Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що він працював у відповідача на посаді слюсаря-електрика до 18.06.2009 року, подав заяву про звільнення в зв»язку з тим, що відповідач не виконував умови трудового договору - несвоєчасно виплачував зарплату але був звільнений за власним бажанням. В зв»язку з чим просить змінити формулювання причин його звільнення, стягнути з відповідача вихідну допомогу та моральну шкоду, яка на його думку полягає в тому, що він витрачав додаткові зусилля для організації свого життя, оскільки потребував правової допомоги. Та терпів моральні страждання. Під час слухання справи позивач доповнив свої позовні вимоги, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримати з тих самих підстав. Позивач пояснив, шо в день звільнення отримав всі належні кошти, не отримав лише вихідну ДОПОМОГА, яка була йому виплачена 20.07.2009 року. В цей же день було змінено причину ного звільаеная. Представнкк відповідача в судовому засіданні позов не вижав та пояснив, шо звільнення позивача за власним бажанням було здійснено помилково, після його звернення ця помилка була усунута. В зв»язку з тяжким матеріальним становищем відповідача виплата вихідної допомоги була здійсненя несвоєчасно. Судом встановлено наступне. Позивач працював у відповідача на посаді слюсаря-електрика до 18.06.2009 року, хоча він подав заяву про звільнення в зв»язку з тим, що відповідач не виконував умови трудового договору - несвоєчасно виплачував зарплату але був звільнений за власним бажанням. Як встановлено з пояснень сторін на даний час вказана помилка виправлена і формулювання причини звільнення позивача здійснено відповідачем після його письмового звернення, а тому дана позовна вимога задоволенню не підлягає. Ст. 38 КЗпП України передбачає право та порядок здійснення права працівника на розірвання трудового договору, частина третя передбачає порядок розірвання такого договору , якщо власник порушує законодавство про працю або умови трудового чи колективного договору. Згідно ст. 44 КЗпП України, право на вихідну допомогу виникає у випадку звільнення працівника за власним бажанням лише у випадках, передбачених ст. 38 ч.З цього кодексу. Як вбачається з наказу про звільнення та копії трудової книжки, 18.06.2009 року. Таким чином при звільненні позивача право на виплату вихідної допомоги у нього не виникло. З даного приводу він письмово звернувся до відповідача і 20.07.2009 року його звернення було задоволено, наказ про звільнення був змінений та йому була нарахована вихідна допомога. В той же день вихідна допомога позивачем була отримана, а тому дана позовна вимога також задоволенню не підлягає. У відповідності до вимог ст. ст. 116-117 КЗпП України, при звільненні власник або уповноважений ним орган повинен виплатити працівникові всі належні йому суми. Оскільки відповідачем своєчасно було виплачено заробіток позивача та відразу після задоволення письмового звернення позивача та виникнення підстав було нараховано та виплачено вихідну допомогу, то підстав для стягнення середнього розрахунку при звільненні не вбачається. Так як вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від первісних позовних вимог, крім того позивачем не доведено наявність будь-яких підстав, що свідчать про її завдання, суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що ця позовна вимога, а також позов в цілому задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed