Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-05 00:00:00

В квітні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 22 листопада 1997 року він перебуває з відповідачем в шлюбі, від шлюбу вони мають доньку - Олену, [INFO], проте їх подружнє життя не склалося, з червня 2009 року вони фактично припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство, збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам кожного. Спору про розподіл сумісно нажитого майна в них з відповідачем немає, питання про місце проживання, утримання та виховання дитини вирішено між сторонами в досудовому порядку. Вказуючи на дані обставини, позивач просив розірвати їх з відповідачем шлюб, зареєстрований 2 листопада 1997 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області. Витрати щодо реєстрації розірвання шлюбу в органах РАІДС покласти на позивача. В судовому засіданні позивач підтримав свій позов, дав пояснення, аналогічні викладеному у позовній заяві, заперечував щодо надання строку для примирення подружжя, вказав, що збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам кожного з подружжя. В судовому засіданні відповідачка позов визнала, заперечувала щодо надання строку для примирення подружжя, зауважила, що збереження шлюбу неможливе, з позивачем вони проживають окремо, донька проживає з нею. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено , що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З позову [PERSON] убачається, що з червня 2009 року подружжя фактично припинило шлюбні стосунки, спільне господарство не ведеться. Спір про розподіл сумісно нажитого майна подружжя відсутній, сторони домовилися, що донька буде проживати з відповідачем, а позивач буде брати участь в її вихованні, питання щодо матеріального забезпечення дитини вирішено за угодою сторін у досудовому порядку. Відповідачка позов визнала в повному обсязі. До ухвалення судового рішення у відповідності до вимог ч. 2 ст. 174, ч.2 ст. 223 ЦПК України судом роз'яснені відповідачу наслідки визнання позову, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. За частиною 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Підстав для неприйняття визнання позову не встановлено. Відповідно до ст.ст. 79, 80, 81, 88. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. При звернені до суду позивачем сплачені судовий збір в розмірі 8 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.00 коп., однак в своєму позові позивач не заявив вимогу про стягнення з відповідача вказаних витрат. За вимогою позивача витрати по оплаті державного мита при реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС суд вважає можливим покласти на позивача, а відповідача від вказаних витрат - звільнити.

Outcome: approved