Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-28 00:00:00

[PERSON] в поданому суду позові посилалась на те, що рішенням Нетішинського міського суду від 02.10.2002 року за її неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], визнано право спільної власності на половину квартири [ADDRESS]. Після звернення у відділ приватизації за видачею свідоцтва про право власності, їй стало відомо, що квартира приватизована і в 2001 році подарована [PERSON] своїй матері [PERSON] Оскільки вказаним договором порушуються права її неповнолітнього сина, тому на підставі ст. 48 ЦК УРСР вона просила визнати вказаний договір дарування спірної квартири недійсним, визначити порядок користування останньою, виділивши неповнолітньому синові жилу кімнату площею 20 кв. метрів, а [PERSON] залишити кімнату площею 11.9 кв. метрів, в спільному користуванні залишити інші приміщення та вселити її та сина у квартиру. Під час розгляду справи позивачка змінювала позовні вимоги, просила визнати недійсним укладений відповідачами договір дарування вказаної квартири, застосувати наслідки недійсності договору, повернути сторони в попередній стан, при цьому, [PERSON] визнати такою, що втратила право на вказане житло і виселити. Вказані вимоги вона обґрунтовувала вимогами ст. 48 ЦК УРСР та ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», якими заборонено без дозволу органів опіки та піклування порушувати їх право на житло шляхом незаконної приватизації житла без участі неповнолітніх членів сім`ї квартиронаймача та проводити відчуження майна неповнолітніх дітей. В ході розгляду справи представник позивача подав суду заяву про залишення без розгляду вимог про застосування наслідків недійсності договору, повернення сторін в первинний стан, визнання [PERSON] такою, що втратила право на житло та виселення. В судовому засіданні [PERSON]В та її представник змінені позовні вимоги підтримали, просили визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], і вказали на те, що приватизація спірної квартири була проведена без врахування інтересів дитини, у звязку з чим рішенням від 10.09.2007 року розпорядження про її приватизацію та свідоцтво про право власності були визнані недійсними, що зумовлює і визнання договору дарування недійсним, що захистить таким чином права неповнолітньої дитини. Представник [PERSON] - [PERSON] позов не визнала і пояснила, що права неповнолітньої дитини ніяким чином не порушені, оскільки на час приватизації [PERSON] знала про все. Крім цього, ніхто не забороняє дитині жити у квартирі. [PERSON] позов не визнала, зазначила, що вважає приватизацію квартири правильною, а звідси не вбачає підстав для визнання договору дарування квартири недійсним і просить в позові відмовити. Представник органу опіки та піклування виконкому Нетішинської міської ради [PERSON] підтримала вимоги позивачки, пояснила, що батько дитини свідомо порушив права дитини, квартиру передарував, що суперечить ст. ст. 17,18 Закону України « Про охорону дитинства», у звязку з чим її позов необхідно задоволити. Заслухавши сторони, їх представників, представника органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Обгрунтовуючи вимогу визнання договору дарування квартири № 67 по вул Михайлова, 10 в м. Нетішин, вчиненого нотаріально 24.05.2001 року між [PERSON] та [PERSON] реєстраційний номер АЕА № 473063, позивачка посилалась на те, що вказаний договір не відповідає вимогам закону, порушує особисті та майнові права неповнолітнього сина, позбавляє його права на реалізацію житлових прав шляхом приватизації та отримання свідоцтва про право власності. З вказаним суд погоджується, оскільки викладені обгрунтування обєктивно підтверджуються доказами. Як вбачається з рішення Нетішинського міського суду від 10.09.2007 року (а.с. 76), [PERSON] та [PERSON], 19.04.1997 року визнано членами сім`ї [PERSON]; за першими двома визнано право користування квартирою № 67 по вул. Михайлова, 10 в м. Нетішин; визнано недійсним розпорядження ДП НАЕК «Енергоатом ВП «Хмельницька АЕС» від 15.05.1997 року про передачу квартири [ADDRESS] у приватну власність [PERSON]; визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] від 20.05.1997 року, посвідченого ДП.НАЕК «Енергоатом» ВП Хмельницька АЕС. Вказане рішення набрало законної сили, постановлене між тими ж сторонами, як і по даній справі. Встановлені ним обставини доказування не потребують і таким чином підлягають беззаперечному врахуванню при вирішенні даного спору у відповідності із ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Відтак, суд вважає, що неповнолітній син позивачки та відповідача [PERSON], [INFO], за вказаним рішенням зберігав та зберігає за собою право на вказане спірне житло шляхом приватизації та набуття права власності на нього , а звідси [PERSON] не мав права проводити без врахування інтересів сина [PERSON] одноособово приватизацію, а також відчуження даної квартири, що не відповідає вимогам ст. 48 ЦК УРСР (яка діяла на час укладення договору), якою визначено, що недійсною є та угода, яка не відповідає вимогам закону, в тому числі, порушує особисті або майнові права неповнолітніх дітей. Крім цього, вказані дії [PERSON] не узгоджуються з вимогами ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», у відповідності з якими батьки, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню. З огляду на викладене, суд вважає необхідним вищезазначений договір дарування визнати недійсним. Тому,

Outcome: approved