Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON], 25.05.2009р., звернулася до суду з позовною заявою до Державного закладу «Городищенська районна санітарно-епідеміологічна станція м. Городище», третя особа [PERSON] про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на ті обставини, що вона обіймала посаду помічника епідеміолога, завідувача відділенням профілактичної дезінфекції, дезінсекції, дератизації в Державному закладі «Городищенська районна санітарно-епідеміологічна станція» м. Городище Черкаської області. На початку квітня місяця 2008 року головний лікар Державного закладу «Городищенська районна санітарно-епідеміологічна станція» усно повідомив, що посада помічника-епідеміолога, завідувача відділенням профілактичної дезінфекції, дезінсекції, дератизації буде скорочена, і їй було запропоновано написати заяву про прийняття на роботу на посаду інструктора санітарно-освітньої роботи, оскільки наявна така вакансія, і переведення на іншу посаду, за згодою, передбачено трудовим законодавством. Оскільки дана пропозиція була обґрунтована нормою трудового законодавства, то така заява позивачем була написана. Як зясувалося потім, дана посада не була вакантною, і головний лікар відмовив у переведенні на дану посаду, та з 02 червня 2008р. позивача було звільнено. Але з будь-яким наказом про нібито звільнення внаслідок скорочення не ознайомив і трудова книжка знаходиться на підприємстві. При вирішення питання про надання іншої роботи, адміністрація СЕС посилається на те, що посада медичного статистика зайнята сумісниками, а тому немає можливості працевлаштувати на дану посаду, що суперечить положення ст. 43-1 Кодексу законів про працю України; п. 8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державний підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерства праці, Міністерства фінансів, Міністерством юстиції України від 28.06.1993р. за № 43; п.3.3 розділу 3 колективного договору Городищенської районнської санітарно - епідеміологічної станції на 2006-2008р роки. За матеріалами перевірки прокуратурою Городищенського району Черкаської області, головному лікарю Городищенської СЕС винесено протест на наказ про звільнення з роботи. В подальшому намагання врегулювати трудовий спір у мирний спосіб з підприємством були відхилені. У звязку з тим, що позивач не була попереджена про скорочення з посади та з наказом про скорочення, а також ознайомлена не була і ніяких документів стосовно цього не підписувала, з наказом про звільнення не ознайомлена, станом на 25.05.2009р. трудова книжка знаходиться на підприємстві, та маючи переважне право на залишенні на роботі, при звільненні за скороченням посади, звернулася до суду, і просить поновити її на роботі на посаді помічника епідеміолога, завідувача відділенням профілактичної дезінфекції, дезінсекції, дератизації та стягнути з Державного закладу «Городищенська районна санітарно-епідеміологічна станція» середньомісячний заробіток з розрахунку 449,46грн., щомісячно, за час вимушеного прогулу, починаючи з 02.06.2008р. до дня поновлення на роботі. До участі в справі, з метою захисту інтересів позивача [PERSON] на підставі ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», ст. 45 Цивільно-процесуального кодексу України, 19.01.2010р., вступила помічник прокурора Городищенського району Черкаської області [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, та доповнила свою позовну заяву, вказуючи на те, що відповідач посилаючись на Наказ головного державного лікаря Черкаської області №11 від 21.01.2008р., яким була скорочена посада помічника епідеміолога завідувача відділенням профілактичної дезінфекції, дезінсекції, дератизації, формально підійшов до вирішення питання по її звільненню, залишивши поза увагою фактичні обставини справі, які свідчать про порушення трудового законодавства, і підтверджуються перевірками прокуратури та полягають в тому, що позивач відмовилася від переведення на запропоновану їй посаду на 0,5 ставки помічника-епідеміолога з крапельної групи інфекцій, а інші вакантні посади, на яких вона могла б працювати за своє кваліфікацією в Городищенській районній санітарно-епідеміологічній станції відсутні; що про наступне вивільнення була попереджена 01 квітня 2008р.; що профспілковий комітет 13.05.2008 року дав згоду на звільнення у звязку із скороченням штату, однак, ці та інші неправомірні дії відповідача, що мають системний характер, призвели до незаконного звільнення. А саме, прокурорською перевіркою встановлено, що позивач відмовилася від запропонованої посади лише тому, що дана посада вакантна тимчасово, працівник перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку; інші посади не пропонувалися для працевлаштування, хоча малася посада медичного статистика епідеміологічного відділення, яку суміщають [PERSON], [PERSON] по 0,5 ставки, маючи основне місце роботи в Городищенський санітарно-епідеміологічній станції; на звернення до адміністрації Городищенської СЕС з проханням надати роботу на посаді медичного статистика епідеміологічного відділення, було відмовлено необґрунтовано, бо одні працівники працюють на 1,5ставки, а іншого працівника звільнено у звязку із скороченням штату, тобто надано незаконну перевагу в працевлаштуванні. Вважає, що строки позовної давності нею не пропущено, так як, працівники прокуратури Городищенського району Черкаської області вирішували питання про поновлення її на роботі, за допомогою наданих їм повноважень, і лише у травні 2009р. їй було рекомендовано звернутися до суду із позовною заявою про поновлення на роботі, що вона й зробила 25.05.2009р., до цього часу, вона не зверталась до суду, бо не вбачала такої необхідності, та зазначила, що з наказом про звільнення з роботи її не знайомили, які і не отримувала його по пошті. Просить поновити на роботі на посаді помічника-епідеміолога, завідувача відділенням профілактичної дезінфекції, дезінсекції, дератизації і стягнути, середньомісячний заробіток з розрахунку 449,46коп., щомісячно, за час вимушеного прогулу, починаючи з 02.06.2008р. до дня поновлення на роботі. Представник позивача [PERSON] [PERSON] підтримала вимоги довірителя, і вказала, що звільнення позивача було здійснено з грубим порушенням діючого трудового законодавства, [PERSON] працювала в Городищенській районній СЕС довгий період часу, і на момент звільнення у закладі було 25 вакансій (на яких працювали сумісники) - на половині з них могла б працювати позивач, але їй не було запропоновано цього, при звільненні позивача, адміністрація закладу надала незаконну перевагу в працевлаштуванні одним працівникам і обмежила права [PERSON] на працевлаштування, головним лікарем постійно порушуються вимоги діючого трудового законодавства: не ознайомлюються працівники із наказами по районній СЕС, не забезпечується своєчасне підвищення кваліфікації працівників, а також, не забезпечується належна організаційна роботу. Вважає, що позивачем не пропущено строків звернення до суду, які зазначені у трудовому законодавстві, бо [PERSON] звернулася до суду, з моменту коли прокуратура району вжила всіх заходів до її поновлення на роботі, і повідомила її про це, відповідно до листа від 29.05.2009р. за № 07/1-86-09, де розяснила порядок оскарження до прокуратури області та районного суду, і 25.05.2009р. позивач звернулася до суду з позовом. Просить, поновити позивача [PERSON] на посаді помічника-епідеміолога, завідувача відділенням профілактичної дезінфекції, дезінсекції, дератизації, з якої вона була незаконно звільнена при скорочені, і стягнути на її користь, середньомісячний заробіток з розрахунку 449,46коп., щомісячно, за час вимушеного прогулу, починаючи з 02.06.2008р. до дня поновлення на роботі, що відповідає сумі 4494,60грн. . Представник відповідача Державного Закладу «Городищенська районна санітарно-епідеміологічна станція» [PERSON] позов не визнав повністю, посилаючись на те, що: при звільненні [PERSON] були дотримані всі норми діючого законодавства, і підтвердженням цього є відповідне рішення профспілкової організації, яка дала згоду на звільнення позивача; їй було оголошено наказ про скорочення посади, запропоновано іншу вакантну посаду, оголошено наказ про її звільнення, запропоновано отримати трудову книжку, розрахункові кошти, і відмова позивача, що мала місце, була зафіксована комісійно у відповідних актах; згоду на звільнення [PERSON] було отримано на засіданні профспілкової організації, на яку, позивач, двічі запрошувалася, але ні разу не прибула. Оскільки, позивачу [PERSON] копію наказу № 38 від 31.05.2008р. про її звільнення з роботи було направлено 02.06.2008р., і вона його одержала 09.06.2008р., про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, а з позовом про поновлення на роботі до суду вона звернулася лише 25.05.2009р., тобто по збігу місячного строку, навіть, не ставлячи питання про його поновлення, просить у задоволені позову відмовити в звязку з пропущенням строку звернення до суду. Третя особа [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, вказуючи на те, що позивач була прийнята на посаду помічника лікаря епідеміолога відділу профілактичної дезінфекції Городищенської районної санітарно-епідеміологічної станції згідно до наказу № 64 від 01.08.2003року, і за наказом №38 від 31.05.2008р. була звільнена із займаної посади на підставі п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, у звязку із скороченням штату, з 02 червня 2008р., відповідно до наказу головного державного санітарного лікаря Черкаської області за №11 від 21.01.2008р.. При цьому, на виконання вищенаведеного наказу, 29.02.2008р. по Городищенській районній санітарно-епідеміологічної станції було прийнято наказ №17 про попередження [PERSON] про скорочення посади, яку вона займала, з яким її було ознайомлено 01.04.2008р. в присутності працівників районної СЕС, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та було запропоновано іншу роботу на 0,5ставки вакантної на той час посади помічника лікаря-епідеміолога, однак [PERSON] відмовилася як від запропонованої посади, так і від підпису про ознайомлення з даним наказом. 13.05.2008р., на повторному засіданні профкому, було розглянуто подання про звільнення [PERSON] із займаної посади від 05.05.2008р., та задоволено. 31.05.2008р. [PERSON] було оголошено наказ за №38 про її звільнення, і запропоновано розписатися в наказі та 02.06.2008р. прийти отримати трудову книжку і розрахункові, остання відмовилася розписуватися про ознайомлення, і залишила приміщення Городищенської районної СЕС. 02.06.2008р. позивач до Городищенської районної СЕС за отриманням трудової книжки, розрахунку не зявилася, і цього ж дня, по пошті, їй було направлено лист, де містився наказ про звільнення з роботи та запропоновано отримати трудову книжку, розрахунок заробітної плати. Крім того, третя особа просить до даного позову, застосувати строки позовної давності і відмовити у його задоволені у звязку з пропущенням [PERSON] місячного строку звернення до суду із позовною заявою про поновлення на роботі, та стягнути з [PERSON] судові витрати в розмірі 1050,00грн. за надання правової допомоги адвокатом, відповідно до укладеного договору. Адвокат [PERSON] проти позовних вимог заперечує, вказавши, що керівництвом Городищенської районної санітарно-епідеміологічній станції при звільненні позивача [PERSON] вимоги діючого трудового законодавства були дотримані, позивача було попереджено про скорочення із займаної посади, запропоновано вакантну посаду від якої [PERSON] відмовилася, її було ознайомлено із наказом про звільнення, та направлено даний наказ за адресою проживання так як вона відмовилася ознайомлюватися з них на робочому місці, даний наказ позивач [PERSON] отримала через поштове відділення у червні 2008р., а до суду звернулися лише у травні 2009р., не ставлячи питання про поновлення строків звернення до суду, пояснюючи, що до суду не зверталась по тій причині, що їй прокуратурою району було обіцяно вирішити це питання, інших поважних причин пропуску місячного строку звернення до суду не встановлено. Просить, у звязку із пропущенням строків позовної давності відмовити у задоволені позову, та стягнути з позивача 1050,00грн., за надання правової допомоги, яку вона надавала як адвокат. Представник Городищенської районної прокуратури Черкаської області [PERSON] просить позовні вимоги гр. [PERSON] задоволити, з тих підстав, що при її звільнені адміністрацією Городищенської районної санітарно-епідеміологічній станції було допущено порушення вимог ст., ст. 42, 43 Кодексу законів про працю України, при її звільнені надано перевагу іншим працівникам, не враховано ст. 5 Закону України «Про соціальних захист дітей війни», та заперечує щодо застосування строків позовної давності, і вважає, що, місячний термін, слід обраховувати з моменту дізнання позивачем, та просить застосувати загальні строки позовної давності в три роки. Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог та при відсутності зустрічних вимог відповідача, вислухавши позивача, його представника, представника відповідача, третю особу, адвоката, представника прокуратури Городищенського району Черкаської області, дослідивши та оцінивши всі докази в їх сукупності, вважає, що у задоволені позову слід відмовити у звязку із пропущенням позивачем [PERSON] строків звернення до суду - позовної давності. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, та враховуючи положення цивільно-процесуального законодавства позивач повинен довести підставу позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, повязує свою матеріально-правову вимогу, а суд повинен зясувати обставини, які повязані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини ст. 214 ЦПК України. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріали справи позивач [PERSON] з 01.08.2003 року, по переводу, зарахована на посаду в профдезвідділення районної санітарно-епідеміологічної станції помічником лікаря епідеміолога (а. с. 24 т.1), і 06.02.2008р. звільнена із займаної посади у звязку із скороченням штату за п.1 ст. 40 КЗпП України (а. с 24 т.1 зворотна сторона). Державний заклад «Городищенська районна санітарно-епідеміологічна станція» Міністерства охорони здоровя України є юридичною особою, має закріплене за нею майно, може від свого імені укладати договори та угоди, набувати майнові права, виконувати обовязки, бути позивачем і відповідачем у суді, має самостійний баланс, рахунки в органах Державного казначейства (а. с. 18-23 т.1), тобто є розпорядником коштів. 21.01.2008р. Головним державним санітарним лікарем області [PERSON], відповідно вимог п.2 приміток додатку 39 до наказу МОЗ України від 23.02.2000р. №33 «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоровя», а також розяснення Департаменту економіки і фінансів МОЗ України від 25.12.2007р. № 10.03.67/2362, з метою приведення штатних розписів відділень профілактичної дезінфекції, дезінсекції та дератизації у відповідності до наказу МОЗ України від 23.03.2000р. №33 та виконання вимог чинного законодавства про працю України, було видано наказ за № 11 «Щодо штатів відділень профілактичної дезінфекції, дезінсекції та дератизації закладів державної санепідслужби області» за яким, посади помічників епідеміологів завідувачів відділень профілактичної дезінфекції, дезінсекції, дератизації та молодших медичних сестер зазначених відділень, де кількість дезінфекторів менше 5 та 10, відповідно, згідно з нормами ст. 49-2 КЗпП України, письмово не пізніше 2 місяців, за погодженням із профспілковою організацією закладу, попередити працівників про їх скорочення. Запропонувати працівникам, посади яких скорочуються, роботу на інших посадах закладу, які вони можуть займати відповідно до кваліфікаційних вимог. У разі їхньої відмови від запропонованих посад, провести процедуру скорочення відповідно до вимог чинного законодавства про охорону праці України (а. с. 29 т.1). Враховуючи те, що посада позивача, підпадала під дію даного наказу, 29.02.208р. за №17 було видано наказ «Про попередження [PERSON] про скорочення посади помічника-епідеміолога завідувача відділення профілактичної дезінфекції, дезінсекції, дератизації» (а. с. 30 т.1), ознайомлюватися з яким позивач відмовилася, про що складено акт (а.с. 31 т.1). Разом з тим, у звязку із скороченням посади, яку вона обіймала, [PERSON] було запропоновано переведення на 0,5 ставки посади помічника лікаряепідеміолога, та запропоновано ознайомитися із функціональними обовязками помічника лікаря-епідеміолога з крапельної групи інфекцій, однак, від переведення на запропоновану посаду позивач відмовилася, як і відмовилася від ознайомлення із функціональними обовязками, посилаючись на те, що її ця посада не влаштовує, і що вона має бажання працювати лише на посаді інструктора з санітарно-освітньої роботи, що і зафіксовано в акті (а. с. 32 т.1). Інші посади, в т.ч. і посада інструктора з санітарно-освітньої роботи, які б могли бути запропоновані позивачу не пропонувалися, бо на той час не були вакантні (а.с. 32 т.1). 05.05.2008р. головний лікар «Городищенської районної санітарно-епідеміологічної станції» [PERSON] звернувся із поданням до профспілкової організації закладу, з питання щодо дачі згоди на звільнення завідувача відділенням профілактичної дезінфекції, дезінсекції, дератизації [PERSON] в звязку із скороченням посади (а. с. 33 т.1), і 13.05.2008р. відбулося засідання профспілкової організацій, де було постановлено : надати згоду на звільнення помічника лікаря епідеміолога - завідувача відділенням профілактичної дезінфекції, дезінсекції, дератизації [PERSON] за скороченням штату відповідно до наказу Головного державного санітарного лікаря Черкаської області №11 від 21.01.2008р. (а. с. 37 т.1). При цьому, позивач на засідання профспілки не зявилася (а.с. 36, 34, 35 т.1). 31.05.2008р. за № 38 головним лікарем Городищенської районної санітарно-епідеміологічної станції [PERSON] було видано наказ «Про звільнення помічника-епідеміолога - завідувача відділенням профілактичної дезінфекції, дезінсекції, дератизації [PERSON]П.» у звязку із скороченням штату за п.1 ст. 40 КЗпП України, з 02.06.2008р. (а. с. 38 т.1), ознайомлюватися із наказом про своє звільнення [PERSON] відмовилася, що зафіксовано в акті (а. с. 39 т.1). Вищенаведене підтверджується показами свідків, які дані в судовому засіданні: [PERSON], голови профспілкової організації Городищенської районної СЕС (а.с. 239 т.1) та [PERSON], [PERSON], свідченнями [PERSON], [PERSON], допитаних в якості свідка, про те, що позивача знайомими із всіма перерахованими вище наказами, шляхом їх оголошення, і на пропозицію поставити свій підпис під тим чи іншим наказом, позивач не виявляла бажання, і залишала приміщення, що і фіксувалося в акті. У звязку з тим, що позивач 02.06.2008р. не зявилася до районної СЕС для підписання наказу про звільнення, отримання трудової книжки, повного розрахунку (а.с. 42 т.1), 02.06.2008р. та 03.06.2008р. головним лікарем Городищенської районної санітарно-епідеміологічної станції було направлено лист за №591 (а. с. 76, 78 т.1), в якому позивачу повідомлялось про її звільнення та направлявся наказ про звільнення. (а.с. 41 т. 1), що в судовому засіданні, підтверджується показами свідків. Отримання даних листів, підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованого поштового відправлення за №59990 та за №66887 (а.с. 77, 79) від 09.06.2008р., книгою для запису рекомендованих поштових відправлень і повідомлень за 06.06.2008р. (а.с. 91, 92), які в оригіналі були оглянуті судом, та показами свідка [PERSON], яка зазначила, що в книзі для запису рекомендованих поштових відправлень і повідомлень, форма 8, в графі «розписка в одержанні», ставить підпис лише та особа, якій адресована рекомендована кореспонденція, та її підпис у книзі є доказом того, що адресат отримала листи з Городищенської районної санітарно-епідеміологічної станції. Не погоджуючись із своїм звільненням, як пояснила сама позивач [PERSON], вона, зверталася до різних державних установ, а саме : - до прокуратури Городищенського району Черкаської області для перевірки достовірності наказу на звільнення. Прокуратурою району проводилася перевірка, і 29.05.2009р. за №07/186-09, позивач отримала листа, в якому надавалася відповідь про те, проведеною перевіркою встановлено, що адміністрацією установи при її звільнені було порушено положення ст. 43-1 Кодексу законів про працю України, п.8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерства праці, Міністерства фінансів, Міністерства юстиції України від 28.06.1993р. №43, умови п.3.3. розділу з колективного договору Городищенської районної санітарно-епідеміологічної станції на 2006-2008 роки. За матеріалами перевірки внесено протест на наказ головного лікаря Городищенської районної санітарно-епідеміологічної станції від 31.05.2008р. за № 38 про звільнення з роботи, і головний лікар відмовився задовільнити протест прокурора. І після цього, використавши всі намагання врегулювати трудовий спір у мирний спосіб, 25.05.2009р., звернулася до суду з позовною заявою про поновлення її на роботі. Відповідно до пояснень помічника прокурора Городищенського району Черкаської області [PERSON] , допитаного в суді, в якості свідка, ним проводилися перевірки звернень гр. [PERSON], і безпосередньо з питання щодо незаконного на її думку звільнення з роботи у звязку із скороченням штату, та давалися відповіді у строки, що передбачені діючим законодавством, також надавалися розяснення під час особистого прийому громадян, переписка велася не один рік, листи [PERSON] направляли і у 2008р., і у 2009р., по питанню не надходження відповідей із прокуратури району остання не зверталася. Оглядаючи в судовому засіданні, матеріали перевірки, що надані до суду із прокуратури Городищенського району Черкаської області, в оригіналі, встановлено що [PERSON] 30.05.2008р., та 18.06.2008р. зверталася до Прокурора Городищенського району Черкаської області [PERSON] із заявою перевірити досторівність наказу про звільнення, і 17.06.2008р. за №07/л-136 вих. 08, за підписом Прокурора Городищенського району Новікова Ю.