Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-10 00:00:00

В січні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з таким позовом в якому вказував, що він та відповідачка є співвласниками житлового будинку №53 по вул. Корольова в м. Вознесенську, а саме кожному з них належить по ? частці цього майна. Також їм належить на праві спільної сумісної власності й земельна ділянка, площею 0,0600 га., призначена для обслуговування житлового будинку за цією ж адресою. В грудні 2009 року позивач вирішив подарувати належне йому житло та земельну ділянку, однак нотаріус відмовляє у посвідченні договору дарування з підстави невизначеності часток співвласників у праві спільної сумісної власності на ділянку. Тому, враховуючи рівність часток співвласників житлового будинку, позивач просив визначити частки й в праві спільної сумісної власності щодо земельної ділянки, площею 0,0600 га., призначеної для обслуговування житлового будинку №53 по вул. Корольова в м. Вознесенську та розташованою за цією ж адресою, а саме по 1/2 частці за кожним. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, направивши на адресу суду телеграму з проханням про розгляд справи без її участі та повне визнання позовних вимог. Суд вважав можливим розглядати справу без участі відповідачки, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку про необхідність застосування наслідків визнання позову відповідачем, передбачених ст. 174 ЦПК України, оскільки таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Зокрема, судом встановлено, що сторони є співвласниками в рівних частках житлового будинку №53 по вул. Корольова в м. Вознесенську Миколаївської області (а.с. 5-18). Також їм належить на праві спільної сумісної власності й земельна ділянка, площею 0,0600 га., призначена для обслуговування житлового будинку за цією ж адресою (а.с. 19, 32). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, що знаходиться в спільній сумісній власності, має особливий правовий режим та повязане з наявністю певних додаткових обмежень щодо його розпорядження, а саме здійснюється лише за згодою всіх співвласників. Згідно ст. 372 ЦК України, ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до абз. 3 п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22 грудня 1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, видкритті після нього спадщини, тощо. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою\~ частки визначаються рівними. Разом з тим положення ч. 4 ст. 120 ЗК України та п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вказують на те, що частки в праві власності на земельну ділянку співвласників жилого будинку співвідносяться з розміром їхніх часток у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved