overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-21 00:00:00

ВСТАНОВИВ: Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, в якій вказала, що з 20 вересня 1997р. по 18 квітня 2009р. вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу вони мають малолітню дочку - [PERSON], 23 березня 1999року. Дитина знаходиться на її утриманні. Відповідач на утримання доньки матеріальну допомогу не надає. Він являється працездатним, але працює, є пенсіонером, повинен надавати матеріальну допомогу дитині. На своєму утриманні крім дочки [PERSON] він нікого не має. Позивач просить суд стягнути з відповідача на и користь аліменти на утримання дочки у розмірі 1 частини доходу відповідача щомісяця, починаючи з дня подання заяви до повноліття дитини. У попередньому судовому засіданні позивач [PERSON] зявилась і свої позовні вимоги підтримала. Вона пояснила, що з [PERSON] шлюб розірвано і вона мешкає з іншим чоловіком в цивільному шлюбі, який займається вихованням і утриманням дочки. Просить суд стягнути аліменти на утримання дочки [PERSON]. Відповідач [PERSON] у попередньому судовому засіданні позов [PERSON] визнав повністю. Він пояснив, що є інвалідом 2 групи, отримує пенсію. На підставі цього, просить суд звільнити його від сплати судового збору в сумі 51грн. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовна вимога [PERSON] підлягає задоволенню. Суд встановив, що відповідач [PERSON] є батько малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Малолітня дитина проживає з позивачем. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач [PERSON] не надав суду доказів, що він надає матеріальну допомогу дитині добровільно. У звязку з чим згідно зі ст. 181 ч.З Сімейного кодексу України, аліменти підлягають стягненню у примусовому порядку. Стягуючи аліменти та визначаючи їх розмір, суд враховує стан здоровя дитини, те що відповідач не працює, є інвалідом 2 групи, у нього на утриманні крім дочки [PERSON] інших дітей не має. Доказів про утримання інших дітей, непрацездатних батьків, яким він зобовязаний надавати матеріальну допомогу не надав. В звязку з наведеним, суд вважає можливим стягнути аліменти з [PERSON] на користь позивача у розмірі Ул частини його доходу на місяць. Суд встановив, що згідно довідки від 22 квітня 2010р. за №2634/03-00, виданої Управлінням Пенсійного Фонду України, [PERSON] є інвалідом 2 групи. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути у доход місцевого бюджету та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у сумі 120 грн. На підставі п. 18 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21 січня 1993р. відповідача, як інваліда 2 групи звільнити від сплати судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду, мотивуючи це тим, що в червні 1995 року стала членом КСП ім.. Ульянова в с. Баштино, Петрівського району, Кіровоградської області, яке реорганізувалось в ПСП «Баштинське», після чого 25.08.2009 року позивачка була звільнена з членів ПСП згідно розпорядження. Позивачка неодноразово зверталася до керівництва господарства де працювала і до [PERSON] сільської ради про надання їй земельного паю як члену господарства, але їй було відмовлено. Також позивачка при отриманні трудової книжки виявила, що в ній записані недостовірні дані про прийняття її в члени господарства і замість прийняття її в члени господарства в червні 1995 року, записано невірно, що її прийняли на роботу в члени господарства 21.03.2001 року , а тому позивачка змушена звернутись до суду та просить суд встановити факт неправильного запису в трудовій книжці та визнати за нею право на земельну частку (пай). В судовому засіданні позивачка відмовилася від позовних вимог в частині встановлення факту неправильного запису в трудовій книжці, так як це питання було вирішено без суду, в іншій частині позовні вимоги підтримала повністю. Представник позивача також підтримав змінені позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] сільської рада, проти позову не заперечила. Представник відповідача [PERSON] райдержадміністрації в судове засідання не зявився але письмовою заявою прохав слухати справу без його участі, з позовом згоден в повному обсязі. Представник третьої особи також в судове засідання не зявився але письмовою заявою прохав слухати справу без його участі, з позовом згоден в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка на час розпаювання земель ПСП «Баштинське», згідно Указу Президента України від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», була членом зазначеного господарства так як згідно архівної копії протоколу № 1 загальних зборів членів колгоспу ім.. Ульянова Петрівського району (а.с.33) прийнята до членів колгоспу 02 лютого 1996 року. Державним актом на право колективної власності на землю (а.с.8), яке отримав КСП ім.. Ульянова 30.09.1996 року, [PERSON] являлася членом господарства і має право на отримання земельної частки (паю). На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом та просить встановити факт спільного проживання її з чоловіком [PERSON], який помер 12.01.2009 року. Також просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини у вигляді легкового автомобіля [NUMBER], яка відкрилась після смерті її чоловіка [PERSON], який помер 12.01.2009 року, оскільки пропустила даний строк з поважних причин, так як вважала що прийняла спадщину, а саме користується спадковим майном та у неї занаходяться правовстановлюючі документи. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву де просить розглянути справу в його відсутність, позов визнає. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що є сусідами позивачки, вона проживала разом з чоловіком [PERSON]. В січні 2009 року її чоловік помер, вона займалась його похованням. Вислухавши представника позивачки, свідків та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Судом встановлено, що з 15.11.1998 року позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що стверджується свідоцтвом про одруження. 12.01.2009 року [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді легкового автомобіля [NUMBER]. Позивачка після смерті чоловіка своєчасно не звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки вважала, що і так прийняла спадщину, так як користується спадковим майном та у неї занаходяться правовстановлюючі документи. Після звернення позивачки до нотаріальної контори, їй було запропоновано звернутись до суду з вказаним позовом. Суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити, оскільки дані вимоги обґрунтовані, а їх законність стверджується документами досліжденими в судовому засідання, а саме: свідоцтвом про смерть [PERSON]; свідоцтвом про одруження; технічним паспортом на автомобіль та іншими матеріалами справи. Крім того дані обставини не спростовані поясненнями свідків. А тому,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому прохала стягнути з відповідача на користь їхнього сина [PERSON] неустойку в розмірі 67 776 грн. 60 коп. Потім зменшила свої вимоги до 24 245 грн. 46 коп. Своє прохання мотивує тим, що на підставі рішення Олександрійського міського суду від 16.05.2002 р. відповідач зобов'язаний виплачувати аліменти на її користь на утримання сина. Одна к, починаючи з 01 червня 2006 р. і до 30 квітня 2009 р. боржник матеріальної допомоги на утримання сина не надавав і не надає, рішення суду належним чином не виконує. Внаслідок чого утворилася заборгованість по аліментах, яка на 30.04.2009 р. становить 6364 грн. 50 коп. Тому відповідно до ст. 196 СК України вона має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Представник позивача позов підтримав в повному обсязі . Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки не сповістив. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного : Виконавчим листом Олександрійського міського суду від 16 травня 2002 р. підтверджується обов'язок відповідача сплачувати аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, починаючи з 17.04.2002 р. і до повноліття сина. Але аліменти ним регулярно не сплачувалися. Відповідно до довідки державної виконавчої служби відповідач повинен був сплатити за червень-грудень 2006р. 1114,8 грн., за 2007 р. 2116,8 грн., 2008 р. 2449,8 грн., січень - вересень 2009 р. 1892 грн., станом на 01.10.2009р. заборгованість становить 7574 грн. 10 коп. Ст. 196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідач не довів, що заборгованість виникла не з його вини . Відповідно до розрахунку позивача розмір пені становить 1114,80 грн.: 100 % х 214 днів + 2116,80 грн. : 100 % х 365 дні + 2429,80 грн. : 100% х 365 днів + 1892,70 грн. : 100% х 272 дні = 24 245 грн. 46 коп. Розрахунок заборгованості не оспорюється. Виходячи з наведеного, позов необхідно задовольнити в повному розмірі. Стягнення необхідно проводити на користь позивача, оскільки аліменти стягнуто на її користь. З відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 242 грн. 46 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-21 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем вона зареєструвала шлюб 05 грудня 1992 року. Від даного шлюбу у них є неповнолітня дитина донька [PERSON] [INFO]. Вважає, що спільне життя з відповідачем не склалося. З серпня 2009 року між ними постійно виникали сварки із-за різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства. Відсутність взаєморозуміння та спільної думки щодо вирішення звичайних побутових питань спонукали до повного розриву сімейних відносин. На даний час сім»я існує формально, так як втрачено почуття кохання, взаєморозуміння та поваги. Спору про розподіл майна між ними немає. Примирення та подальше життя неможливо, тому просила розірвати шлюб з відповідачем. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з»явилася, надавши до суду заяву, в якій позов підтримала та просила розглянути справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, надавши до суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутність. Суд дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який між ними зареєстровано міським відділом реєстрації актів цивільного стану 05.12.1992 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 2100 ( а.с. 3 ). Від шлюбу у сторін є донька [PERSON] [INFO] ( а.с. 4 ). Сторони не підтримують між собою подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Спір між ними відносно розподілу майна відсутній. При таких обставинах, суд вважає, що сімя у сторін остаточно розпалась і зберегти її не можливо, а тому їх шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-21 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, вказавши в заяві, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі з 28.04.1995 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, про що є запис в свідоцтві про народження сина. Син проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні, проте відповідач матеріальну допомогу на його утримання у добровільному порядку не надає. Позивачка просить стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно у зв'язку з тим, що останній ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання сина. Відповідач позов визнав. Відповідно до ст.130 ч.4 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи - копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця проживання позивачки, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення їм повноліття. Відповідач на користь інших осіб аліменти не виплачує, його стан здоров'я і матеріальне положення дозволяє проводити оплату аліментів на користь позивачки на утримання сина [PERSON]. При визначенні відповідно до ст.182 СК України розміру аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, суд виходитиме з того, що цей розмір не перевищуватиме 50% заробітної плати, що підлягає до виплати працівникові, і буде більше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання спадкового договору, вказавши в позовній заяві, що 19 грудня 2009 року він уклав спадковий договір з відповідачкою [PERSON], яким вона зобовязалася забезпечувати позивачу належний догляд та піклування. З 20.02.2010 року відповідачка припинила доглядати і опікуватися позивачем. Після укладання спадкового договору [PERSON] почала щось підливати у їжу позивачу, після чого він не міг спати добами, обіцяла йому вивезти в село. У теперішній час позивачу стало відомо, що відповідачка продала свою квартиру і виїхала у невідомому напрямку, її теперішнє місце перебування йому не відомо. Вважає, що укладений спадковий договір не відповідає його інтересам. Позивач просить суд розірвати спадковий договір та визнати за ним право власності на квартиру № 107 будинку № 27 «а» по вул..М.Чуйкова в м.Запоріжжі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день і час судового засідання повідомлена через оголошення в газеті «[PERSON] правда», відповідно до 74 п.9 ЦПК України, у зв»язку із чим проведено заочний розгляд справи зі згоди представника позивача. Суд, вислухавши пояснення позивача, думку адвоката, розглянувши матеріали справи, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 грудня 2009 року він уклав спадковий договір з відповідачкою [PERSON], яким вона зобовязалася забезпечувати позивачу належний догляд та піклування. З 20.02.2010 року відповідачка припинила доглядати і опікуватися позивачем. Після укладання спадкового договору [PERSON] почала щось підливати у їжу позивачу, після чого він не міг спати добами, обіцяла йому вивезти в село. У теперішній час позивачу стало відомо, що відповідачка продала свою квартиру і виїхала у невідомому напрямку, її теперішнє місце перебування йому не відомо. Вважає, що укладений спадковий договір не відповідає його інтересам. Свідки [PERSON] і [PERSON] суду пояснили, що вони давно знають позивача, відповідачка [PERSON] доглядала [PERSON], однак з лютого 2010р. його не доглядає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона ніколи в квартирі [PERSON] не бачила. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання своїх зобов»язань передбачених спадковим договором. Відповідно до ст.1308 ЦК України спадковий договір може бути розірваний судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-21 00:00:00

1 квітня 2010 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку; достатнього хтя прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON], який помер 20.11.2005 року та за життя заповідав їй все своє майно відповідно до заповіту від 03.04.2003 року, посвідченого секретарем Адамівської сільської ради №29. Під час попереднього судового засідання представник позивачки підтримав позовні вимоги і просив суд встановити у відповідності до ст.1272 ЦК України [PERSON] додатковий місячний строк, достатній для подання заяви для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON]. Строк позивачка пропустила з поважної причини через необізнаність законодавства щодо звернення до нотаріальної контори в шестимісячний термін з моменту відкриття спадщини. Позивачка та представник відповідача до суду не зявилися з поважної причини та надали до суду письмові заяви, в яких просять справу розглядати в їх відсутність, ухвалив рішення під час попереднього судового засідання у звязку з визнанням позову. За таких обставин та у відповідності до положень ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З наведених у позовній заяві обставин, які згідно положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, встановлено , що 20.11.2005 року помер [PERSON], який на момент смерті проживав на території Адамівської сільської ради. За життя. З квітня 2003 року, останній склав заповіт, яким залишив у спадок [PERSON] все своє майно. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом, яка складається з сертифікату на право на земельну частку (пай), яка ніким не успадкована, так як інших спадкоємців у померлого немає. Державною нотаріальною конторою за місцем відкриття спадку позивачці відмовлено у видачі свідоцтва на спадкове майно за пропуском строку на звернення до нотаріальної контори, що було підставою звернення позивача з вказаним позовом до суду. Позивачка є необізнаною у законодавстві, що регулює спадкове право та шестимісячний строк пропустила з поважної причини. Встановив вказані обставини, суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини з питання спадкування за заповітом, тому при прийнятті рішення керується ч.З ст.1272 ЦК України, відповідно до якої, суд може за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, визначити додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи, що строк позивачем пропущено з поважних причин , суд приходить до висновку про надання позивачу додаткового строку терміном один місяць для подання ним заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись на ті обставини, що вона з відповідачем перебуває в шлюбі, зареєстрованому 14 липня 2006 року виконкомом Письменської селищної ради Васильківського району, Дніпропетровської області. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку Анну, [INFO]. Одруження виявилося невдалим, спільне життя з не склалося, оскільки відповідач матеріально сім»ю не утримує, на протязі всього шлюбного життя між сторонами постійно виникали сварки. Просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, наполягала на розірванні шлюбу, пояснила, що не проживають однією сім»єю з лютого 2010 року. Відповідач позов визнав повністю, згоден на розірвання шлюбу. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 14 липня 2006 року виконкомом Письменської селищної ради Васильківського району, Дніпропетровської області, актовий запис № 9 (а.с.4). Мають неповнолітню доньку Анну [INFO] (а.с.5). Проживають окремо з лютого 2010 року. Сторони наполягають на розірванні шлюбу. На підставі ст.112 Сімейного Кодексу України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Сторони розривають шлюб вперше. Витрати, повязані зі сплатою державного мита при видачі свідоцтва про розірвання шлюбу слід покласти на відповідача, оскільки на утриманні позивачки знаходиться неповнолітня дитина. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про визнання права власності на самочинно збудовану веранду з погрібом. Посилалися на те, що 05 квітня 1991 р. їй видано свідоцтво на право особистої власності на квартиру [ADDRESS]. в 1992 році вона самочинно здійснила добудову до квартири веранди, позначеної на плані під літ. «а» (1), пл..5.4 кв.м. з розміщеним у ній погрібом під літ. «а1». Просить суд визнати за нею право власності на самочинну добудову до квартири № 38. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, пославшись на обставини викладені у позовній заяві, просить позов задовольнити. Представник відповідача не заперечує проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва № 744 на право особистої власності [PERSON] належить на праві особистої власності квартира [ADDRESS]. Право власності на це майно зареєстроване в ПП «Інвентарізатор» 12.04.1991р. за № 15946 (а.с.7). Для поліпшення умов у 1992 році позивачем була здійснена добудова веранди, позначеної на плані під літ. «а» (1), пл..5.4 кв.м. з розміщеним у ній погрібом під літ. «а1», яка відповідно до технічного паспорта на житловий будинок є як самовільна. За нормами ст.ст. 376, 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку, суд може визнати право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно технічного висновку АКБІ „Полтава добудову до веранди виконано з дотриманням існуючих норм і правил, конструкція веранди виконана без додаткового навантаження на несучі конструкції житлового будинку, при добудові інженерні комунікації житлової квартири та будинку не порушені, квартира (та добудова в цілому) відповідає діючим вимогам та нормам до даного типу приміщень та придатна для подальшої експлуатації. За таких обставин, враховуючи, що проведені позивачем зміни не призвели до порушень прав власників інших квартир, не порушують санітарно-технічні вимоги і правила експлуатації будинку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, за позивачем необхідно визнати право власності на добудовану до квартири веранду площею 5,4 кв.м. з погрібом.

Outcome: approved