Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-23 00:00:00

В провадженні Рівненського міського суду знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] Акціонерного Товариства [PERSON] «Надра» про дострокове розірвання договору банківського вкладу, видачу вкладу, компенсацію понесених витрат та відшкодування моральної шкоди та зустрічним позовом [PERSON] Акціонерного Товариства [PERSON] «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав. Просить суд достроково розірвати договір №481557 банківського вкладу від 26 червня 2008 року укладений між [PERSON] Акціонерним Товариством [PERSON] «Надра» та [PERSON]; стягнути з [PERSON] Акціонерного Товариства [PERSON] «Надра» на користь [PERSON] 3772,63 евро, що за курсом національного Банку України еквівалентно 41310,75 грн. депозитного вкладу, достроково розірвати договір №553021 банківського вкладу від ЗО липня 2008 року укладений між [PERSON] Акціонерним Товариством [PERSON] «Надра» та [PERSON]; стягнути з [PERSON] Акціонерного Товариства [PERSON] «Надра» на користь [PERSON] 2221,13 євро, що за курсом національного Банку України еквівалентно 24321,64 грн. депозитного вкладу; стягнути з [PERSON] Акціонерного Товариства [PERSON] «Надра» на користь [PERSON] судові витрати по справі, а саме 120,00 грн. сплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді; 2000,00 грн. витрат за надану правову допомогу та моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., а в задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] Акціонерного Товариства КБ «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором просить суд відмовити за безпідставністю позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] Акціонерного Товариства [PERSON] Надра в судовому засіданні заявлені позовні вимоги позивача не визнав, просить суд відмовити у їх задоволенні. Зустрічну позовну заяву про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором №61400369 від 24 червня 2005 року на відкриття карткового рахунку в сумі 8913,08 грн. та судові витрати по справі повністю підтримав та просить суд її задоволити. Заслухавши учасників судового процесу, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають до часткового задоволення, а зустрічна позовна заява до задоволення не підлягає виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26 червня 2008 року між [PERSON] Акціонерним Товариством [PERSON] «Надра», що є учасником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та [PERSON] було укладено договір №481557 строкового банківського вкладу (депозиту) «Мій вибір» оформлений в рамках Пакету послуг ПП «Базовий +» №1096101. Відповідно до п.1.2 договору банківського вкладу, відповідач відкрив позивачу вкладний (депозитний) рахунок №481557. Відповідно до п.2.1. договору банківського вкладу вклад надходить на вкладний рахунок в сумі 3388,00 евро, які позивачем були внесені в повній мірі. Відповідно до п.2.2. договору банківського вкладу строк дії вкладу 12 місяців від дати внесення вкладу на вкладний рахунок. Початок дії строку вкладу розпочинається з дня надходження вкладу на вкладний рахунок. Відповідно до п.2.3. договору банківського вкладу процентна ставка по вкладу встановлюється в розмірі 11,4% річних. 30 липня 2008 року між [PERSON] Акціонерним Товариством [PERSON] «Надра», що є учасником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та [PERSON] було укладено договір №553021 строкового банківського вкладу (депозиту) «Мій вибір» оформлений в рамках Пакету послуг ПП «Базовий +» №1096101. Відповідно до п.1.2 договору банківського вкладу, відповідач відкрив позивачу вкладний (депозитний) рахунок №443021. Відповідно до п.2.1. договору банківського вкладу вклад надходить на вкладний рахунок в сумі 2000,00 євро, які позивачем були внесені в повній мірі. Відповідно до п.2.2. договору банківського вкладу строк дії вкладу 12 місяців від дати внесення вкладу на вкладний рахунок. Початок дії строку вкладу розпочинається з дня надходження вкладу на вкладний рахунок. Відповідно до п.2.3. договору банківського вкладу процентна ставка по вкладу встановлюється в розмірі 11,1% річних. 24 червня 2005 року між позивачем та відповідачем був укладений договір-анкета №61200703 на відкриття карткового рахунку та обслуговування кредитної картки, у відповідності до якого було укладено Договір №1 від 25 червня 2005 року до договору-анкети №61200703 на відкриття карткового рахунку та обслуговування кредитної картки від 24 червня 2005 року, згідно якого було встановлено картковий ліміт в сумі 1800,00 євро терміном до 23 червня 2006 року та сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,4 % річних. 08 лютого 2010 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про дострокове розірвання укладених двох договорів банківського вкладу у звязку з порушенням банком взятих на себе зобовязань №481557 від 26 червня 2008 року та №553021 від 30 липня 2008 року та повернути їй суми депозитного вкладу готівкою з нарахованими відсотками. Однак, отримав відмову у достроковому розірванні договорів та видачі сум вкладу та нарахованих відсотків. Станом на момент звернення позивача до суду сума боргу відповідача перед позивачем по договорам банківських вкладів становить 3772,63 євро, що за курсом національного Банку України еквівалентно 41310,75 грн. та 2221,13 євро, що за курсом національного Банку України еквівалентно 24321,64 грн. відповідно. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як слідує зі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.2 ст. 1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому є фізична особа, є публічним договором. Частина 2 статті 1060 ЦК України передбачає, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду, банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ч.3 ст.1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Відповідно до положень ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішення суду у випадках, встановлених законом. Таким чином, відмова від повернення належних позивачу коштів на його вимогу є порушенням умов договору і прав позивача, як власника. Відповідно до п.2 Постанови Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року N55 Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів до відносин, які регулюються Законом України Про захист прав споживачів належать зокрема ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Верховний суд України в Узагальненні практики вирішення судами спорів, що виникають із договорів про надання громадянам фінансово-кредитних послуг недержавними структурами підприємницької діяльності від 01 грудня 1997 року також звертає увагу на те, що правовідносини в справах за позовами громадян до комерційних банків про стягнення внесених сум та нарахованих дивідендів регулюються загальними нормами зобовязального права, відповідними актами, що регулюють діяльність кожної з цих структур, укладеними договорами про надання послуг і при вирішення таких справ слід враховувати положення вищевказаного роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів. Відповідно до ст.8 Конституції України нормативно-правові акти приймаються на підставі Конституції України і повинні відповідати їй. Відповідно до ст.56 Закону України Про Національний банк України Нормативно-правові акти національного банку видаються у формі постанови Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом помякшують або скасовують відповідальність. Нормативно-правові акти Національного банку підлягають обов'язковій державній реєстрації в Міністерстві юстиції України та набирають чинності відповідно до законодавства України. З вищезазначеної Постанови Національного Банку України вбачається, що правління Банку не вносило жодних змін щодо Положення №516 яке визначає порядок здійснення банками депозитних операцій в частині заборони зняття депозитів. Тому, враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] в частині дострокового розірвання договорів банківських вкладів, стягнення депозитних вкладів знайшли своє повне підтвердження, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до повного задоволення. Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України Про захист прав споживачів та розяснення Пленуму Верховного Суду України, п.10 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито позивач звільнений від сплати державного мита. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати по справі. Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні угоди-доручення від 05 лютого 2010 року було сплачено 2000,00 грн. за надану правову допомогу. Оскільки представник позивача - адвокат [PERSON] під час розгляду справи по суті був присутнім, представляв інтереси позивача в судовому засіданні, надавав правову допомогу, рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача, як судові витрати, понесені позивачем на його користь. Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні квитанції №1434562 від 17 лютого 2010 року позивачем при подачі позову до суду було сплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в розмірі 120,00 грн. Відповідно до ч.3 ст.88 ЩІК України якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач при подачі позову до суду звільнений від сплати державного мита, рішення прийнято на його користь, тому державне мито у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача в прибуток держави, а витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді, які були сплачені позивачем при подачі позову до суду на користь позивача. Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., в цій частині вимог позивачу слід відмовити, оскільки як на підставу позовних вимог в цій частині позивач посилається на ст. 1167 ЦК України. Разом з тим, ст.1167 ЦК України регулює позадоговірні відносити, а тому не поширюється на спірні договірні відносини сторін. При цьому, суд враховує, що позивач належними та достатніми доказами не довів ні самого факту заподіяння йому моральної шкоди, ні обставин, які визначають її характер та обсяг. Не зазначив позивач і того, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди та якими доказами це підтверджується. Що стосується зустрічної позовної заяви ВАТ КБ «Надра» про стягнення з позивача-відповідача [PERSON] заборгованості згідно укладеного 24 червня 2005 року договору-анкети на відкриття карткового рахунку та обслуговування кредитної картки №61200703, відповідно до якого було укладено договір №1 віл 25 червня 2005 року, а також було укладено договір №61400369 від 24 червня 2005 року на відкриття карткового рахунку, згідно якого [PERSON] було встановлено ліміт карткового рахунку в сумі 1800,00 євро зі строком повернення до 23 червня 2006 року та сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,4 % річних, суд вважає, що в задоволенні даних позовних вимог слід відмовити, оскільки як було встановлено в судовому засіданні 16 вересня 2009 року [PERSON] звернулась до банку з заявою в якій просить погасити в повному обсязі її заборгованість по кредитній картці №61200703 за рахунок депозиту №481557 від 26 червня 2008 року, який відповідно до Договору застави майнових прав №2606\\08ТСКК від 31 липня 2008 року перебуває в заставі банку. Однак, Постановою Правління Національного Банку України №59 від 10 лютого 2009 року було призначено тимчасову адміністрацію і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів ВАТ КБ «Надра» терміном на шість місяців до 10 серпня 2009 року. 05 вересня 2009 року Постановою Правління Національного Банку України №452 продовжено дію мораторію до 10 лютого 2010 року, тому прохання [PERSON] щодо погашення заборгованості по кредитній картці №61200703 за рахунок депозиту №481557 від 26 червня 2008 року. 16 червня 2009 року [PERSON] звернувся до банку з заявою, в якій просить погасити в повному обсязі його заборгованість по кредитній картці №61200702 за рахунок депозитів №481557 від 26 червня 2008 року та №553021 від ЗО липня 2008 року. Однак Банком було відмовлено у задоволенні даної заяви, оскільки [PERSON] не мав права вимоги, а саме не мав майнових прав на вищезгадані влади, беручи до уваги наведене, на думку банку, заява [PERSON] задоволенню не підлягала. 31 грудня 2009 року кошти з депозитного рахунку [PERSON] №553021 від 30 липня 2008 року були переведені на поточний рахунок №79372446 відкритого на ім.»я [PERSON] Відповідно до ст.85 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що протягом дії мораторію «забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до Законодавства України». Дотримуючись положення Постанови НБУ №452 від 05 серпня 2009 року, 10 лютого 2009 року згідно Виписки з Протоколу №5 Засідання Кредитного комітету Центрального офісу ВАТ КБ «Надра» було прийнято рішення про погашення кредитної заборгованості позичальника [PERSON] (картковий рахунок №61200702) та позичальника [PERSON] картковий рахунок №61200703) за рахунок коштів банківського вкладу (депозиту) №481557 від 26 червня 2008 року відкритого на ім»я [PERSON], сума вкладу 3388,00 євро та коштів а поточному рахунку №79372446 відкритого на ім»я [PERSON], залишок на рахунку 2020.85 євро. Загальна сума по вкладах становить 5408,85 євро. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Оскільки в судовому засіданні представник відповідача-позивача ВАТ КБ «Надра» не навів достатніх підстав та не зміг надати пояснення з приводу того, у звязку з чим банк понад три роки не звертався до суду з вимогою про стягнення заборгованості з [PERSON], а лише після подання позивачем-відповідачем позовної заяви до суду про дострокове розірвання договорів та стягнення банківських вкладів, подав зустрічну позовну заяву. Крім того, як було встановлено в судовому засіданні представник позивача-відповідача [PERSON] неодноразово пропонував банку перерахувати кошти з його банківського рахунку, на якому знаходилась сума, яка значно перевищувала заборгованість по картковому рахунку [PERSON] на картковий рахунок згідно договору №1, однак банк безпідставно відмовляв йому у цьому та не взяв до уваги те, що у [PERSON] згідно нотаріально посвідченої довіреності на розпорядження всім майном від 29 листопада 2005 року, серії ВСК №201271 посвідченої державним нотаріусом Другої Рівненської Державної нотаріальної контор [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №2-2700, мав повноваження виступати від імені та в інтересах [PERSON] Тому з цих підстав в задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved