Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-17 00:00:00

Представник житлово-комунального підприємства „Покровське" Друзюк Б.В. в судовому засіданні позов підтримав і просить суд стягнути з [PERSON] на користь ЖКП „Покровське" 2475 грн 03 коп заборгованості по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Відповідачі [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином. Заперечення проти позову не подала. Повідомлення про причини неявки від відповідача не надійшло. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником та користувачем житлового приміщення квартири [ADDRESS]. Будинок перебуває на балансі житлово-комунального підприємства „Покровське" управління житлового господарства Рівненського міськвиконкому. Судом також встановлено, що між сторонами договір на надання житлово-комунальних послуг не укладений. Статтями 20,21 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" визначені обов'язки відповідача [PERSON], як споживача, та позивача - ЖКП „Покровське", як виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обов'язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також і п.7 „Правил користування приміщеннями житлових будинків", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін. Крім того, згідно вимог ч.1, ч.2 ст.10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду", утримання приватизований квартир (будинків) здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Враховуючи вказані вимоги чинного законодавства та приймаючи до уваги той факт, що договір на наданні житлово-комунальних послуг між сторонами не укладений, суд прийшов до висновку, що відповідач зобов'язана оплачувати фактичні витрати позивача за житлово-комунальні послуги відповідно до загальної площі квартири, яку вона займає разом з членами своєї сім'ї. В силу положень ч.2, ч.4 ст.4, ст.11 ЦК України, вказаний обов'язок відповідача виникає безпосередньо з акту цивільного законодавства, яким є постанова Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45), якою затверджені „Правил користування приміщеннями житлових будинків". Та обставина, що між сторонами не було укладено договору на надання житлово-комунальних послуг, не є і не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати спожитих послуг. Відповідно до вимог п.5 ч.3 ст.20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги", п.7 „Правил користування приміщеннями житлових будинків", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, відповідач зобов'язана своєчасно, а саме щомісячно, оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Судом встановлено, що внаслідок порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо своєчасної оплати отриманих послуг, станом на 01 липня 2009 року утворилась заборгованість по квартирній платі в сумі 2475 грн 03 коп. З наданого позивачем розрахунку слідує, що за період до 01 липня 2006 року виникла заборгованість в сумі 1399 грн 56 коп, а за період з 01 липня 2006 року по 01 липня 2009 року, тобто за останні три роки перед зверненням позивача до суду з позовом, - 1075 грн 47 коп. Відповідач жодних заперечень щодо надання позивачем послуг згідно затверджених тарифів чи ненадання тих чи інших видів послуг, вартість яких включена до розрахунку, суду не надала. Не надала відповідач і будь-яких доказів того, що нею пред'являлися претензії позивачу з приводу ненадання послуг чи надання послуг неналежної якості у порядку, передбаченому законодавством про житлово-комунальні послуги. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що вимоги про стягнення заборгованості по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території є обґрунтованими та доведеними. Разом з тим, суд вважає, що стягненню підлягає заборгованість в меншому розмірі, ніж просить позивач. Відповідно до положень ст.ст.256,257 ЦК України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Враховуючи вказані вимоги цивільного законодавства, суд вважає, що в межах строку позовної давності підлягають задоволенню вимоги про стягнення заборгованості, що виникла в період з 01 липня 2006 року, тобто, на суму 1075 грн 47 коп. Підстав для стягнення заборгованості, що виникла в період до 01 липня 2006 року суд не вбачає, оскільки по вимогам за вказаний період сплив строк позовної давності. Згідно ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Судом встановлено, що відповідачем подібні дії не вчинялися. Як слідує з наданого позивачем розрахунку заборгованості, в період з 01 липня 2006 року по 01 липня 2009 року відповідачем оплата квартирної плати не проводилась взагалі. На підставі п.1, п.5 ч.3 ст.20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги", п.7 „Правил користування приміщеннями житлових будинків", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, ст.ст.66,67,68 ЖК України, ст.ст.256,257,264,360,368,369,526,530,540,541,543 ЦК України,

Outcome: partial