overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив про їх задоволення, посилаючись на факт непроживання відповідача у вищевказаній квартирі без поважних причин з 2003 року. При цьому просив про розгляд справи за відсутності відповідача в порядку заочного провадження. Відповідач до суду не зявився, про причини неявки не повідомив, заперечень проти позову не надав. Ухвалою суду справа розглянута за відсутності відповідача в порядку заочного провадження. Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка [PERSON] та дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. Як вбачається із матеріалів справи, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] [PERSON] є його онукою та дружиною [PERSON] У вищевказаній квартирі [PERSON] зареєстрована з 10.10.1995 року, [PERSON] - з 12.08.1999 року. 07.03.2006 року [PERSON] помер та після його смерті відкрилась спадщина у вигляді вищевказаної квартири, яку прийняла [PERSON], однак свідоцтво про право власності на час звернення до суду не отримала. Як пояснив представник позивача, в 2003 році шлюбні відносини між сторонами припинені, після чого відповідач зібрав свої речі, залишив квартиру та з того часу у квартирі не проживає. Пояснення представника позивача підтвердила допитана в якості свідка [PERSON], яка суду показала, що дійсно з 2003 року [PERSON] не проживає в [INFO]. Крім того, факт не проживання відповідачки у вищевказаній квартирі підтверджується матеріалами перевірки Центрального РВ ММУ УМВС України у Миколаївській області. Згідно вимог ч. 1 ст.71 ЖК України при тимчасової відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців цей строк за заявою відсутньою може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно вимог ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводяться в судовому порядку. Із урахуванням вищевикладеного, на підставі ст.ст.71,72 ЖК України, суд дійшов висновку, що [PERSON] відсутній у жилому приміщенні квартири [ADDRESS] без поважних причин з 2003 року, тобто більш ніж шість місяців, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. Таким чином вимоги позову обґрунтовані та підлягають задоволенню. У відповідності зі ст.ст.81,88 ЦПК України судові витрати сплачені при подачі позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-15 00:00:00

[PERSON] пред"явила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позовних вимог покликалась на те, що 13.06.1987 р. вона зареєструвала шлюб із відповідачем у відділі РАЦС м. Червоноград Львівської області, актовий запис № 274. Від спільного подружнього життя мають двоє дітей: дочку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалось, оскільки відповідач зловживає спиртними напоями, не працює, не утримує сім»ю. Спору про поділ майна немає. Позивачка просить шлюб розірвати. У відкритому судовому засіданні позивачка позовну заяву підтримала, наполягає на розлученні. Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча належно був повідомлений про дату та час розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 263533. Так, згідно вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони не зуміли створити міцної сім"ї, вона розпалась остаточно. Причиною розпаду сім"ї є зловживання відповідачем алкоголю, недбале ставлення до матеріального забезпечення сім»!'. Позивачка наполягає на розлученні, миритись не бажає, а тому суд вважає, що позов підставний, підлягає до задоволення, шлюб слід розірвати, поклавши судові витрати на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, зазначивши, що вона проживала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 2 березня 2005 року, від якого вони мають двох спільних неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою і перебувають на її утриманні. В звязку з тим, що сторони проживають окремо і відповідач не надає допомоги по утриманню дітей, позивачка просить стягнути з нього аліменти в розмірі 1\\3 частини заробітної плати щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та прохала стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1\\3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, оскільки діти перебувають на її утриманні, а вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дітьми і отримує щомісяця лише соціальну допомогу. Відповідач добровільно матеріальної допомоги дітям не надає. Відповідач позов визнав повністю та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей, зазначивши, що добровільно не надає допомогу, тому що не працює і не має коштів. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що поскільки сторони мають спільних дітей, обидва записані їх батьками, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії 1-СР № 094971, серії 1- СР № 002089, і обидва зобовязані утримувати їх до повноліття, тому, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей, поскільки вони знаходяться на утриманні позивачки, що підтверджується довідкою про склад сім»ї, виданою Чигиринською міською радою № 3044-0247103 від 07.05.2010 року. На підставі викладеного, ст. 180, 181-183 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-15 00:00:00

02.12.2009 року заявники [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з заявою про визнання недієздатним їх брата та батька - [PERSON]. Заявники вказали, що [PERSON] хворіє психічним захворюванням, перебуває на обліку у лікаря - психіатра з діагнозом: стійковиражений органічний астеноневротичний розлад, що підтверджується довідкою Вознесенської ЦРЛ. В зв"язку з виникненням питань щодо оформлення опіки, та в інтересах самого [PERSON], так як він не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, заявники просять визнати його недієздатним та призначити їх опікунами. В судовому засіданні заявники [PERSON] та [PERSON] підтримали свої вимоги, просять задовольнити заяву посилаючись на ту обставину, що вони можуть і бажають опікуватися хворим. Представник орану опіки та піклування Вознесенської райдержадміністрації в судове засідання не з"явився, заінтересована особа судом належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності. Вислухавши заявників, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Заявник [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження від 18.07.1986 року, виданого Станіславською сільською радою Білозерського району Херсонської області є сином [PERSON] ( а.с. 66 ). Заявниця [PERSON] є сестрою [PERSON], що також підтверджується свідоцтвом про народження ( а.с.52). [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-психіатра, що підтверджується довідкою Вознесенської ЦРЛ (а.с.7). Згідно висновку Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 [PERSON] хворіє психічним захворюванням у вигляді сосудистої пост апоплектичної деменції. За своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому потребує строннього догляду ( а.с. 57-60). Відповідно до ч 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана недієздатною якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій ( або) керувати ними . Згідно подання Вознесенської райдержадміністрації № 132/02-05/10 від 18.02.2010 року орган опіки та піклування вважає за доцільне призначити опікуном [PERSON] [PERSON] та [PERSON] ( а.с 52). Відповідно до ч 1 ст 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно ч5 ст 63 ЦК України фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. Заявники відповідно до вимог ч 4 ст 63 ЦК України можуть бути призначені опікунами [PERSON], зважаючи на сімейні, родинні відносини, ту обставину, що вони мають матеріальну можливість виконувати обов"язки опікуна, крім того мають бажання опікуватися хворим Враховуючи викладене суд вважає вимоги заявниці обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-15 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2005 року, який зареєстровано у відділі реєстрації актів громадського стану Біляївського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 11. Від шлюбу мають дитину сина [PERSON], [INFO]. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що у нього та відповідачки різні погляди на подружнє життя і несумісні характери, відповідно взаємне непорозуміння. Примирення між ними не можливе, оскільки їх сімя розпалася остаточно та не може бути відновлена, тривалий час проживають окремо. У судовому засіданні позивач просив позов задовольнити та розірвати шлюб між сторонами. Відповідачка у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити та розірвати шлюб. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 01 жовтня 2005 року у відділі реєстрації актів громадського стану Біляївського районного управління юстиції Одеської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 11. Між подружжям склалися складні відносини, подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій зазначила, що з 06 вересня 2008 року знаходиться у шлюбі з відповідачем. За період шлюбу народилася донька -[PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб на підставах того, що спільне життя не склалося, під час проживання виникали сварки. Разом не проживають з 05 жовтня 2008 року, спільне господарство не ведеться. В судове засідання позивач та її представник [PERSON] позов підтримали. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Про надання строку на примирення не заявив. Аналізуючи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя та зберігання шлюбу суперечить інтересам сторін. Витрати по розірванню шлюбу суд вважає необхідним покласти на відповідача, оскільки з позивачем проживає малолітня дитина.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з заявою, в якій зазначила, що з відповідачем знаходиться у шлюбі з 08 грудня 2007 року. В період шлюбу народився син - [PERSON], [INFO]. Проживають окремо. Матеріальної допомоги в добровільному порядку відповідач не надає. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 25% від усіх видів його заробітку щомісячно до повноліття дитини. В судовому засіданні позивач вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, згоден виплачувати аліменти на дитину. Вважає, що позивач буде витрачати кошти но особисті потреби. Аналізуючи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст.180 Сімейного Кодекса України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що шлюб [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 08 грудня 2007 року. За час шлюбу 04 лютого 2009 року народився син - [PERSON]. Батьком дитини в свідоцтві про народження зазначений [PERSON]. Шлюб між подружжям не розірвано. Подружжя проживає окремо. Зазначене підтверджується копіями свідоцтв про одруження, про народження дитини. Дитина проживає з позивачем. Зазначене сторонами в судовому засіданні не оспорюється та доказуванню не підлягає. Враховуючі матеріальне становище дитини та матеріальне становище відповідача, той факт, що відповідач добровільно надає допомогу дитині по можливості, суд вважає доцільним встановити розмір стягуваних аліментів у розмірі 25% від усіх видів заробітку відповідача щомісячно до повноліття дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-15 00:00:00

24.09.2009 р. ВАТ НАСК «Оранта» звернулося до суду з позовом, в якому просили стягнути в порядку регресу зі ЗАТ «Українська страхова компанія «Княжа» матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 5949,48 грн., з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 510 грн. (франшиза), завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявились, повідомлялись судом належним чином, причини неявки суду не повідомили. Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 06.12.2007 року між ВАТ НАСК «Оранта» та [PERSON] був укладений Договір добровільного страхування транспортного засобу за № 2309, предметом якого є страхування транспортного засобу: Fiat Doblo, державний номер [NUMBER]. 07.09.2008р. відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Fiat Doblo, державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобілем Шевроле, державний номер ВТ ВЕ 8011 АК під керуванням [PERSON] (власник). Внаслідок вказаного ДТП у ВАТ НАСК «Оранта» виникли зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб Fiat Doblo, державний номер [NUMBER] у сумі 6459,48 грн., яка сплачена [PERSON] (видатковий касовий ордер № 3613 від 11.12.2008р.) Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.09.2008 року по справі № 3-14670/2008р. визнаний винним у вказаному ДТП [PERSON], відповідач по справі. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (праві власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. З урахуванням тієї обставини, що винна у ДТП особа керувала транспортним засобом, цивільно-правова відповідальність власника якого га момент ДТП була застрахована ЗАТ «УСК «Княжа», ВАТ НАСК «Оранта» мали відшкодувати: ЗАТ «УСК «Княжа» - 5949,48; [PERSON] 510 грн. Сторони до теперішнього часу не сплатили матеріальну шкоду. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи вищенаведене, оцінюючи представленні докази, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-15 00:00:00

КТП Комуненергія РМР звернулось до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за використану теплову енергію в сумі 5493 грн. 84 коп. В своїй позовній заяві КТП «Комуненергія» РМР зазначає, що позивачем здійснюється відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання житлового приміщення заадресою: м. Рівне, вуя. Жуковського. 37. кв 56. квартиронаймачем (власником) якого євідповідач [PERSON] (особовий рахунок і номер договору 17932). Однак, внаслідок порушення відповідачем взятих на себе зобовязань, станом на 01.05.2009 року перед позивачем утворилась заборгованість за використану теплову енергію в розмірі 5493 грн. 84 коп. В судовому засіданні представник позивача, зменшивши позовні вимоги, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за використану теплову енергію в сумі 3681 грн. 37 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. Відповідач в судове засідання не зявився. Про дату та час розгляду справи повідомлявся заздалегідь та у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомлено. Заяв про розгляд справи у відсутності відповідача до суду не надходило. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача з ухваленням заочного рішення. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач в порушення вимог ст. 68 ЖК України, своєчасно не вносить плату за використану теплову енергію, яку зобовязаний вносити своєчасно, в звязку з чим, станом на 02 квітня 2010 року, у неї утворилася заборгованість перед позивачем за використану теплову енергію в сумі 3681 грн. 37 коп., яку слід стягнути з відповідача на користь позивача. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а отже з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача понесені ним витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Згідно з ч. З ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог, а відтак з відповідача необхідно стягнути 51 грн. судового збору в прибуток держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-15 00:00:00

В лютому 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» про визнання правочину нікчемним. Вказував на те, що 16.05.2008р. між [PERSON] та ТОВ «Укрпромбанк» був укладений кредитний договір на суму 249975 грн., який не відповідає вимогам ст. ст. 207 , 1055 ЦК України, а саме: зазначений договір не скріплений печаткою юридичної особи - банку, що свідчить про недодержання письмової форми. Крім того, 16.05.2008р. між [PERSON], [PERSON] та ТОВ «Укрпромбанк» був укладений договір поруки. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Укрпромбанк» в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 16.05.2008р. між [PERSON] та ТОВ «Укрпромбанк» був укладений кредитний договір № 10\\МС\\К-08-ПЗУ на суму 249975 грн. З метою забезпечення [PERSON] зобовязань по кредитному договору 16.05.2008р. між [PERSON], [PERSON] та ТОВ «Укрпромбанк» був укладений договір поруки. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою. Таким чином, враховуючи вищевикладене, положеннями Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, який вчиняється юридичною особою, вважається вчиненим у письмовій формі тільки за умови, що його підписала уповноважена на це особа та цей правочин скріплений печаткою юридичної особи. Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Кредитний договір № 10\\МС\\К-08-ПЗУ від 16.05.2008р. на суму 249975 грн., укладений між [PERSON] та ТОВ «Укрпромбанк» не скріплений печаткою юридичної особи - банк, а саме основною печаткою банку. Зазначене свідчить про недодержання вимог, що предявляються до письмової форми договору , а відповідно про недодержання письмової форми договору. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача. На підставі ст. 88 ЦПК України, з ТОВ «Укрпромбанк» на користь позивача підлягають стягненню витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у розмірі 37,00 грн. та судовий збір у розмірі 8 грн. 50 коп. На підставі ст.ст. 207, 215, 1055 ЦК України, ст.ст.10, 14, 30, 60, 62, 88, 212-214, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-15 00:00:00

ВАТ ЕК "Миколаївобленерго" звернулося до суду із позовом до відповідача, в якому просило про стягнення з відповідача заборгованості по оплаті за поставлену електроенергію у розмірі 2122грн.56коп.. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву, в якій вимоги, викладені в позові підтримав та просив розглянути справу за його відсутності у порядку заочного розгляду. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату слухання справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Ухвалою суду справа розглянута за відсутністю у порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, ВАТ ЕК "Миколаївобленерго" виконує постачання електроенергії будинків, що розташовані у Центральному районі м. Миколаєва на підставі встановлених тарифів на електроенергію, у зв'язку з чим між сторонами фактично був укладений договір на постачання електроенергії, відповідно до якого позивач зобов'язався належними чином постачати електроенергію відповідачу за адресою : м. Миколаїв, вул. Д. Ульянова,1, а остання як власник будинку належним чином сплачувати спожиту електроенергію. Відповідно до довідки, у відповідача як власника за період з 1.02.2007року по 1.04.2008року та з 1.11.2008року по 1.10.2009року перед ВАТ ЕК "Миколаївобленерго" склалася заборгованість по оплаті за спожиту електроенергію у розмірі 2122грн.56коп., яку [PERSON] добровільно не погашає. На підставі викладеного, у відповідності ст. ст. 64, 67, 68, 150, 156, 160 ЖК України, ст. ст. 509, 526 ЦК України, "Правил користування електроенергії для населення", суд дійшов висновку, що пред'явлений позов підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності зі ст. ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 51 грн.00коп. на користь держави і судові витрати на користь позивача.

Outcome: approved