А., позивачу надано відповідь, що порушень вимог законодавства в діях адміністрації Городищенської районної санітарно-епідеміологічної станції, під час звільнення з посади, не встановлено, і розяснено що [PERSON] може звернутися із заявою до Городищенського районного суду про поновлення на роботі, так як відповідно до ст. 233 Кодексу законів про працю України вирішення спорів про поновлення на роботі відноситься до компетенції суду. Крім того, до суду із прокуратури Городищенського району Черкаської області, в копіях, надано протест прокурора району від 24.09.2008р. на наказ №38 від 31.05.2008р. «Про звільнення помічника-епідеміолога - завідувача відділенням профілактичної дезінфекції, дезінсекції, дератизації [PERSON]П.» (а. с. 116-117 т.1), який 06.10.2008р. за №1016 головним державним санітарним лікарем Городищенського району був відхилений (а. с. 118-120 т.1). І після цього, прокуратурою Городищенського району на адресу гр. [PERSON] надано відповідь на її звернення та вказано про те, що для вирішення питання щодо поновлення на роботі, вона має право звернутися до суду з відповідним позовом (а. с. 98 т.2); - до міністерства охорони здоровя України із листом від 01.09.2008р., в якому просила вжити заходів для поновлення її на постійній роботі у Городищенський районної санітарно-епідеміологічної станції, та отримала відповідь з Державного закладу «Черкаської обласної санітарно-епідеміологічної станції», якому переадресовувалося її звернення, за підписом заступника головного державного санітарного лікаря області [PERSON], про те, що обласна СЕС вважають дії адміністрації державного закладу «Городищенська районна санітарно-епідеміологічна станції» МОЗ України щодо звільнення, такими, що не порушували вимог чинного законодавства про працю України, і у разі незгоди з фактами викладеними в листі [PERSON] має право звернутися до суду (а.с. 126 т.1, а.с. 19-20 т.2), і мав місце 09.09.2008р. за №08-350, що підтверджується, оглядом в суді, матеріалів перевірки, в оригіналі. Перевіряючи законність звільнення гр. [PERSON], судом зясовано, що адміністрацією ДЗ «Городищенська районна санітарно-епідеміологічна станція» не було порушено вимог трудового законодавства, була дотримана ст. 49-2 КЗпП України, як й інші вимоги щодо звільнення [PERSON] із займаної посади, а саме, її було попереджено про наступне звільнення за два місяці до звільнення, була запропонована інша посада, про наступне вивільнення позивача було повідомлено державну службу зайнятості. Так, позивачу на виконання наказу Головного державного санітарного лікаря області від 21.01.2008р. за №11, одночасно із наказом про попередження про звільнення [PERSON] була запропонована робота на посаді помічника-епідеміолога з крапельної групи інфекції, від якої остання відмовилась. Інші посади їй не пропонувалися, бо на той час не були вакантними. Відповідно до листа Головного державного санітарного лікаря ДЗ «Городищенська районна санітарно-епідеміологічна станція» від 10.06.2009р. за №-\\07/1-89 (а. с. 124 т.1), на час звільнення [PERSON] у закладі було 25 осіб, які мали основну посаду в закладі, працювали за сумісництвом на 0,25 ставки чи 0,5 ставки, і обіймали посади : медичного статистика, помічника-епідеміолога, лаборанта-бактеріолога, помічника с/л з гігієни харчування, помічника с/л з гігієни праці, помічника с/л з комунальної гігієни, лаборанта-сангіглаб., інструктора-дезінфектора, дезінфектора, сантехніка, лаборанта відділу профілактичної дезінфекції, по бюджетних та спеціальних рахунках, з укладенням відповідних строкових договорів (а. с. 22 24 т.2). Вакантною була лише ставка 0,5 посади помічника лікаря-епідеміолога (а. с. 123 т.1). За два дня до звільнення, а саме 30.05.2008р., після того як 13.05.2008р. профспілкова організація дала згоду на звільнення [PERSON] у звязку із скороченням посади, остання звернулася до головного лікаря [PERSON] із заявами, в яких побажала працювати інструктором по санітарно-освітній роботі чи медичним статистиком епідвідділу (а.с. 145, 146 т.1) у задоволені яких було відмовлено (а.с. 148 т.1), на підставах, що : посада інструктора по санітарно-освітній роботі не є вакантною, бо її обіймає [PERSON]; - посаду медичного статистика епідвідділу суміщали на підставі укладених трудових договорів з районною СЕС за сумісництвом [PERSON] та [PERSON] (договори від 02.01.2008р. (а.