Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-28 00:00:00

КП ЕЛТЕЯ у липні 2008 р. звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який під час розгляду справи був уточнений (а.с. 126-128, 209-211). В обґрунтування заявлених вимог позивач у позовній заяві, а його представники в усних поясненнях посилалися на те, що між позивачем та відповідачем, від імені якого діяв на підставі довіреності громадянин [PERSON], що є третьою особою у справі, 20.03.2000 р. був укладений оспорюваний договір купівлі-продажу нежилих приміщень № 76, 77 по пр. Героїв, 12 у м. Дніпропетровську. Під час підготовки до його укладання між директором позивача [PERSON] та представником покупця [PERSON] була досягнута попередня домовленість про ціну відчужуваного майна у розмірі 35.000, 00 доларів США, втім під час нотаріального посвідчення договору з метою мінімізації витрат на його оформлення у ньому було зазначено лише 34.465, 00 грн. Безпосередньо після передання всієї обумовленої суми в приміщенні нотаріальної контори директор КП ЕЛТЕЯ [PERSON] та співзасновник підприємства [PERSON] були затримані співробітниками міліції за підозрою в отриманні хабара, під яким малася на увазі різниця між ціною договору та фактично отриманою сумою. У подальшому постанова про порушення кримінальної справи за цим фактом була скасована як передчасна, після додаткової перевірки у порушенні кримінальної справи відмовлено у звязку з відсутністю складу злочину. Оспорювану угоду позивач вважає такою, що підлягає визнанню недійсною як мнимий правочин, оскільки під час її укладання відповідач не мав на увазі настання будь-яких цивільно-правових наслідків, а фактично мала місце оперативна розробка органів внутрішніх справ, спрямована на досягнення мети кримінального-правового характеру. Крім того, грошові кошти у розмірі 35.000, 00 доларів США, сплачені за угодою, не належали відповідачеві та були у повному обсязі отримані громадянином [PERSON] з каси Фінансового управління ГУМВС України у Дніпропетровській обл., а отже відповідачем були порушені умови договору в частині розрахунку за придбане майно. У судовому засіданні представники позивача заявлені вимоги підтримали, на їх задоволенні наполягали з викладених у позові підстав. Відповідач та його представник проти позову заперечували посилаючись на те, що [PERSON], діючи добросовісно та дійсно маючи на увазі придбання нежилих приміщень № 76, 77 по пр. Героїв, 12 у м. Дніпропетровську, доручив проведення переговорів з цього приводу [PERSON], якого знав як особу, що займається посередницькою діяльністю у сфері нерухомості, уповноважив його довіреністю на укладання договору купівлі-продажу та передав необхідні для придбання приміщень грошові кошти. Така угода була укладена, розрахунок здійснений. Про те, що одночасно з укладанням від його імені та виконанням договору купівлі-продажу [PERSON] на виконання завдання співробітників органів внутрішніх справ додатково передав представникам продавця не обумовлені угодою кошти, позивачеві нічого не було відомо і на сутність правовідносин, що виникли між ним та КП ЕЛТЕЯ, ці обставини не впливають. Таким чином, оспорювана угода відповідає вимогам закону і не може бути визнана недійсною з підстав, зазначених позивачем. Третя особа [PERSON] до суду не зявився, за місцем реєстрації не проживає (а.с. 250, 251), фактичне його місцезнаходження невідоме, у звязку з чим про день та час розгляду справи був повідомлений шляхом надання повістки житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання та публікації оголошення у пресі (а.с. 252). Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 20.03.2000 р. між позивачем КП ЕЛТЕЯ та відповідачем [PERSON], від імені якого діяв на підставі довіреності третя особа [PERSON], був укладений та нотаріально посвідчений оспорюваний у справі договір купівлі-продажу, за яким у власність покупця за ціну у розмірі 34.465, 00 грн., що дорівнювала інвентаризаційній вартості, переходили нежитлові приміщення № 76, 77 по пр. Героїв, 12 у м. Дніпропетровську (а.с. 10). Фактично за придбане майно директору КП ЕЛТЕЯ [PERSON] було сплачено [PERSON] 35.000, 00 доларів США (а.с. 247). Безпосередньо після укладання договору [PERSON] та співзасновник КП ЕЛТЕЯ [PERSON], що її супроводжував, були затримані співробітниками міліції за підозрою в отриманні хабара, під яким малася на увазі різниця між обумовленою договором та фактично отриманою сумами. 20.03.2000 р. за цим фактом була порушена кримінальна справа за ст. 168 ч. 3 КК України. У подальшому постанова про її порушення була скасована за ст. 100 КПК України, за результатами додаткової перевірки у порушенні кримінальної справи було відмовлено за ст. 6 п. 2 КПК України (а.с. 246). Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного. Так, оскільки оспорювана угода була укладена до 01.01.2004 р., до спірних правовідносин відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону 2003 р. підлягають застосуванню положення ЦК України в редакції Закону 1963 р., практика застосування яких узагальнена Верховним Судом України в Постанові Пленуму від 28.04.1978 р. № 3 Про судову практику в справах про визнання угод недійсними. Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач наполягає на тому, що оспорювана угода є недійсною як мнима, оскільки відповідач насправді не мав на увазі настання відповідних правових наслідків. З такими доводами не можна погодитися, оскільки мнимою угодою у розумінні ст. 58 ЦК України в редакції Закону 1963 р. та п. 13 Постанові Пленуму ВСУ від 28.04.1978 р. № 3 Про судову практику в справах про визнання угод недійсними є така, що завідомо для всіх сторін укладається без наміру створити юридичні наслідки, по здійсненню якої сторони не вчиняють будь-яких дій. В той же час у спірних правовідносинах щонайменше одна з сторін, а саме позивач, мала намір створення таких наслідків, та вчинила необхідні для цього дії. Так, заздалегідь було прийняте відповідне рішення про відчуження майна (а.с. 158), отримані документи, необхідні для нотаріального оформлення угоди (а.с. 159), підписаний договір та отримані грошові кошти (а.с. 247). Представники позивача також не заперечували, що дійсно мали намір продати нежитлові приміщення № 76, 77 по пр. Героїв, 12 у м. Дніпропетровську. Також не можуть вважатися доведеними посилання позивача на те, що відповідач [PERSON] не мав наміру створити юридичні наслідки, оскільки ця обставина останнім заперечувалася і окрім міркувань загального характеру підтверджується лише письмовими поясненнями та показаннями [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7, 8, 234-237), які суд вважає сумнівними доказами, оскільки в матеріалах справи наявні показання та письмові пояснення тих же осіб протилежного змісту (а.с. 188-190, 195, 196). Крім того, [PERSON] вчинив дії по виконанню спірної угоди, вступивши у володіння придбаним за нею майном та зареєструвавши його за собою. За викладених обставин суд оцінює доводи позивача про мнимість оспорюваної угоди як такі, що не грунтуються на законі. Доводи позивача про неналежний розрахунок за оспорюваною угодою не можуть бути прийняті до уваги як такі, що не обгрунтовують заявлені вимоги. Так, угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом, тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків, як цього вимагає п. 2 Постанові Пленуму ВСУ від 28.04.1978 р. № 3 Про судову практику в справах про визнання угод недійсними. В той же час невиконання покупцем визначених ст. 224 ЦК України в редакції Закону 1963 р. обовязків, за умови його доведеності, тягне спеціальні правові наслідки, визначені ст. ст. 231, 232 ЦК України в редакції Закону 1963 р., що не повязані з недійсністю угоди. Виходячи з наведеного суд вважає позовні вимоги такими, що не грунтуются на законі, та вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити. Згідно ст. 88 ЦПК України у звязку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові втрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed