Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-28 00:00:00

09 грудня 2009 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 25 березня 2009 р. померла її рідна сестра [PERSON]. Вказала, що окрім неї спадкоємцем є онука померлої [PERSON], яка як і позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Зазначила, що [PERSON] не приймала участі по догляду за спадкодавцем, не провідувала її як за місцем жительства, так і в лікарні. Між тим, позивач здійснювала догляд за сестрою та понесла витрати на її поховання. З посиланням на ч. 5 ст. 1224 ЦК України просила усунути відповідача від права на спадкування за законом після смерті її бабусі з підстав ухилення її від надання допомоги спадкодавцю. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач заявлені вимоги не визнала і просила в їх задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши обставини справи, і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, зазначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцем за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно положень ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За правилами ст. 1266 ЦК внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, 25 березня 2009 року, в місті Нова Одеса Миколаївської області померла [PERSON], у віці 76 років (а. с. 10, 29). Спадкоємцем майна спадкодавця за законом, за правом представлення є її внучка [PERSON], тобто відповідач у справі, яка є донькою [PERSON], що помер 06.05.2001 року, який за життя був сином [PERSON]А (а. с. 36, 37, 30, 31). [PERSON], тобто позивач у справі є рідною сестрою померлої [PERSON], а тому є спадкоємцем за законом другої черги, і має право на успадкування майна померлої в разі відсутності спадкоємців першої черги (а. с. 6-9). Встановлено, що як позивач, так і відповідач у межах передбачених законом строків звернулися до державної нотаріальної контори із відповідними заявами про прийняття спадщини від померлої [PERSON] (а. с. 25, 26). У судовому засіданні [PERSON] суду пояснила, що проживає в [INFO]. 20.03.2009 р. вона приїхала до сестри [PERSON] в м. Нова Одеса, оскільки їй повідомили, що остання тяжко хвора. Доглядала за нею, а через пять днів, тобто 25.03.2009 р. сестра померла. До хвороби [PERSON] спроможна була сама доглядати за собою, готувала собі їжу, прибирала, обробляла город і не потребувала сторонньої допомоги. [PERSON] за цей час жодного разу не відвідувала бабусю, не цікавилася її здоровям, а тому вважає її недостойною спадкоємицею. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (ч. 5 ст. 1224 ЦК). Безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у звязку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Судом зясовано, що спадкодавець [PERSON], з 25 лютого 2009 р. по 23 березня 2009 р. перебувала в Новоодеській ЦРЛ з діагнозом хронічна серцево-судинна недостатність. До вказаного часу спадкодавець не хворіла і не потребувала сторонньої допомоги та догляду. Викладене, окрім сторін, підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Крім того, свідки вказали, що під час хвороби [PERSON] не просила їх повідомити про це внучку [PERSON] з метою догляду останньою за нею та надання їй допомоги. Відповідач [PERSON] суду пояснила, що проживає в м. Миколаєві, має свою сімю та постійно працює, а тому рідко, але за нагоди навіщала бабусю як за місцем жительства, так і в лікарні. Таким чином, позивачем не доведено, а судом не встановлено факту ухилення [PERSON] від надання допомоги спадкодавцю [PERSON] За такого, з урахуванням того, що спадкодавець незважаючи на похилий вік не потребувала стороннього догляду за собою, нетривалий час її хвороби, суд не вбачає правових підстав щодо задоволення вимог позивача про усунення [PERSON] від права на спадкування за законом майна бабусі [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК, з урахуванням затраченого часу щодо участі представника відповідача в судовому засіданні під час розгляду справи, підлягають частковому стягненню з позивача на користь відповідача її витрати на правову допомогу, передбачені ст. 84 ЦПК.

Outcome: approved