Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-18 00:00:00

В серпні 2008 року управління звернулося з позовом, в якому вказало, що 04.10.98 року відповідач вчинив дорожно-транспортну пригоду на автомобілі управління та спричинив автомобілю [PERSON] матеріальні збитки 24 085,41 грн.. Збитки [PERSON] відшкодовано. Відповідач повернув управлінню лише 417,27 грн.. Просить стягнути з відповідача відповідно до ст.1191 ЦК України вказані збитки. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просить їх задовольнити. Вказав, що крім рішення суду від 16.12.1998 року було ще й інше рішення суду по цих же обставинах пригоди, але такі рішення відсутні у нього. Спричинення збитків мало місце не при виконанні трудових обов»язків відповідачем. Вважає, що строк звернення до суду не пропущений. Відповідач заперечив проти позову, вважає, що спричинення збитків мало місце при виконання трудових обов»язків. Оскільки позивачем пропущено строк позовної давності. Заперечив згоду на відрахування з його зарплати збитків. Заслухавши сторони, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Представник позивача в підтвердження позовних вимог не надав суду рішення суду чи виконавчий лист, відповідно до яких було визначено і стягнуто конкретну суму з управління освіти на користь потерпілого [PERSON] у зв"язку з вчиненням відповідачем 04.10.98 року дорожно-транспортної пригоди, тому суд позбавлений можливості дійти висновку про суму спричинених збитків автомобілю [PERSON] та відповідно суму, яка була виплачена позивачем у відшкодування збитків. З відповіді заступника голови обласного суду від 06.12.99 року вбачається такий розмір збитків по рішенню суду становив 19479,7 грн.; в ухвалі від 14.08.2000 року про залишення без розгляду позову міського управління освіти така сума вказана як 20953,65 грн., а свідок [PERSON] (головний бухгалтер) дала суду пояснення про виплату у відшкодування збитків 25354,59 грн. (02.04.99 р.- 19979,7 грн., 19.03.02р. - 3045,32 грн., у грудні 2002 року- 1355,62 грн.). На підтвердження виконання зобов"язання управлінням перед потерпілим водієм [PERSON] представник позивача надав суду копію платіжного доручення: від 02.04.99 року (згідно виконавчого листа № 2-105\10-99 та №106\10-99) на 20953,65 грн.; від 21.02.2000 року (згідно виконавчого листа № 2-105\10-99 та №106\10-99) також на 20953,65 грн.; від 19.03.02 року (згідно виконавчого листа № 2-1394 від 03.03.00 року) на суму 3045,32 грн.. Однак, ні представник позивача, ні свідок (головний бухгалтер) [PERSON] не змогли пояснити розходження у датах видачі виконавчих листів, загальної суми перерахованої управлінням [PERSON] і що таке перерахування мало місце по одній і тій же справі. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Право звернення з регресною вимогою виникає у кредитора з моменту здійснення ним виплат потерпілому. З цього ж моменту обчислюється строк для пред"явлення регресного позову, проте суд позбавлений можливості визначити початок обчислення цього строку, оскільки представником не надано суду належних доказів про останнє перерахування управлінням суми збитків потерпілому. Крім цього, відсутність рішення суду від 16.12.1998 року, та ще й іншого рішення по цим же правовідносинам, позбавляє можливості суд дійти висновку до того чи спричинення збитків мало місце при виконанні трудових обов»язків відповідачем чи поза їх межами. Встановлення цієї обставини має істотне значення так як впливає на визначення розміру матеріальної відповідальності відповідача (ст.ст.132,134 КЗпП України). З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів розміру заподіяних збитків потерпілому, виплати потерпілому всієї суми відшкодування збитків і у зв"язку з цим часу виникнення права на звернення з регресною вимогою до відповідача. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed