Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-04 00:00:00

06 квітня 2010 року позивач [PERSON] звернувся з зазначеним позовом до відповідача Відкриотого акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що працював з січня 1992 року по березень 1995 року він працював слюсарем-ремонтником у конверторному цеху на металургійному комбінаті «Криворіжсталь», який в теперішній час значиться як ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», а потім з червня 1997 року по квітень 2008 року слюсарем-ремонтником в агломераційному цеху ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Всього в умовах впливу шкідливих факторів 14 років. Умови та характер праці, в яких він працював у відповідача за показниками важкості відносяться до 3 кл. 2 ст. згідно атестації робочого місця, виконаної в 2004 році. На протязі зазначеного періоду він виконував важку роботу через недосконалість робочого місця, йому доводилось виконувати наклони корпусу тіла до 300 разів за з робочу зміну та в умовах несприятливого мікроклімату. Його стан здоров`я став погіршуватись, він неодноразово лікувався у лікарні за місцем свого мешкання та у клініці НДІ промислової медицини. У січні 2010 року ЛЕК НДІ промислової медицини йому було встановлено професійне захворювання. За даним фактом було складено АКТ розслідування професійного захворювання за формою П-4 від 29.01.2010 року, а потім 17.02.2010 року при огляді у [PERSON] йому було встановлено 30% втрати професійної працездатності та він був визнаний інвалідом 3-ї групи. За останній час позивач відчуває сильні болі та обмеженість руху у поперечному відділі хребта, плечей, локтевих та колінних суглобів , також сильний біль у ногах, оніміння кінцівок. Позивач посилається на те, що оскільки він втратив своє здоров`я та працездатність з вини підприємства, він вважає, що саме відповідач повинен відшкодувати моральну шкоду . У зв`язку із профзахворюванням йому заподіяно моральну шкоду , яка полягає у тому, що він зазнає фізичних та душевних страждань. Фізичні страждання полягають у тому, що він неодноразово проходив складне і тривале стаціонарне лікування. Наслідки профзахворювання нагадують про себе у вигляді постійного болю, він просинається у ночі від болю у попереку та спині. Ранком прокидаючись він довго не може змусити себе піднятися із ліжка, кожен рух приносить йому сильний біль, тому вже вранці він отримує величезний заряд негативної енергії на день, яку потім виплескує на близьких та рідних. Йому дуже важко відчувати себе головою сім`ї тому, що чоловічу роботу приходиться виконувати жінці і дітям та він відчуває себе тягарем, немічним інвалідом. Він відчуває страждання через те, що не може бути повноцінною опорою для родини, не може вести нормальний образ життя, втрачає зв`язки з суспільством , а причиною усіх його моральних та фізичних страждань є професійне захворювання. Причинену моральну шкоду позивач оцінив в сумі 100000 гривень та просить стягнути цю суму з відповідача, а саме - Відкритого акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг». У судовому засіданні позивач [PERSON] не був присутній, до початку розгляду справи надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача - ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в судовому засіданні з позовом не погодився, позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивачем [PERSON] не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди з боку підприємства, а вимоги щодо розміру моральної шкоди завищені та не обґрунтовані. Вважає, що позивач не зазначає чітко у чому саме полягають порушення з боку відповідача норм законодавства про охорону праці, які заходи по обмеженню та зменшенню впливу шкідливих факторів не приймались, що в свою чергу потягло за собою наслідки у вигляді моральних страждань, у чому полягає та чим підтверджується вина підприємства. Передбачене ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування моральної шкоди відповідачем не застосовується до осіб, що підлягають обов`язковому соціальному страхуванню відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, \~ \~ \~ \~які спричинили втрату працездатності». Саме такою особою і є позивач. Зазначені норми Кзпп України регламентують відшкодування моральної шкоди всім іншим особам, які не є суб`єктами страхування від нещасного випадку і на яких не поширюється дія Закону, у тому числі працівникам, що виконують роботу не на основі трудового договору, а на інших підставах. Відповідно до Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, встановлення факту спричинення моральної шкоди покладено на медико-соціальні експертні комісії. Такого висновку позивач не представив. З матеріалів доданих до позовної заяви не вбачається, що позивач зазнав стресу, депресії чи інших негативних виявів свого стану в результаті професійного захворювання. Також позивач не надав доказів, які б підтверджували факт спричинення моральної шкоди, наявність, характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких він зазнав, характеру немайнових втрат, а також про зміну образу і якості життя в зв`язку з професійним захворюванням. Тобто професійне захворювання не призвело до таких тяжких наслідків, які повністю змінюють життя постраждалого та тягнуть за собою значні немайнові втрати. Згідно ст.. 9 Закону України «Про охорону праці» відповідальність за шкоду заподіяну працівникові перекладено на роботодавця на страховика. Вони сплачують певну суму страхових внесків і не несуть матеріальних затрат у разі нещасного випадку, тому що ці відносини регулюються нормами соціального забезпечення - Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Таким чином , ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не повинен виплачувати позивачеві моральну шкоду. Вислухавши представника відповідача, вивчивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст.. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. До 2006 року обов`язок відшкодування моральної шкоди, заподіяної, зокрема, внаслідок професійного захворювання, покладався на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Україні, та відповідні норми закону були зупинені законами про Державний бюджет відповідно за 2006 та 2007 роки. Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України № 20-рп/2008 року положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу 1 Закону № 717-У скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду , яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-ХІУ. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розділ обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Згідно вимог ст..268 ЦК України позови про відшкодування шкоди здоров`ю заподіяному при виконанні трудових обов`язків не мають строку позовної давності. Із трудової книжки позивача встановлено, що позивач працював з січня 1992 року та по березень 1995 рік слюсарем-ремонтником у конверторному цеху на металургійному комбінаті «Криворіжсталь» (в теперішній час ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» і з червня 1997 року по квітень 2008 року слюсарем-ремонтником в агломераційному цеху ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а.с.17,18). При обстеженні в Українському науково-дослідному інституті промислової медицини у січні 2010 року позивачеві було встановлено діагноз: радікулопатія поперекова -крижова зліва, на фоні остеохондрозу, деформуючого спондильозу поперекового відділу хребта з вираженим порушенням біомеханіки хребта і стійким больовим синдромом (а.с. 4). За результатами розслідування профзахворювання складено Акт № 1 , П- 4 від 29.01.2010 року, згідно якого причиною професійного захворювання позивача є робота на протязі більш ніж 15 років в умовах важкої праці, яка перебільшувала нормативні значення. В п. 19 Акту вказано, що підприємством - відповідачем було порушено вимоги ст.. 153 КЗпП України, та ст.. 13 Закону України «Про охорону праці» (а.с.20-22). Згідно висновку МСЕК від 17.02.2010 року позивачеві було встановлено ступінь втрати професійної працездатності 30% втрати професійної працездатності та 3-тю групу інвалідності у зв`язку з профзахворюванням (а.с.3) Із виписних епікризів позивача встановлено, що він неодноразово знаходився в медичних закладах на лікуванні від професійного захворювання починаючи з 2001 року та як випливає із виписок з історії хвороби , лікарями йому рекомендовано: лікування у невропатолога за місцем мешкання, щорічні курси стаціонарного лікування, оздоровлення в санаторії-профілакторії (а.с. 4- 12). Суд вважає, що в даному випадку відповідач повинен виплатити позивачеві моральну шкоду. Доводи відповідача ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про те, що він не є належним відповідачем по справі, а належним відповідачем повинно бути Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, і слід керуватися Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», є безпідставними , оскільки правовідносини сторін виникли в той час , тобто в період , коли було скасовано ст.. 28 та 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», відповідно яких обов`язок по відшкодування моральної шкоди покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Суд не може погодитись із запереченнями представника , що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ним, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо ^ встановленого обов`язку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники пилу як одного із шкідливих факторів, що став причиною профзахворювання позивача, перевищували гранично-допустимі концентрації, і причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання, і які не оспорило підприємство - відповідач. Отже, в судовому засіданні встановлено, що при виконання трудових обов`язків здоров`ю позивача була заподіяна шкода професійних захворюванням. Винним в отриманні позивачем професійного захворювання є відповідач. Від професійного захворювання позивач втратив працездатність в розмірі 30% та йому встановлено 3-тю групу інвалідності. Суд вважає, що професійним захворюванням порушено звичайний для нього спосіб життя, він вимушений втрачати додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання. При вказаних обставинах суд вважає, що позивачу заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню. Беручи до уваги, що обставини , викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, також встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що причинена морально шкода підлягає компенсації. При обговоренні суми за причинену моральну шкоду, яку позивач оцінив у 100000 грн., суд виходить \~ \~ \~ \~із принципів розумності, виваженості і справедливості, враховуючи тяжкість наслідків у стані здоров`я позивача, відсотків втрати професійної працездатності - 30%, встановлення 3-ї групи інвалідності, вину підприємства у професійному захворюванні і заперечення цієї вини з боку підприємства. Суд вважає необхідним назначити позивачу компенсацію в розмірі 25000 гривень, що буде відповідати компенсації за спричинену моральну шкоду.

Outcome: partial