компетентного органу-суду для розгляду відносно позивача справи про адмініністративне правопорушення,передба-чене ст.173-2 ч.1 КУпАП,тобто працівниками Бродівського РВ здійснювалися дії, вчинення яких допускається п.»с» ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод»,то ці дії не були неправомірними і правові підстави для покладення на відповідачів обов»язку відшкодування моральної шкоди відсутні.

Outcome: dismissed