Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила розділити майно подружжя квартиру [ADDRESS] і визнати за нею право власності на 2/3 частини вказаної квартири. Також просила вселити її з сином [PERSON], [INFO], в квартиру [ADDRESS] та стягнути з відповідача на її користь судові витрати у розмірі 247гр. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилалась на те, що спірна квартира була куплена сторонами в період шлюбу за спільні сумісні кошти, тому належить сторонам на праві спільної сумісної власності як майно, придбане подружжям в період шлюбу. Оскільки шлюб між сторонами припинено, позивачка просила розділити вказану квартиру, визнавши за нею право власності на 2/3 частини спірної квартири. Належну їй частку квартири позивачка просила збільшити до 2/3 у звязку з тим, що неповнолітня дитина залишилася проживати з нею, аліменти, які відповідач сплачував на сина, були недостатні для фізичного та духовного розвитку дитини. Також позивач посилалась на те, що з травня 2007 року відповідач влаштовував сварки, змінив замки на вхідних дверях квартири і відмовився надати позивачці ключі, чим змусив її з дитиною покинути житло. Зазначаючи, що спірна квартира є її єдиним та постійним місцем проживання, позивач просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги. Відповідач проти позовних вимог заперечував і в судовому засіданні пояснив, що спірну квартиру [ADDRESS] він придбав за власні кошти, які взяв в борг у свого батька [PERSON], а тому позивач [PERSON] не має права на спірну квартиру. Також пояснив, що позивач за власним бажанням покинула квартиру, переїхавши до іншого чоловіка разом з сином та забрала все належне їй майно. Після розірвання шлюбу з позивачем відповідач виплачує аліменти на сина із заробітної плати і пенсії у розмірі 800 гр., які вважає достатніми для нормального фізичного і духовного розвитку сина, а також купує йому необхідні речі. Також відповідач звернув увагу, що обовязок матеріального забезпечення дитини покладений на обох батьків. Просив в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17.07.1991 року в Палаці одруження «Дарницький» міста Києва, актовий запис №1380. Шлюб між сторонами був розірваний на підставі рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 24.05.2007 року, що підтверджується копією рішення суду про розірвання шлюбу (а.с.99 т.2). У шлюбі сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати з матірю ( а.с.99 т.2) 30 квітня 1998 року сторони по справі купили трикімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS], що підтверджується копією договору (а.с.78 т.1). Квартира була придбана за 30000 грн., договір купівлі-продажу було укладено на Харківській товарній біржі за № Н1-103 і зареєстровано в КП „Харківське МБТІ, що підтверджується довідкою КП «Харківське МБТІ» ( а.с.9 т.1). Відповідно до ст.22 КпШС України, яка діяла на час укладення вказаного договору купівлі-продажу та ст.60 Сімейного кодексу України, яка діє на час розгляду справи, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Таким чином, спірна квартира за адресою Харків [ADDRESS] - це спільна сумісна власність [PERSON] і [PERSON], оскільки була придбана, тобто нажита сторонами за час шлюбу. Посилання відповідача на те, що спірна квартира була придбана ним на кошти в сумі 15\~000 доларів США, отримані 20.04.1998 р. в позику, суд до уваги не приймає, оскільки відповідачем не надано доказів, що саме ці кошти були використані ним на придбання спірної квартири 30 квітня 1998 року. Із тексту договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 30 квітня 1998 року також не вбачається, що взяті в борг відповідачем кошти за договором-розпискою від 15 квітня 1998 року були витрачені для її придбання. Окрім того, в судовому засіданні відповідач [PERSON] не зміг підтвердити доказами наявність у його батька [PERSON], позикодавця за договором-розпискою, грошової суми у розмірі 15000 доларів США. За таких обставин суд не приймає до уваги договір-розписку від 15 квітня 1998 року та розписку від 20 квітня 1998 року (т.1 а.с.6), як докази придбання відповідачем квартири за позичені кошти за недоведеністю цих обставин. Відповідно до ст.70 Сімейного кодексу України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Таким чином, при розділі сумісно нажитого майна сторін за [PERSON] належить визнати право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Суд вважає, що позивач [PERSON] не довела, що розмір аліментів в сумі 800 грн. сукупно, які вона отримує на дитину від відповідача, недостатній для забезпечення фізичного та духовного розвитку дитини. Судом вивчені письмові докази, з яких вбачається, що позивач [PERSON] разом з дитиною періодично виїжджає з дитиною за кордон на відпочинок (т.2 а.с. 39-40, 105-117). Таким чином в задоволенні позовних вимог [PERSON] про збільшення долі в сумісному майні подружжя до 2/3 частин належить відмовити. Судом встановлено, що після укладення договору купівлі-продажу сторони у справі разом з дитиною вселилися і були зареєстровані за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою адресного бюро (а.с.100 т.2.) , зробили в квартирі ремонт та постійно проживали разом за вказаною адресою. Через сварки з відповідачем з січня 2007 року шлюбно-сімейні стосунки між сторонами були припинені, в травні 2007 року позивачка разом з дитиною змушена була покинути квартиру, після чого відповідач змінив замки на вхідних дверях спірної квартири і відмовився надати позивачці ключі від неї. Відповідач в судовому засіданні підтвердив факт зміни замка на вхідних дверях і відмовився передати ключі та впустити в квартиру позивачку, тим самим визнав факт перешкоди в проживанні в квартирі позивачки разом з дитиною. Також вищевказані обставини були підтвердженні поясненнями в судовому засіданні свідка [PERSON] За таких обставин суд вважає, що відповідач порушив право позивачки з сином на користування спірною квартирою, а тому належить вселити [PERSON] з сином [PERSON], [INFO], в квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати в сумі 247,00 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial