Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Житомиргаз» (далі ВАТ «Житомиргаз») в якому спросить: - визнати наказ № 64/ос від 12.06.2009 року про звільнення з роботи незаконним; - поновити його на роботі на посаді головного інженера Малинського управління експлуатації газового господарства з 12.06.2009 року; - стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 3038 гривень 70 копійок; - стягнути моральну шкоду в розмірі 10000 гривень. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав та пояснив, що він працював в газовому господарстві з 1997 року. 25 травня 2009 року в газовому господарстві проводилась перевірка. За результатами цієї перевірки його хотіли звільнити за порушення трудової дисципліни на підставі розпорядження керівника ВАТ «Житомиргаз». Не бажаючи щоб в трудовій книжці був запис про звільнення з підстав порушення трудової дисципліни, вирішив написати заяву про звільнення за згодою сторін з 12 червня 2009 року. Вважає що таким чином на нього чинився тиск зі сторони керівництва з метою змусити його звільнитись з роботи, а тому просить задовольнити його позов в повному обсязі. Представник відповідача позов не визнала та пояснила, що позивачу було надано розпорядження голови правління ВАТ «Житомиргаз» про звільнення з роботи за п. 1 статті 41 КЗпПУ. Підставою для видання такого розпорядження був акт перевірки від 04.06.09 року за участю представника ВАТ «Житомиргаз». Перевірка проводилася в будинках споживачів природного газу, а також працівників ВАТ «Житомиргаз». При перевірці було встановлено, що газовий лічильник [PERSON] не опломбований. На підставі цього хотіли звільнити позивача за п. 1 статті 41 КЗпП, оскільки він, будучи посадовою особою головним інженером, яка підпадає під категорію заступників, вчинив грубе порушення трудової дисципліни. [PERSON] не хотів щоб його звільняли за порушення трудової дисципліни, а тому написав заяву про звільнення за власним бажанням, а потім за згодою сторін. На підставі цього і був виданий наказ про звільнення його з 12 червня 2009 року. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31 березня 1997 року [PERSON] був прийнятий на посаду інженера по технічній безпеці Малинського управління експлуатації газового господарства (а.с. 21), яке не є юридичною особою, а є структурним підрозділом Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Житомиргаз» (а.с. 47-54). 21 грудня 2007 року він був призначений головним інженером (а.с. 21). 12 червня 2009 року голова правління ВАТ «Житомиргаз» видав розпорядження № 2419/18 (а.с. 35), яким зобовязав керівника Малинського управління експлуатації газового господарства [PERSON] звільнити [PERSON] за одноразове грубе порушення посадових обовязків за п.1. ст. 41 КЗпП (а.с. 35). Однак в цей же день позивач написав заяву (а.с. 46), в якій просив звільнити його 12 червня 2006 року за згодою сторін. Керівник Малинського управління експлуатації газового господарства погодився з такою заявою і на підставі неї видав наказ № 64/ос від 12 червня 2009 року про звільнення позивача 12.06.2009 року за п. 1 ст. 36 КЗпП за угодою сторін (а.с. 23). Таке право керівник Малинського управління експлуатації газового господарства має на підставі Положення (а.с. 52). Цього ж дня йому була видана трудова книжка (а.с. 44-45). Для перевірки пояснень позивача стосовно вчинення на нього тиску були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] [PERSON] показав, що він працює в газовому господарстві. Там проводилась комплексна перевірка за участю спеціалістів із головного управління. 12 червня 2009 року десь о 16 годині вийшов на вулицю покурити і в коридорі зустрів [PERSON] Вигляд у нього був заклопотаний. Він пояснив, що його звільняють з роботи. Вкінці робочого дня біля прохідної знову зустріли [PERSON] та керівника Малинського управління експлуатації газового господарства. Вони розмовляли про звільнення за власним бажанням. Більше розмови не чув, так як вона проходила в кабінеті. Після цього на нараді оголосили, що [PERSON] звільнений Свідок [PERSON] повідомив, що на нараді дійсно зачитали наказ про звільнення [PERSON], але яким чином відбувалось звільнення йому не відомо. Отже, із показів свідків не вбачається, що на позивача чинився тиск для звільнення його з роботи. Не підтвердилось це і проведеною перевіркою, на підставі якої було відмовлено в порушення кримінальної справи відносно керівника Малинського управління експлуатації газового господарства (а.с. 34). Тому наказ про звільнення позивача є законним і позивач не підлягає поновленню на роботі. Про це також наголошено і в пункті 12 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" в якому вказано, що подача працівником заяви про звільнення з метою уникнути відповідальності за винні дії не може розцінюватись як примус до цього. З вищевказаних підстав суд відмовляє позивачу у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягненні моральної шкоди. Суд не відшкодовує позивачу витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, оскільки йому відмовлено в задоволенні позову. Від сплати судового збору [PERSON] звільнений на підставі пункту 1 частини 1 статті 4 Декрету КМУ „Про державне мито.

Outcome: dismissed