Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], про визнання договору дарування укладеного між [PERSON] і, [PERSON] не дійсним, визнання права власності на подаровану квартиру за [PERSON] Позивні вимоги мотивовані тим, що позивач є донькою [PERSON], власника квартири [ADDRESS], в якій вона з 2003 року зареєстрована та проживала до листопада 2008 року. 08 листопада 2008 року вона проти волі батька уклала шлюб з [PERSON], в наслідок чого втратила можливість проживати в квартирі за місцем реєстрації. 12.09.2009 року відповідач [PERSON] подарував квартиру сину [PERSON], що не мав права робити. В наслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] вона не має можливості користуватися квартирою за місцем реєстрації, тому просить суд визнати не дійсним договір дарування від 12.09.2009 року за яким право власності на квартиру [ADDRESS] перейшло від [PERSON] до [PERSON] та визнати право власності на квартиру за [PERSON]. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити з тих підстав, що батько не мав права дарувати квартиру своєму сину, так як чинним законодавством передбачено, правочини які вчиняються батьками не можуть суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей, вона є інвалідом III групи, тобто є непрацездатною особою. Крім того при укладенні договору дарування батько не повідомив нотаріуса, що квартира перебуває у спорі, тобто, що в суді розглядається позов батька про позбавлення її права користування квартирою та її зустрічний позов про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення. В наслідок зазначеного вона наполягає на визнанні договору дарування укладеного між відповідачами не дійсним та визнання права власності на квартиру за батьком. Відповідач [PERSON]М у судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що він 24.01.2003 року купив квартиру [ADDRESS], Донецької області. В квартирі дійсно зареєстрована позивач, яка працює на підприємстві поблизу міста Вугледар і їй зручніше мешкати в місті Вугледар ніж в с.Новоукраїнка Марїнського району Донецької області. В листопаді 2008 року позивач вийшла заміж, з її чоловіком та його батьками була домовленість, що позивач після весілля разом з чоловіком буде мешкати в їх квартирі. Так і сталося, позивач після весілля в добровільному порядку залишила спірну квартиру, забрала усі свої речі, а він в свою чергу допоміг їй з ремонтними роботами в квартирі за новим місцем проживання. Коли одружився син він подарував йому на весілля квартиру [ADDRESS], яка належала йому на праві приватної власності. Син прийняв подарунок і тепер проживає в подарованій квартирі разом з жінкою та дитиною. Він не визнає, що права доньки порушені, так як він дав їй освіту і вона мас роботу за спеціальністю. Подарувавши квартиру він розпорядився своєю власністю на що мав право за законом. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що йому на весілля батько подарував квартиру [ADDRESS], він прийняв подарунок і тепер проживає разом зі своєю родиною в квартирі. До одруження в його квартирі мешкала його сестра і він інколи ночував в квартирі, так як працює на шахті поблизу м.Вугледар і з квартири зручніше добиратися до роботи. Третя особа: державний нотаріус [PERSON] в судовому засіданні заперечувала поти позовних вимог позивача стосовно визнання договору дарування укладеного між [PERSON] і, [PERSON] не дійсним та визнання права власності на подаровану квартиру за [PERSON] Суду пояснила, що вона перед укладенням договору перевірила, чи не була квартира під арештом або іншим обмеженням, з'ясувала ставлення та думки сторін з приводу укладення договору і переконавшись, що ніяких перепон для його укладення не існує посвідчила договір дарування. Суд, вислухавши доводи, обґрунтування та заперечення, надані сторонами, вивчивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та ніким не спростовано, що квартиру [ADDRESS] було придбано [PERSON] за договором купівлі продажу від 24.01.2003 року. (а.с. 54) Згідно копії технічного паспорта №3179, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]. (а.с. 57.58) Відповідно ст..316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона передає другій стороні безоплатно дарунок у власність. Відповідно ст..718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Договір дарування, згідно ч.2 ст.719 ЦК України, нерухомої речі укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст.722 ЦК України, право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Згідно ст..215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог щодо змісту правочину, який не може суперечити Цивільному кодексу України іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками не може суперечити, правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей. Враховуючи вище зазначене судом встановлено, що договір дарування нерухомої речі здійснено власником квартири у відповідності до вимог ст..ст. 717-719 ЦК України, обдарований в свою чергу прийняв подарунок і користується ним. Вчинений правочин не суперечить правам та інтересам позивача, так як вона не була власником квартири. Крім вище зазначеного суд враховує, що позивач знаходиться у шлюбі з [PERSON] і у відповідності до ст.36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. (а.с.10) Згідно із ст. 60 ЦПК України позивач має довести ті обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог. Відповідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які приймають участь у справі, не підлягають доказуванню. У зв'язку з вищевикладеним,

Outcome: dismissed