с. 22 т.2)), і у головного державного санітарного лікаря державного закладу «Городищенська районна санітарно-епідеміологічна станція» не було законних підстав розривати з останніми трудових договорів за сумісництвом, та працевлаштовувати позивача. Крім того, це прохання позивача не було задоволено, як і не запропоновано інші посади сумісників, ще й тому, що [PERSON] не мала достатньої кваліфікації, досвіду і навиків роботи на цих посадах (а. с. 61-65 т.2). Так, позивач [PERSON] протягом 2005 2008 років не підвищувала свого кваліфікаційного рівня, що не заперечується позивачем, на базах закладів післядипломної освіти та Черкаського медичного коледжу відповідно до річного «Плану основних організаційних та санітарно-протиепідемічних заходів державних закладів санітарно-епідеміологічної служби МОЗ України в Черкаській області» (а. с. 102-103 т.2), що передбачено наказом і положенням Міністерства охорони здоровя за № 146 від 23.10.1991р. «Про атестацію середніх медичних працівників» та Міністерства охорони здоровя за № 742 від 23.11.2007р. «Про атестацію молодших спеціалістів з медичною освітою» (а. с. 109-125 т.2). Листом головного державного санітарного лікаря Городищенського району [PERSON] від 10.06.2008р. за №622 позивачу було також розяснено чому її не можливо працевлаштувати і на посадах: дезінструктора профдезвідділу та лаборанта профдезвідділу (а.с. 15 т.2). Слід, відмітити, що у ДЗ «Городищенська районна санітарно-епідеміологічна станція» відповідно до наказу Головного державного санітарного лікаря області [PERSON] за №11 від 21.01.2008р. скорочувалися лише одна посада помічника епідеміолога завідувача відділенням профілактичної дезінфекції, дезінсекції, дератизації. На даний час у штатному розписі ДЗ «Городищенська районна санітарно-епідеміологічна станція» МОЗ України посада помічника епідеміолога, завідувача відділенням профілактичної дезінфекції, скорочена (а. с. 103 т.2). За загальним правилом індивідуальні трудові спори вирішуються судами безпосередньо або після їх попереднього розгляду комісією по трудових спорах. У будь-якому разі безпосередньо в районних (міських) судах розглядаються заяви звільнених працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору і т.д. п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992р. . Відповідно до ст. 256 Цивільно кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, як передбачено ст. 257 ЦК України, і перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ч. 1 ст. 256 ЦК України. Разом з тим, діючим законодавством, ст. 258 ч.1 ЦК України, для окремих видів вимог законом може бути встановлена спеціальна позовна давність : скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Так, ст. 233 Кодексу законів про працю України встановлює, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992р., встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобовязаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд зясовує не лише причини пропуску строку, а й усі обставини справи, права та обовязки сторін. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано оспорювати саме її права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина 1, 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього - пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. за №14 «Про судове рішення у цивільній справі». З огляду на вищевикладене, вбачається, що позивачем [PERSON] пропущені строки звернення до суду, на застосуванні яких наполягає представник відповідача, третя особа та адвокат, адже, із наказом про звільнення вона була ознайомлена 31.05.2008р. (а. с. 39 т.1), його копію отримала 06.06.2008р. (а. с. 92 т.1), після 31.05.2008р. на роботу до державного закладу «Городищенська районна санітарно-епідеміологічна станція», як стверджує сама [PERSON], не виходила, зверталася у різні державні органи, але не до суду, з питанням про поновлення її на посаді, яке було здійснене з порушенням законодавства, при цьому, прокуратура Городищенського району Черкаської області їй обіцяла допомогти, і лише після того як 29.05.2009р. (а. с. 74 т.1) отримала відповідь з даного органу, 25.05.2009р. (а. с. 1 т.1) звернулася до суду з позовною заявою. Разом з тим, ні позивачем, ні її представником не наведено жодної поважної причини пропуску звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, так як останні, вважають, що строк позовної давності, слід обраховувати з часу отримання листа з прокуратури за № 07/1-86-09, а саме з 29.05.2009р., до цього часу, позивач вживала досудові можливості вирішення трудового спору. Враховуючи положення ст. ст. 79, 84 ЦПК України та приймаючи до уваги ст. 88 ЦПК України, суд, стягує з позивача [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 1050,00грн., так як, вважає їх підтвердженими у відповідності із цивільно процесуальним законодавством України (а. с. 15, 16 т.1, а. с. 19 - 23 т.1, а.с. 134 136 т.2). На підставі викладеного та

Outcome: approved