Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-18 00:00:00

У квітні 2009 р. прокурор, діючи в інтересах неповнолітньої [PERSON] та малолітньої [PERSON], звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом, про позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів. В обгрунтування заявлених вимог послався на те, що відповідач, будучи батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], та малолітньої дитини [PERSON], 09.03.2001 р., їх вихованням, фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, ніде не працює, не має постійного заробітку, пиячить. В судовому засіданні прокурор заявлені вимоги підтримала на їх задоволенні наполягала. Відповідач у судовому засіданні не заперечував, що дійсно не приділяє батьківської уваги малолітній [PERSON], оскільки остання не є його дочкою, будучи зачатою та народженою після припинення фактичних шлюбних відносин між ним та [PERSON] Проти задоволення позову в частині позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітньої [PERSON] заперечував, посилаючись на те, що приділяє їй увагу та мірою своїх можливостей надає їй матеріальну та іншу допомогу, піклується про неї. Представник органу опіки та піклування під час розгляду справи свою позицію уточнила з урахуванням думки дитини та вирішення питання щодо обґрунтованості позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої [PERSON] залишила на розсуд суду, решту позовних вимог підтримала. Третя особа [PERSON] позов підтримала у повному обсязі. Неповнолітня дитина [PERSON], будучи заслуханою у судовому засіданні в порядку ч. 2 ст. 171 СК України, висловила незгоду з позбавленням відповідача батьківських прав щодо неї. Заслухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.10.1994 р. був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON], що при цьому прийняла прізвище чоловіка (а.с. 7). 23.11.1994 р. у цьому шлюбі народилася дитина [PERSON], 09.03.2001 р. народилася дитина [PERSON], батьком яких записаний відповідач (а.с. 9, 10). 31.10.2008 р. [PERSON] померла (а.с. 8). Як випливає з матеріалів справи, відповідач [PERSON], що проживає окремо від дітей, на протязі тривалого часу їх вихованням, фізичним, духовним та моральним розвитком не займався, в їх утриманні участі не приймав (а.с. 13-19), втім під час розгляду справи почав виявляти батьківську турботу про дочку [PERSON]. Згідно ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав зокрема у тому випадку, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З фактичних обставин справи, встановлених у судовому засіданні, вбачається, що відповідач [PERSON] без поважних причин ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. З урахуванням викладеного, а також приймаючи до уваги позицію органу опіки та піклування, суд доходить висновку про наявність передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні його малолітньої дочки [PERSON] та вважає за необхідне вимоги в цій частині задовольнити. Посилання відповідача на те, що фактично він не є батьком цієї дитини, суд оцінює критично, оскільки вони не спростовують заявлені вимоги. Так, походження дитини належним чином підтверджене актовим записом про її народження, а позивач, достовірно знаючи про його зміст, своє батьківство у встановленому порядку не оспорював. Позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої [PERSON] суд з урахуванням змін у відношенні відповідача до цієї дитини, позиції органу опіки та піклування та думки самої дитини вважає такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. ст. 180, 183 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а розмір щомісячних аліментів визначається судом. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України, позбавлення батьківських прав не звільняє особу від обовязків щодо утримання дитини. За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів є такими, що засновані на законі, але їх розмір, запропонований прокурором, суд оцінює як надмірний, і вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти у розмірі 2/5 від усіх видів його заробітку (доходу). Оскільки прокурор від судових витрат звільнений, на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України вони підлягають стягненню з відповідача в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial