Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина, до якої входить частина житлового будинку та частина земельної ділянки. У встановлений законом термін позивачка не прийняла спадщину через те, що між спадкодавцем та [PERSON] ., який успадкував спадщину, була домовленість, що він складе заповіт на ім’я позивачки та на ім’я його дочки [PERSON] . Спочатку [PERSON] склав такий заповіт, однак на даний час заявив, що заповіт скасовує і складе новий на ім’я його дочки. Ці причини пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини позивачка вважала поважними та просила визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері в двадцять днів з дня набрання рішенням законної сили. Під час розгляду справи позивачка свій позов підтримала, відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали, вважали, що поважних причин у позивачки для пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини не було. Представник відповідача [PERSON] позов визнав, вважаючи, що його слід задовольнити, оскільки позивачка на час смерті спадкодавця постійно проживала з нею, хоча і без реєстрації. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та з’ясувавши на умовах змагальності всі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, та ті письмові докази, що були подані ними до суду, суд приходить до висновку, що пред’явлений [PERSON] позов задоволенню не підлягає. Факт того, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями після смерті спадкодавця [PERSON] підтверджується матеріалами справи (а.с.4-6, 8, 11) та, крім того, не оспорювалися ніким із сторін. Разом з тим, названа [PERSON] причина пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини не може вважатися поважною, виходячи з наступного. Фактично [PERSON] в своїх поясненнях стверджує, що між померлою [PERSON] нею та спадкоємцем [PERSON] . була певна домовленість, спрямована зміну їх взаємних цивільних прав та обов’язків. Виходячи зі змісту ст.202 ЦК України така домовленість та дії сторін була правочином певного змісту. Оскільки даний правочин стосувався спадщини [PERSON] до складу якої входило нерухоме майно, земельна ділянка, вартість яких очевидно перевищує 340 грн. (більш ніж 20-кратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян), то відповідно до ст.208 ЦК України він мав укладатися у письмовій формі. Оскільки письмової форми сторонами дотримано не було, то згідно ст.218 ЦК України суд не може брати до уваги покази свідків для підтвердження факту вчинення такого правочину. Разом з тим, свідки [PERSON] ., [PERSON] , які були допитані за клопотання позивачки, теж не підтвердили факту вчинення цього правочину. Інших доказів вчинення правочину до суду не представлено. Більше того відповідними нормами книги шостої ЦК України, які діяли на час відповідних правовідносин, передбачалося, що спадкоємці та спадкодавець могли домовитися щодо ряду питань подальшого їхнього спадкування шляхом укладання відповідних договорів (ст.ст.1259, 1267, 1302, 1304 ЦК України), шляхом складання спадкодавцем заповіту, в тому числі і з умовою тощо, укладення яких відбувається з обов’язковим нотаріальним посвідченням таких правочинів. Недотримання цієї форми правочину має своїм наслідком його нікчемність (ст.ст.219-220 ЦК України). На інші причини пропуску строку для прийняття спадщини позивачкою не вказано, а тому суд відмовляє їй в задоволенні позову. Обставини, що стосуються постійного проживання [PERSON] з спадкодавцем на момент її смерті, судом до уваги не беруться і не з’ясовуються, оскільки вони знаходяться за межами пред’явленого позову. Вжиті судом заходи по забезпеченню позову суд вважає за необхідне скасувати після вступу рішення в законну силу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed