Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, просив визнати незаконним наказ № 105-к від 17.04.09 про звільнення, поновити на попередній посаді охоронника у зв'язку зі звільненням без законної підстави, виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з дня звільнення до дня фактичного поновлення на попередньому місці роботи, виходячи із середньомісячної заробітної плати, а також просив відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 00 коп. Позовні вимоги обгрунтовані посиланням на те, що з 01.12.06 по 26.04.06 позивач працював охоронником служби охорони ВАТ «Видавництво «Київська Правда». 19.02.09 позивач був попереджений про скорочення посади охоронника, у зв'язку з недоцільністю утримання на балансі видавництва служби охорони. 26.04.09 позивач був звільнений із займаної посади за скороченням штату відповідно до п. 1 ст. 40 КЗПП України. На думку [PERSON] його звільнення є незаконним, оскільки відповідно до п. 1 ст. 40 КЗПП України між ним та відповідачем існує трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення його чинності можуть бути розірвані власником, або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства, або перепрофілювання підприємства. Однак, істотних змін в організації виробництва і праці, на його думку, не відбулося, підприємство ВАТ «Видавництво «Київська Правда» не було ліквідовано, реорганізовано, ані підлягало процесу банкрутства, або перепрофілювання. Керівництво підприємства у питаннях скорочення штату охорони спиралося на факт тяжкого фінансового становища підприємства, відсутність коштів на утримання служби охорони, але з пропозиціями, згідно ст. 32 КЗПП України, якою допускається істотна зміна умов праці при продовженні роботи за цією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою та якою можуть встановлюватися інші розміри в оплаті праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, зміну розрядів і найменувань посад, до [PERSON] як працівника, у термін встановлений вищезазначеною статтею, не зверталось. Крім того, позивач вважає, що згідно ст. 49-2 КЗПП України одночасно з попередженням про звільнення, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник повинен був пропонувати йому іншу роботу на тому ж підприємстві. Від керівництва підприємства жодної пропозиції про перехід на іншу роботу за іншою посадою або кваліфікацією [PERSON] не поступало. Згідно ст. 42-1 КЗПП України працівник, з яким розірвано трудовий договір з підстав передбачених п. 1 ст. 40 КЗПП України протягом одного року має право на укладення трудового договору у разі повторного прийняття на роботу, якщо власник або уповноважений ним орган проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації. На другий день після звільнення позивача він дізнався, що на тих же посадах охоронників та у тому ж добовому режимі охорони, працюють інші люди. Крім того, позивач також вважає незаконним наказ № 14 від 19.02.2009 року «про внесення змін до штатного розпису», тому що підпис голови правління не відповідає дійсності. Наказ був підписаний іншою посадовою особою замість особистого підпису голови правління Вакуліної О.Л. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з викладених підстав та просив їх задовольнити повністю. Представник відповідача та третьої особи під час розгляду справи проти позову заперечував, посилаючись на його безпідставність та невідповідність чинному законодавстві, у зв'язку з чим просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. 01.12.06 [PERSON] було зараховано охоронником служби охорони ВАТ «Видавництво «Київська правда», що підтверджується наказом № 205-К від 01.12.06 та записом в трудовій книжці позивача (а.с. 7). 18.02.09 відбулося засідання правління ВАТ «Видавництво «Київська правда» про доцільність утримання служби охорони ВАТ «Видавництво «Київська правда» на балансі підприємства. Відповідно до наказу № 14 від 19.02.09 «Про внесення змін до штатного розпису» у зв'язку з недоцільністю утримання на балансі видавництва служби охорони, службу охорони з 20.04.09 року ліквідовано (а.с. 10). Згідно цього наказу охоронників, в тому числі і [PERSON], попереджено про скорочення посади після закінчення щорічної відпустки 13.03.09, що підтверджується власним підписом позивача на зворотній стороні наказу (а.с. 10 зв.). 19.02.09 та 28.04.09 ВАТ «Видавництво «Київська правда» подано до Подільського районного центру зайнятості звіти про фактичне вивільнення працівників (а.с. 36-41), в тому числі і [PERSON] (а.с. 36 зв.). Наказом №105-к від 17.04.09 року [PERSON], охоронника служби охорони, звільнено за скороченням штату, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗПП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати, 26 квітня 2009 року. Підставою звільнення позивача з посади став наказ № 14 від 19.02.09 (а.с. 19). Відповідно до розрахункового листа за квітень 2009 року ВАТ «Видавництво «Київська правда» виплатило позивачеві вихідну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати (а.с. 87). Посилання позивача на те, що його було звільнено не запропонувавши вакантну посаду, спростовується довідкою, виданої ВАТ «Видавництво «Київська правда» за № 41-К від 01.07.09, з якої вбачається, що при звільненні за скороченням чисельності штату за ст. 40 п. 1 КЗПП України, працівника служби охорони, [PERSON], вакантні посади відповідного профілю та характеру роботи у ВАТ «Видавництво «Київська правда» були відсутні (а.с. 21). Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Кодексом Законів про працю України. Згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 під змінами в організації виробництва і праці мається на увазі раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадження передових методів, технологій тощо. Відповідно до п. 19 зазначеної вище Постанови при розгляді трудових спорів, пов'язаних зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗПП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до ст. 40 п. 1 КЗПП України трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ч. З ст. 49-2 КЗПП України одночасно з попередженням про звільнення, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому'ж підприємстві, в установі, організації. З матеріалів справи вбачається, що вакантні посади відповідного профілю та характеру роботи позивача на момент його звільнення на підприємстві відсутні. Згідно ст. 116 КЗПП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства установи, організації, провадиться в день звільнення. В судовому засіданні з'ясовано, що при звільненні позивача, останньому було виплачено вихідну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати. Відповідно до ст. 237-1 КЗПП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 при незаконному звільненні працівника, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В процесі судового розгляду справи позивачем не було подано до суду доказів, які б свідчили про наявність вини відповідача у заподіянні йому моральної шкоди через незаконне звільнення. Крім того, позивачем, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не було надано до суду доказів, які б свідчили про те, що зміни в організації виробництва є не істотними, а також про наявність на підприємстві вакансій, які могли бути йому запропоновані. Беручи до уваги з'ясовані у судовому засіданні обставини справи, досліджені докази, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на чинному законодавстві, а тому задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, ст.ст. 40, 49-2, 116, 232, 233, 237-1 КЗПП України, п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9, п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4,

Outcome: dismissed