Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 30 квітня 2009 року звернувся до суду з позовом до ВАТ «Харківська муніципальна страхова компанія з позовом, у якому просить стягнути на його користь матеріальний збиток у розмірі 760, 41 грн. та судові витрати по сплаті державного мита та інформаційно-технічного забезпечення судового процесу на загальну суму 81,00 грн. Крім того, 11 червня 2009 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], у якому просить стягнути на його користь 4\~917, 91 грн. матеріальних збитків, 1\~000,00 грн. заподіяної моральної шкоди, а також сплачені судові витрати на загальну суму 309, 18 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2009 року вказані вище позови обєднані в одне провадження у справі за позовом [PERSON] до ВАТ «Харківська муніципальна страхова компанія», [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивач вказує, що йому завдана матеріальна та моральна шкода внаслідок дорожньо-транспортної події, яка мала місце 25 січня 2009 року о 17-45 год., коли відповідач [PERSON], керуючи автомобілем «ДЕУ Ланос», державний номер [NUMBER], який належить йому на праві приватної власності, рухався по вул.. Полтавський шлях у місті Харкові. В районі будинку № 150, в порушення вимог п.13.1 Правил Дорожнього руху України, він не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції та здійснив наїзд на його автомобіль [NUMBER] чим спричинив механічні пошкодження його автомобілю. Постановою Ленінського районного суду від 18 березня 2009 року відповідач [PERSON] був визнаний винним у скоєнні вказаного правопорушення та притягнутий до адміністративної відповідальності. У судовому засіданні позивач повністю підтримав свої позовні вимоги та пояснив, що йому на праві приватної власності належить автомобіль [NUMBER]. 25 січня 2009 року о 17 год. 45 хв. він рухався по вул.. Полтавський шлях у м. Харкові. В районі будинку № 150 відповідач [PERSON] не вибрав безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції на допустив наїзд на його автомобіль, що стояв попереду. В результаті цієї дорожньо-транспортної події його автомобіль було пошкоджено. Згідно постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 18 березня 2009 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідно висновку спеціаліста Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. професора [PERSON] № 778 від 27.02.2009 року вартість матеріального збитку автомобіля складає 10\~720, 95 грн.. Крім того, позивачем понесені затрати по оплаті послуг висновку спеціаліста автотоварознавця в сумі 417, 33 грн. Оскільки [PERSON] має поліс цивільної відповідальності № ВВ/0863826 від 25 листопада 2008 року, виданий ВАТ «ХМСК», відповідачем ВАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» позивачу згідно акту від 06.04.2009 року відшкодовано 5\~459,96 грн. Однак, позивач вважає, що ВАТ «Харківською муніципальною страховою компанією» згідно вказаному акту розрахунок зроблено неправильно, оскільки розмір матеріального збитку згідно висновку спеціаліста за вирахуванням розміру шкоди, повязаної із втратою товарного вигляду вказано у сумі 7\~163, 95 грн., хоча згідно висновку спеціаліста-автотоварознавця ХНДІІСЕ ім.. засл. Проф.. [PERSON] складає 8\~076, 45 грн., розмір податку на додану вартість складає 1\~346, 08 грн., а не 1193,99 грн. та розмір франшизи 510 грн.. Тобто йому страхова компанія не відшкодувала суму 760, 41 грн., яку ін. просить стягнути з відповідача ВАТ «Харківська муніципальна страхова компанія», також з них він просить стягнути витрати по сплаті державного мита в сумі 51, 00 грн та оплати інформаційно-технічного забезпечення судового процесу в сумі 30, 00 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] матеріальний збиток у розмірі 4\~917, 91 грн., який складається із втрати товарного вигляду транспортного засобу та згідно висновку спеціаліста-автотоварознавця ХНДІСЕ ім. засл. проф.. [PERSON] № 778 від 27.02.2009 р. складає 2\~644,50 грн., податку на додану вартість у сумі 1\~346 грн., франшизи 510 грн. та витрат на проведення оцінки по визначенню розміру матеріального збитку в сумі 417, 33 грн. Зроблений розрахунок матеріального збитку відповідачем ВАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» позивач вважає неправильним. Також позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] моральну шкоду в розмірі 1\~000, 00 грн., яка полягає в тім, що з вини [PERSON] він змушений був звертатися в різні інстанції до юриста, до суду, до різних інстанцій, витрачав свій особистий час, через несправність автомобілю певний час був позбавлений вести спосіб життя до якого звик, користуватися суспільним транспортом, послугами таксі, оскільки автомобіль за специфікацією робити постійно потрібен. Також позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] понесені їм витрати по сплаті державного мита в сумі 59,18 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 250 грн., згідно квитанціям. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія» [PERSON] у судове засідання зявився, позовні вимоги не визнав та пояснив, що між ВАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» та [PERSON], власником автомобіля [NUMBER] 25 листопада 2008 року був укладений договір (поліс) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВВ/0863826. Згідно Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умовам полісу за шкоду, спричинену третій особі, вони несуть відповідальність в частині прямого дійсного збитку. Відповідно до ст. 29 вказаного Закону у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, передбаченого законодавством. На підставі ст..34-1 цього закону в разі виникнення страхового випадку вони зобовязані направити аварійного комісара або експерта на місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та визначення розміру збитку. У даному випадку направити аварійного комісара або експерта на місце знаходження пошкодженого майна можливості не було, оскільки адреса знаходження цього майна повідомлена не була. Отже, вони не мали змоги повною мірою виконати свої зобовязання, передбачені законом не зі своєї вини. Позивачем самостійно було зроблено оцінку спричиненого збитку у Харківському науково-дослідному інституті судових експертиз ім.. засл. професора [PERSON], при проведенні вказаної оцінки їх представник запрошений не був та зі вказаним висновком вони не згодні, оскільки він містить помилки. Так, згідно Бюлетеня авто товарознавця № 44, Донецьк 2008, на який в своєму висновку № 778 від 27.02.2009 р. посилається спеціаліст, вартість нормо-годин на автомобілі «ДЄУ» на ремонтні роботи та пофарбування становить 126, 00 грн. за одну нормо-годину, а не 150 грн. за нормо-годину, як вказано у висновку. Крім того, надання послуг із страхування та перестрахування не є обєктом оподаткування, тобто сума страхових виплат не повинна передбачати нарахування податку на додану вартість, тобто з суми відновлювальних робіт повинно бути вирахувано податок на додану вартість. Тому при перерахунку вартість відновлювального ремонту склала 7\~163, 95 грн. з ПДВ та відповідно 5\~969, 96 грн. без ПДВ. Згідно страхового акту від 06.04.2009 р. ними було виплачено позивачу за вирахуванням ПДВ та франшизи (510 грн.) 5\~459, 96 грн. Отже, ними всі свої обовязки перед позивачем виконані в повному обсязі, позов предявлений безпідставно та відшкодовувати позивачу понесені судові витрати підстав не існує. У судове засідання зявилася представник відповідача [PERSON] [PERSON], позовні вимоги не визнала та пояснила, що, на її думку, причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди стали дії позивача, який без необхідності різко загальмував на дорозі, що позбавило її довірителя можливості своєчасно відреагувати та загальмувати, що і стало причиною ДТП. Відповідач [PERSON] постановою Ленінського районного суду м. Харкова дійсно був визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, однак, позивач не надав жодних належних доказів щодо відсутності своєї вини. Таким чином, вину обох водіїв відповідач [PERSON] бачить в пропорції 50 на 50%, моральна шкода в такому випадку з урахуванням положень ст..1167 ЦК України підлягає взаємному заліку, тобто не може бути стягнута на користь позивача, крім того моральна шкода позивачем не доказана. Висновок спеціаліста - автотоварознавця ХНДІСЕ ім.. [PERSON] № 778 від 27.02.2009 р. містить з незрозумілих причин завищену суму матеріального збитку від пошкодження автомобілю 10\~720, 95 грн. порівняно із сумою, визначеною в акті ТОВ «Харківська муніципальна страхова компанія» від 06.04.2009 р. Оскільки згідно договору (полісу) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВВ/0863826 від 25.11.2008 р., укладеного між [PERSON] та ВАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» за шкоду, спричинену третій особі відповідальність в частині прямого дійсного збитку несе страховик, ВАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» повинна відшкодувати шкоду, повязану з пошкодженням транспортного засобу, яка визначається витратами на відновлювальний ремонт з урахуванням зносу та ПДВ, яке стягується під час придбання запасних частин та отримання послуг СТО з відрахуванням франшизи та ВТВ, а з відповідача [PERSON] може бути тільки стягнуто 50 % суми залишку матеріального збитку. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що 25.01.2009 р. на Полтавському шляху було скоєно ДТП. Явних пошкоджень на автомобілі який належить позивачу [PERSON] вони не бачили. Заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення цивільного права є результатом протиправних дій порушника, внаслідок чого воно зазнало зменшення або ліквідації, що позбавляє носія можливості здійснити, реалізувати це право повністю або частково. При цьому, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін ( ч.1 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України). Даний принцип полягає в прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобовязані визначити коло факторів, на які можуть посилатися як на підставу своїх вимог та заперечень і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення ( ч.1. ст.. 60 ЦПК України), крім випадків, встановлених ст..61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 25 січня 2009 року водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], що належить йому на праві приватної власності, в районі будинку № 150 по вул.. Полтавський шлях у місті Харкові не дотримався безпечної дистанції внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням позивача по справі, чим заподіяв останньому матеріальні збитки. За наслідками дорожньо-транспортної пригоди автомобіль [NUMBER] отримав механічні пошкодження. За постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 18.03.2009 р. [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Відповідно до ч.3 ст. 61 Цивільно-процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За вимог цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач має право керувати та розпоряджатися автомобілем [NUMBER] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АХС № 102246. Власником автомобіля [NUMBER] є [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію права власності транспортного засобу серії АХС № 087517. Таким чином, в розрізі даної справи, позивачем правомірно заявлені вимоги щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Згідно висновку спеціаліста-автотоварознавця Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені засл. професора [PERSON] № 778 від 28 лютого 2009 року щодо визначення матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «ДЄУ-Ланос» державний номер [NUMBER] встановлено, що матеріальна шкода складає 10\~720, 95 грн., з яких затрати на ремонт становлять 8\~076, 45 грн. та втрата товарної вартості 2\~644, 50 грн. Згідно страхового акту цивільної відповідальності власників транспортних засобів від 06 квітня 2009 року, затвердженого головою правління [PERSON] акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія» загальний розмір затрат на ремонт автомобіля складає 7\~163, 95 грн., ПДВ складає 1\~193, 99 та 510, 00 грн франшиза. ПДВ та франшизи вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 5\~459, 96 грн. Вказаний акт складався за участю позивача, він ним ознайомлений та згоден, про що свідчить його підпис. У акті було перераховано розрахунок в частині вартості нормо-годин та податку на додану вартість, тому при перерахунку вартість відновлювального ремонту склала 7\~163, 95 грн. з ПДВ, а не 8\~076, 45 грн., як вказано у висновку спеціаліста-автотоварознавця № 778 від 27 лютого 2009 року. Такий розрахунок суд вважає належним, оскільки в судовому засіданні представником відповідача доказана помилка у звіті спеціаліста від 27.02.2009 р. в частині вартості нормо-годин. Відповідно до п. 18 Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах № 8 від 30 травня 1997 року з наступними змінами належним доказом розміру матеріального збитку від пошкодження транспортного засобу є висновок судової авто товарознавчої експертизи, який не може бути підмінений висновком спеціаліста, навіть отриманим за запитом посадової особи. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть учать у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідач [PERSON] свою вину у вчиненні ДТП не заперечує, будь-яких клопотань щодо витребування судом додаткових доказів або призначення судової авто товарознавчої експертизи сторонами не заявлялося. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що позивачем правомірно заявлені вимоги до відповідача [PERSON] з приводу відшкодування шкоди, повязаної з втратою товарного вигляду транспортного засобу у сумі 2\~644, 50 грн., франшизи у сумі 510, 00 грн. та витрат на проведення оцінки по визначенню матеріального збитку у сумі 417,33 грн. На підставі наданих доказів суд вважає за необхідне зменшити суму податку на додану вартість згідно страховому акту цивільної відповідальності власників транспортних засобів від 06 квітня 2009 року та встановити її у сумі 1\~193, 99 грн. Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у звязку зі знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до норм цивільного процесуального законодавства та розяснень, що містяться у п.5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути зясовано, чим підтверджується факт заподіяної позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. З урахуванням вимог позивача в частині стягнення на його користь з відповідача [PERSON] моральної шкоди, позивач посилався на те, що з вини відповідача [PERSON] виникла судова суперечка, він був змушений звертатися в різні інстанції, до різних посадових осіб, до суду, до юриста, витрачати свій робочій та особистий час. Через несправність автомобілю не міг вести спосіб життя,до якого звик, вимушений був користуватися суспільним транспортом, користуватися послугами таксі, нести збитки, оскільки за специфікацією своєї робити йому постійно потрібен автомобіль. Однак, позивачем не надано даних яким саме чином розрахований розмір моральних страждань та їх відшкодування, він не надав жодного доказу необхідності використання автомобіля на роботі. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем [PERSON] має біти відшкодовано на користь позивача моральна шкода, яку суд визначає у розмірі 400, 00 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає відшкодуванню матеріальна шкода в розмірі 4\~785,82 грн. та моральна шкода в розмірі 400 грн., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. В порядку ст..88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сплачене держмито у сумі 59,18 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 250, 00 грн., що підтверджується залученими до справи квитанціями про їх оплату. Вимоги позивача до ВАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» суд вважає безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Враховуючи наведене та

Outcome: partial