Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Липоводолинської центральної районної лікарні Сумської області з проханням зобовязати відповідача негайно зняти його з диспансерного обліку на підставі наказу МОЗ № 20 від 22.01.07 року. Свій позов він обґрунтовує тим, що він 27.08.2009 року на підставі наказу МОЗ № 20 від 22.01.2007 року звернувся до керівництва райлікарні з проханням зняти його з диспансерного обліку. Це його прохання передбачене п.п. 4.8 інструкції затвердженої вказаним наказом, де зазначено, що однією з підстав для зняття особи з обліку є відсутність згоди особи на перебування на обліку. [PERSON] обласний психоневрологічний диспансер поклав вирішення цього питання на Липоводолинську лікарню, але її керівництво ухиляється і зволікає з його вирішенням, тому він вимушений звернутися з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача, юрисконсульт Липоводолинської центральної районної лікарні [PERSON] проти позову заперечила, посилаючись на письмові заперечення надані райлікарнею згідно яких позивач перебуває на „Д обліку у психіатра з 1997 року і лікувався в Першій Обласній спецлікарні м. Ромни : - з 04.05.1978 року по. 04.08.1978 року з діагнозом Неврастенія з вираженим астенічним синдромом; - з 09.11.1981 року по 20.11.1980 року з діагнозом - Психопатія возбудимого типу; - з 07.02.1990 року по 08.02.1990 року з діагнозом Патохарактерологическое развитие по ананкастическому типу на фоне соматогинии; - з 10.05.2005 року по 16.05.2005 року з діагнозом Шизофренія параноїдна форма, вялотекущий тип перебігу з формуванням (перебігу) дефекту по змішаному типу; - з 07.12.2006 по 16.02.2007 року з діагнозом - Розлади зрілої особистості у дорослих (дана госпіталізація повязана з неадекватною поведінкою пацієнта, який погрожує розправою, лякає дітей, бігає з палицею, пише на парканах непристойності), а тому згідно додатку №3,№4 до наказу від 17.04.2006 року № 408, наказу МОЗ від 22.01.2007 року 20, припинення диспансерного нагляду можливе лише через пять років з моменту виписки із психстаціонару в 2007 році, тобто в 2012 році при черговому психіатричному огляді. Зясувавши обставини справи заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Так в судовому засіданні з пояснень представника відповідача та з його письмових заперечень, що підтверджує в своїй позовній заяві і сам позивач встановлено, що позивач [PERSON] дійсно перебуває на диспансерному нагляді у психіатра з 1977 року і по даний час (а.с. 6,12). Даний диспансерний нагляд був рекомендований лікарем Першої обласної спеціалізованої лікарні м. Ромни при виписці позивача 16.02.2007 року додому (а.с.13). Отже питання про необхідність встановлення диспансерного нагляду вирішувалось на підставі психіатричного огляду лікарів психіатрів, що відповідає вимогам Закону України „Про психіатричну допомогу, та „Інструкції з організації диспансерного та консультативного нагляду осіб, які страждають на психічні розлади , при наданні амбулаторної психіатричної допомоги затвердженої Наказом МОЗ України 22.01.2007 року № 20, а тому встановлення диспансерного нагляду за позивачем суд вважає правомірним. Разом з тим згідно п.п. 4.8 вказаної Інструкції припинення диспансерного нагляду за особою, яка страждає на психічний розлад, з переведенням її медичної документації до групи консультативного нагляду або архіву відбувається на підставі рішення лікаря-психіатра (комісії лікарів-психіатрів) у разі: у тому числі і за відмовою особи чи її законного представника від продовження диспансерного нагляду та відсутності підстав для надання психіатричної допомоги в примусовому порядку. Як встановлено в судовому засіданні позивач звернувся з відповідною заявою до Липоводолинської рай лікарні про зняття з диспансерного обліку, але йому було розяснено, що припинення стосовно нього диспансерного нагляду відбудеться на підставі рішення комісії лікарів-психіатрів міжрайонної спеціалізованої психіатричної лікарсько-консультативної комісії Першої обласної спеціалізованої лікарні м. Ромни (а.с.6). В той же час з довідки виданої позивачу [PERSON] обласним психоневрологічним диспансером вбачається, що він оглянутий комісією ЛКК і рекомендовано райпсихіатру Липоводолинської ЦРЛ питання диспансерного нагляду вирішити згідно з Наказом МОЗ № 20 від 2007 року. (а.с7). З листа головного лікаря Першої обласної спеціалізованої лікарні м. Ромни [PERSON] від 12.11.2009 року за № 4611 також вбачається, що позивач в даній спеціалізованій лікарні на диспансерному обліку не перебуває і питання його постановки та зняття з диспансерного або консультативного нагляду проводить лікар-психіарт Липоводолинської ЦРЛ як передбачено п.п. 2.2 „Інструкції з організації диспансерного та консультативного нагляду осіб, які страждають на психічні розлади , при наданні амбулаторної психіатричної допомоги затвердженої Наказом МОЗ України 22.01.2007 року № 20 (а.с.16). Таким чином суд приходить до висновку, що позивач має право ставити питання про зняття його з диспансерного обліку на підставі наказу МОЗ № 20 від 22.01.2007 року і що питання про припинення за ним диспансерного нагляду повинно вирішуватись лікарем психіатром Липоводолинської ЦРЛ. Позовні вимоги позивача в частині в якій він прохає зобовязати відповідача негайно зняти його з диспансерного обліку не можуть бути задоволені, оскільки суд не може перебирати на себе повноваження лікаря-психіартра, так як психіатричний огляд, який необхідний для вирішення даного питання, може проводиться згідно ст. 11 Закону України „Про психіатричну допомогу лише лікарем-психіатром (комісією лікарів-психіатрів). На підставі викладеного,

Outcome: partial