Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-08 00:00:00

Позивачі звернулись до Ялтинського міського суду АРК із зазначеною позовною заявою в порядку процесуальних вимог цивільного судочинства і просять суд : - Визнати незаконним та скасувати рішення Лівадійської селищної ради № 14 від 5 вересня 2007 року; - Зобов'язати Лівадійську селищну раду розглянути питання про надання [PERSON] дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки площею 0.0830 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в районі будинку [ADDRESS]; - Визнати незаконним та скасувати рішення Лівадійської селищної ради від 15 грудня 2005 року про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0.097 у с. Гірське; - Визнати недійсним Державний акт № 010602100063 від 6 березня 2006 року на право власності на зазначену земельну ділянку, виданий [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачі набули право власності на земельну ділянку площею 0.083 га в районі будинку [ADDRESS] за набувальною давністю, адже користуються нею добросовісно, відкрито і безперервно з 1985 року, однак згідно оскаржуваних рішень Лівадійська селищна рада, відмовивши в передачі земельної ділянки в їхню власність, передала її у власність [PERSON] Прокурор просила задовольнити позовні вимоги [PERSON], оскільки вважає, що він набув право на земельну ділянку з підстав набувальної давності. Представник Лівадійської селищної ради Стадник-Безбородова Н.В. проти позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що прийняті радою індивідуально-правові акти є законними, прав позивачів не порушують. Особи, які беруть участь у справі, не заявили у суді, що факти, які мають значення для справи, їм відомі особисто, тому не вирішувалось питання про їх допит в якості свідків згідно зі ст. 184 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачів, їх представника, прокурора, представника відповідача, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви з таких підстав. На підставі рішення Лівадійської селищної ради № 76 від 15 грудня 2005 року [PERSON] 6 березня 2006 року був виданий Державний акт ЯБ № 449112 на право власності на земельну ділянку площею 0.0970 га, яка розташована в районі будинку [ADDRESS]. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 152 ЗК України захисту підлягають право або цивільний інтерес, які належать особі, в разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, посилаючись на зміст ст. 119 ЗК України щодо набуття права власності на земельну ділянку, яку передано у власність [PERSON], в порядку набувальної давності, позивачі та їх представник, прокурор не взяли до уваги те, що набуття права на земельну ділянку за давністю користування як самостійна підстава виникнення права власності на землю існує з моменту набрання чинності Земельним кодексом України - з 1 січня 2002 року, а відтак п'ятнадцятирічний строк добросовісного, відкритого і безперервного користування земельною ділянкою має обчислюватись саме з цієї дати. З огляду на такі висновки, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не мають права посилатися на добросовісне, відкрите і безперервне користування земельною ділянкою як на підставу передачі її в їхню власність до 1 січня 2017 року. При цьому в порядку, передбаченому ст. 118 ЗК України, [PERSON], [PERSON] і [PERSON] з приводу передачі в їхню власність земельної ділянки до Лівадійської селищної ради взагалі не звертались, а Рішенням Лівадійської селищної ради № 14 від 5 вересня 2007 року [PERSON] відмовлено у наданні згоди на розроблення проекту відведення земельної ділянки площею 0.0830 га для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських споруд, розташованої [ADDRESS]. Зважаючи на таке, позивачі не мають права власності або користування земельною ділянкою, які б могли бути порушені, відповідно вони не вправі оспорювати право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0.0970 га, яка розташована в районі будинку [ADDRESS]. Крім того, суду не надано доказів того, що у власність [PERSON] передано саме земельну ділянку, про передачу якої у свою власність просив Лівадійську селищну раду позивач [PERSON] Само по собі рішення Лівадійської селищної ради № 14 від 5 вересня 2007 року не є незаконним і прав, свобод чи інтересів [PERSON] не порушує, адже передбачений ч. ч. 6 - 11 ст. 118 ЗК України порядок передачі безоплатно у власність громадян земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд є самостійною підставою набуття права власності на землю, проте, як і за загальним правилом, реалізація об'єктивного права громадянина на землю здійснюється в цьому випадку виключно за згодою власника. Оскільки відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки надається відповідною місцевою державною адміністрацією або сільською, селищною, міською радою лише в разі згоди, відмовивши позивачу у передачі безоплатно у власність земельної ділянки, сесія Лівадійської селищної ради реалізувала виключні повноваження власника, такий індивідуально-правовий акт скасований бути не може і відповідно Лівадійська селищна рада не може бути зобов'язана повторно вирішувати питання про передачу у власність [PERSON] зазначеної земельної ділянки. Таким чином, розглянувши цивільну справу в присутності позивачів, їх представника, прокурора, представника відповідача, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає. Питання про розподіл судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed