Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-21 00:00:00

15 грудня 2010 року до Жовтоводського міського суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк про стягнення з відповідачів [PERSON] і [PERSON] заборгованості в сумі 17 449 грн. 72 коп. за кредитним договором №107195 від 18 грудня 2007 року, укладеним з позичальником [PERSON], і за договором поруки №107195 від 18 грудня 2007 року з поручителем [PERSON] Під час судового розгляду справи позивачем 26 січня 2010 року (а.с. 43-45) і 15 лютого 2010 року (а.с. 64-65) було подано заяви про уточнення підстав та розміру позовних вимог, і на момент судового розгляду справи позивач ПАТ КБ „ПриватБанк' просить стягнути на свою користь солідарно з відповідачів [PERSON] і [PERSON]: 20 015 грн. 65 коп. - заборгованість за кредитним договором №107195 від 18 грудня 2007 року: 324 грн. 50 коп. - понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. При цьому позивач ПАТ КБ „ПриватБанк" у своїх заявах посилається на таке. Закрите акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк " та [PERSON] 18.12.2007 р. уклали кредитний договір № 107195-сгесі, відповідно до п.1.1 якого Банк зобовязувався надати [PERSON] кредит у розмірі 20 000 грн. на споживчі цілі на строк до 18.12.2009 р„ шляхом перерахування коштів на її картковий рахунок №4405885220471020 на строк до 18.12.2009 р„ а [PERSON] зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Графік погащення кредиту та відсотків становлено у Додатку №1 до цього кредитного договору. Позичальник [PERSON] отримала у розмірі 20 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі (п.3.1 Кредитного договору) 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строк\ дії картки. Кредит був наданий у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Пунктом 3.2 кредитного договору встановлено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань по погашенню кредиту, згідно графіку та п.1.4. 2.3.1. 3.3 кредитного договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 60% річних, розраховані від суми непогашеної, згідно графіка, заборгованості по кредиту. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договоре та вимог закону. На порушення зазначених норм закону та умов кредитного договору позичальник [PERSON] свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим й утворилася заборгованість розмір якої станом на 07 лютого 2010 року становить 20 015 грн. 65 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 13 067,24 грн.: заборгованість по процентам - 5 879,38 грн.; а також штрафи відповідно до п. 5.10 кредитного договору: штраф (фіксована частина) - 250.00 грн.; штраф (процентна складова) - 819,03 грн. Відповідачка [PERSON] ці позовні вимоги визнала частково, у сумі 17 449 грн. 72 коп. (як це було заявлено позивачем у першій позовній заяві), посилаючись на те, що строк дії договору скінчився 18 грудня 2009 року, і після цього банк не повинен нараховувати їй проценти та штрафи. Окрім того, вона вважає, що повинна самостійно нести відповідальність перед банком за кредитним договором, а вимоги про солідарну відповідальність ще й поручителя [PERSON] вважає безпідставними. У судовому засіданні повноважний представник позивача [PERSON] ці позовні вимоги підтримав. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги ПАТ КБ „ПриватБанк не визнала, і 21 січня 2010 року (а.с. 34-35) предявила зустрічний позов про визнання недійсним договору поруки №107195 від 18 грудня 2007 року, укладеного між нею і КБ ..ПриватБанк". відповідно до умов якого вона повинна нести наряду з позичальником [PERSON] солідарну відповідальність перед банком за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором. При цьому [PERSON] вказує, що зазначений договір поруки вона вважає укладеним з порушенням діючого законодавства і без належних підстав. Так, відповідно до ч.І ст. 548 ЦК України виконання зобовЯзання (основного зобовЯзання) забезпеч\-ється. якщо це встановлено договором або законом. Згідно ж п. 4.1 кредитного договору № 107195 від 18.12.2007 р. виконання обовЯзків боржника забезпечується всім належним йому майном і коштами, на які може бути повернено стягнення у порядку, встановленому діючим законодавством України. Таким чином, умовами зазначено кредитного договору не передбачено забезпечення кредиту шляхом укладення договору поруки. Крім того, діючим законодавством України не регламентується обовЯзкове укладення договору поруки в забезпечення споживчого кредиту. За таких обставин, укладення договору поруки між нею та відповідачем суперечить загальним умовам забезпечення виконання зобовЯзання, викладеним в ч.І ст. 548 ЦК України, оскільки такий вид забезпечення в даному випадку не передбачається ані законом, ані договором. До загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину. відноситься норма, передбачена ч.І ст. 203 ЦК України, згідно якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.І ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, зазначених у ч. 1 ст. 203 ЦК України. Згідно ч.І ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. [PERSON] вважає, що зустрічний позов обгрунтований і підлягає задоволенню. Повноважний представник ПАТ КБ „ПриватБанк [PERSON] у судовому засіданні зустрічний позов не визнав. Ним було подано письмові заперечення на зустрічний позов (а.с. 61-63). Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, суд при спору виходить з таких положень закону. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не випливає із суті кредитного договору. Так. відповідно до ст. 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитору кредит та сплатити проценти у строк та порядку, що встановлені договором. У ч.І ст. 1050 ЦК України передбачено: якщо позичальник своєчасно не повернув кредит, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. тобто - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. При цьому, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.ст. 1048, 1054 ЦК України. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобовязання. Тому суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ „ПриватБанк" про стягнення заборгованості за кредитним договором грунтуються на законі, і стягненню на користь банка підлягає не лише заборгованість за кредитом і заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а й передбачені умовами кредитного договору штрафи. Розмір цієї заборгованості та штрафних санкцій, правильно обраховано банком, виходячи з умов кредитного договору, а тому підлягає стягненню з боржника. Водночас, вирішуючи зустрічний позов, суд враховує, що відповідно до ч.І ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується (у тому числі й порукою), якщо це встановлено договором або законом. Законом прямо не передбачено, що кредитні зобовязання обовязково повинні забезпечуватися саме порукою, і допустимим є будь-який вид забезпечення виконання зобовязання, передбачений законом. За таких умов при укладанні договору, сторони повинні зазначені у договорі, який же саме вид забезпечення виконання зобовязання застосовується. У даному випадку це було визначено сторонами у п.4.1 укладеного між ними кредитного договору, де зазначено, що виконання обов'язків боржника за цим договором забезпечується всім належним йому майном і коштами, на які може бути повернено стягнення у порядку, встановленому діючим законодавством України. Таким чином, умовами зазначено кредитного договору не передбачено забезпечення кредиту шляхом укладення договору поруки. За таких обставин, укладення договору поруки між [PERSON] і ПАТ КБ „ПриватБанк не відповідає вимогам закону і загальним умовам забезпечення виконання зобов'язання, визначеним у в ч.І ст. 548 ЦК України, оскільки такий вид забезпечення в даному випадку не було передбачено договором (на забезпечення виконання якого й укладався договір поруки). За таких обставин суд вважає, що до загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, відноситься, зокрема, норма, передбачена ч.І ст. 203 Ц1< України, згідно якої, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.І ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, зазначених у ч.І ст. 203 ЦК України. Згідно ч.І ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Тому суд вважає, що зустрічний позов обгрунтований і підлягає задоволенню, й [PERSON] не повинна нести (наряду з позичальником [PERSON]В.) відповідальність за виконання зобовязань за кредитним договором. У зв'Язку з цим заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню лише з позичальника [PERSON], а не солідарно з обох відповідачок, і, таким чином, первинний позов ПАТ КБ „ПриватБанк підлягає частковому задовленню, хоча за ним і присуджується та ж сума, яку просив стягнути позивач. Окрім того, відповідно до ст.ст. 80, 81, 88 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивача за первісним позовом ПАТ КБ „ПриватБанк слід стягнути ще й судові витрати, понесені позивачем у звЯзку з подачею позову до суду (по оплаті судового збору і по оплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи судом) в загальній сумі 324 грн. 50 коп. Таким чином загалом з відповідачки [PERSON] на користь позивача за первісним позовом ПАТ КБ „ПриватБанк підлягає стягненню 20 340 грн. 15 коп.. з яких: 13 Об7 грн. 2-і коп. - заборгованість за кредитом; 3 313 грн. 45 коп. - заборгованість по процентам: 250 грн. і 819 грн. 03 коп. - штрафи (відповідно фіксована частина та процентна складова); 324 грн. 50 коп. - відшкодування понесених позивачем судових витрат. На підставі викладеного, у відповідності з зазначеними нормами закону і

Outcome: partial