Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-04 00:00:00

У грудні 2009 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому зазначали, що 23 квітня 1998 року Фонд комунального майна Броварського міськвиконкому видав їм та відповідачу [PERSON] свідоцтво про право власності на житло квартиру [ADDRESS]. Дана квартира складається з трьох житлових кімнат площею 17,1 м2, 14,9 м2 і 9,1 м2, житлова площа квартири становить 41,1 м2, загальна площа 70,0 м2. У свідоцтві про право власності на житло частки у спільній власності не зазначені. В даний час у них із відповідачем виникли складні сімейні відносини. Позивач [PERSON] має намір укласти договір дарування, однак нотаріусом відмовлено в укладені такого договору через відсутність визначення часток кожного із співвласників. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Згідно із ст. 47 ЖК України норма житлової площі на одну особу складає 13,65 м2. У п. 53 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених [PERSON] Міністрів Української РСР і Української республіканської [PERSON] професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470, жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 м2 жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті. Відповідно до рішення виконавчого комітету Київської обласної ради народних депутатів і президії Київської обласної ради професійних спілок від 07 січня 1985 року № 4 рівень середньої забезпеченості громадян у Київській області жилою площею визначено 9 м2. Відповідач [PERSON] відмовляється добровільно укласти договір користування квартирою, чим обмежує їхні права як співвласників, тому вони змушенні звернутися до суду. Просять визначити, що позивачам [PERSON], [PERSON] та відповідачу [PERSON] у майні, що належить їм на праві спільної сумісної власності, квартирі [ADDRESS] належить по 1/3 частки кожному та встановити порядок користування цією квартирою, виділивши відповідачу [PERSON] житлову кімнату площею 14,9 м2, позивачу [PERSON] житлову кімнату площею 9,1 м2, позивачу [PERSON] 17,1 м2. Кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор та вбудовану шафу залишити в їхньому спільному користуванні. Позивачі [PERSON], [PERSON] та їхній представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, просили суд задовольнити його. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов визнали. Розяснивши сторонам наслідки визнання позову, суд дійшов висновку, що визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб, тому позов підлягає задоволенню. Із свідоцтва про право власності на житло від 23 квітня 1998 року вбачається, що позивачам [PERSON], [PERSON] та відповідачу [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується також витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно із технічним паспортом на цю квартиру вона розташована на сьомому поверсі девятиповерхового будинку та складається з трьох кімнат житловою площею 14,9 м2, 9,1 м2 і 17,1 м2 та підсобних приміщень: кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору та вбудованої шафи. Загальна площа квартири становить 70,0 м2, житлова площа 41,1 м2. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У ч. 1 ст. 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У ч. ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, суд вважає, що кожному із трьох співвласників квартири [ADDRESS] належить по 1/3 частки цієї квартири. У ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності № 20 від 22 грудня 1995 року квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири.У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Виходячи із заявлених позовних вимог, кількості кімнат квартири [ADDRESS], визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе виділити у користування позивачу [PERSON] житлову кімнату площею 9,1 м2, позивачу [PERSON] житлову кімнату площею 17,1 м2 та відповідачу [PERSON] житлову кімнату площею 14,9 м2.Кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор та вбудовану шафу у цій квартирі залишити у спільному користуванні сторін. На підставі ст. ст. 316, 317, 319, 355, 368, 369, 372 ЦК України, ст. 150 ЖК України,

Outcome: approved