Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-14 00:00:00

До суду надійшов вказаний позов, з тих підстав, що [PERSON] є власником земельної ділянки розміром 0, 100 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Рішенням Бориспільської міської ради Київської області №6444-56-У від 15.09.2009 року, позивачу було затверджено проект землеустрою та передано у власність вищевказану земельну ділянку зі зміненим цільовим призначенням - для комерційного використання, що дозволяє будувати на ній торгівельно-офісний центр. 02.12.2009 року Бориспільським комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» позивачу було виготовлено технічний паспорт на збудований позивачем торгівельно-офісний центр площею 945, 7 кв. м. Позивач вважає, що в звязку з тим, що торгівельно-офісний центр був збудований ним без належного дозволу, відповідач не може на законних підставах оформити йому право власності на нього на підставі ст.31 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» шляхом видачі свідоцтва про право власності, що і змушує позивача звернутися до суду з цим позовом. За таких обставин позивач просить суд визнати за ним право власності на торгівельно-офісний центр, який збудований ним самочинно. Ухвалою суду до участі у справі залучено Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області, в якості третьої особи. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що [PERSON] є власником земельної ділянки розміром 0, 100 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Цільове призначення земельної ділянки позивача дозволяє йому будувати, на ній торгівельно-офісний центр. Бориспільським комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» позивачу було виготовлено технічний паспорт на збудований позивачем торгівельно-офісний центр площею 945, 7 кв. м. Згідно ст. 376 ч.5 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. За таких обставин представник позивача просить суд визнати за позивачем право власності на торгівельно-офісний центр, та зобовязати виконавчий комітет Бориспільської міської ради оформити позивачу право власності на вищевказаний обєкт нерухомого майна. Представник відповідача надав до суду заяву, в якій при винесенні рішення покладається на думкусуду. Представник третьої особи позов не визнав та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON]. Суд, заслухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки розміром 0, 100 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку ЯЕ №104429 від 02.03.2007 року, зареєстрованим за №3175. Рішенням Бориспільської міської ради Київської області №6444-56-У від 15.09.2009 року, позивачу було затверджено проект землеустрою передано у власність вищевказану земельнуділянку зі зміненим цільовим призначенням-для комерційного використання, що дозволяє будувати на ній торгівельно-офісний центр. 02.12.2009 року Бориспільським комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» позивачу було виготовлено технічний паспорт на збудований торгівельно-офісний центр площею 945, 7 кв. м. Відповідно до ст. 376 ч.1 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Разом з тим, згідно ст. 376 ч.5 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Крім того, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, яке затверджено Наказом МЮУ №7/5 від 07.02.2002 року, передбачено, що одним з документів, на підставі якого здійснюється реєстрація прав власності на нерухоме майно, є рішення суду про визнання права власності. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. При цьому, одним з способів захисту цивільного права є - визнання права. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до статті 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вважає, що докази, надані позивачем в обґрунтування його позовних вимог є достовірними, належними та допустимими. Аналізуючи та оцінюючи у сукупності усі досліджені в судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що самочинне будівництво не суперечить суспільним інтересам інших осіб, не порушує їхні права, не потребує перебудови і не підлягає знесенню. Спору відносно права власності на обєкти самочинного будівництва не має, в звязку з чим позов слід задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved