Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-11 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно, в обгрунтування своїх вимог зазначила, що 30.06.2005 року помер її чоловік - [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, а саме: домоволодіння по вул. Зеленій, 15 в с. Горбанівка, Полтавського району та незакінчений будівництвом будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані на земельній ділянці площею 0,15 га. по вул. Вязовченко, 1 в с. Розсошенці Полтавського району. Рішенням постійно діючого третейського суду при центральній універсальній біржі від 21.12.2007 року визнано за позивачкою право власності на частину домоволодіння по вул. Зеленій, 15 в с. Горбанівка, Полтавського району а за відповідачами право спільної сумісної власності на незакінчений будівництвом будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані на земельній ділянці площею 0,15 га. по вул. Вязовченко, 1 в с. Розсошенці Полтавського району. Ухвалою Полтавського районного суду від 28.12.2007 року видано виконавчий лист для узаконення права власності згідно рішення третейського суду , але в зв'язку зі змінами законодавства України на даний час позивачка не може реалізувати своє право на власність і тому змушена звернутися до суду. Позивачка в судове засідання не зявилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися, надавши заяви про розгляд справи без їх участі, проти позовних вимог не заперечили. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.. В судовому засіданні встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 30.06.2005 року [PERSON]. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно [PERSON] належало домоволодіння по пров. Зелений, 15 в с. Горбанівка Полтавського району. Відповідно договору купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку та земельної ділянки від 22.03.2004 року [PERSON] є власником незакінченого будівництвом будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки, площею 0,15 га. по вул. Вязовченко, 1 в с. Розсошенці Полтавського району. 21.12.2007 року рішенням постійно діючого третейського суду при центральній універсальній біржі за позивачем визнано право власності на1/2 частину домоволодіння по вул. Зеленій, 15 в с. Горбанівка, Полтавського району а за відповідачами право спільної сумісної власності на незакінчений будівництвом будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані на земельній ділянці площею 0.15 га. по вул. Вязовченко, 1 в с. Розсошенці Полтавського району. 28.12.2007 року ухвалою Полтавського районного суду видано виконавчий лист для узаконення права власності, згідно рішення третейського суду , але в звязку зі змінами законодавства України на даний час позивачка не має можливості реалізувати своє право на власність. Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності невстановлена судом. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частина 3 ст. 331 ЦК України визначає, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Статтею 355 ЦК України встановлено, що майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності визнаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласниками або законом, ст. 357 ЦК України. Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб, в тому числі і право користування земельною ділянкою. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На підставі ч.2 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно ст.1296 ЦПК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Визнання відповідачами предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та охоронювані законом інтереси інших осіб. Позивачка є спадкоємицею за законом, але не може оформити спадщину через розбіжність у правовстановлювальних документах на спадкове майно, тому враховуючи викладене, суд вважає позов обгрунтованим доведений в судовому засіданні та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Суд вважає, що так як частки відповідачів рівні за ними необхідно визнати право власності ПО ? частині. На підставі викладеного,

Outcome: approved