Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, зазначивши, що у власності відповідача знаходився житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: вул. А. Деревянка, 105 с. Боровиця Чигиринського району, де згідно довідки, виданою Боровицькою сільською радою Чигиринського району, вказаний житловий будинок по погосподарській книзі рахується за відповідачем. На дане домоволодіння відсутній правовстановлюючий документ, також відсутня технічна документація та він не зареєстрований у бюро технічної інвентаризації району. Між ним та відповідачем було досягнуто згоди про продаж даного житлового будинку, де дружина останнього дала свою згоду на відчуження придбаного у період шлюбу вказаного житлового будинку з надвірними спорудами, написавши відповідну заяву про це та посвідчивши її нотаріально 14.06.2003 року. 14.11.2003 року, зазначає позивач, ним було зроблено повний розрахунок відповідачу по угоді про продаж житлового будинку що по вул. А.Деревянка, 105 с. Боровиця Чигиринського району, що підтверджується розпискою відповідача. Після проведення оплати відповідачем фактично було передано у власність обєкт угоди купівлі-продажу, який він використовую по даний час, обробляє присадибну земельну ділянку, сплачує податки та усі платежі, підтримує будинок у належному стані. Крім цього, відповідачем 13.06.2003 року було видано на імя позивача нотаріально посвідчене доручення, в якому відповідач надав йому право на відчуження даного будинку з надвірними спорудами, виготовити технічну документацію тощо, яке втратило свою чинність, оскільки надавалось на три роки. Також, ж зазначає позивач, він прописався (зареєструвався) та зареєстрував своїх дітей у будинку за вищезазначеною адресою за згодою відповідача, однак останній ухиляється від нотаріального посвідчення договору та державної реєстрації договору купівлі-продажу. Своєю розпискою відповідач підтверджує проведення позивачем повного розрахунку за будинок - виконання своїх зобовязань з боку покупця, а фактичне надання обєкт продажу з 2003 року у використання покупцю підтверджує виконання договору з боку продавця. Тому позивач вважає, що відбулось повне виконання договору купівлі-продажу, посилаючись при цьому на ч.2 ст. 220 та ст. 657 ЦК України. Проте, у липні 2009 року відповідач почав вимагати у нього доплати за даний будинок, мотивуючи тим, що він дешево продав будинок, відмовившись виготовити у БТІ на будинок технічну документацію, замовити інвентаризацію та посвідчити договір у нотаріальні й конторі до проведення доплати грошей за будинок. У січні 2010 року, відповідач надіслав на його адресу лист про повернення грошей у пятсот доларів США, які позивач заплатив за будинок так як на даний час не згідний з ціною будинку, де саме з цього часу позивач дізнався про порушення свого права, а тому звернувся до суду за їх захистом. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, де просив суд їх задовольнити пояснивши при цьому, що договір купівлі-продажу не міг нотаріально оформити через постійне скрутне матеріальне становище. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, виклавши свої заперечення письмово та пояснивши, що ніякого ухилення щодо нотаріального посвідчення договору купівлі- продажу з його боку не було, де зазначив що дійсно, він мав намір у 2003 році продати належний йому будинок, 105 що по вул. Деревянка с. Боровиця Чигиринського району, на підставі чого він у червні 2003 року надав доручення позивачу про продаж, обмін чи дарування даного будинку від імені відповідача . Дане доручення втратило свою силу у 2006 році. Крім того, зазначив відповідач, позивач пропустив строк позовної давності. Щодо розписки від 14 листопада 2003 року то він її дав на вимогу позивача так як у червні 2003 року домовився з відповідачем в усній формі про продаж будинку і отримав гроші по домовленості по оформленні та продажу будинку. Істотних умов з відповідачем стосовно купівлі-продажу будинку досягнуто не було, де у 2010 році, оформивши технічний паспорт на вказаний будинок, просив виселитись із нього позивача так як там буде проживати його син, де написав відповідного листа позивачу, повернув гроші так як відповідач не виконав доручення по оформленні будинку, а тому просить суд відмовити у позові у повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в особі голови Боровицької сільської ради, пояснила суду, що позивач проживає з кінця 2004 року у спірному будинку в якості квартиранта, де власником будинку являється відповідач, додавши при цьому, що до сільської ради будь-яких скарг чи повідомлень щодо ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу даного будинку не надходило, укладення якого у них ніде не зафіксовано. Вислухавши сторін, третю особу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Частина 1 ст. 55 Конституції України містить загальну норму, яка передбачає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються,створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають інші порушення прав та свобод. Відповідно до п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК УРСР,та п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978року № 3 «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» діючих на час виникнення спірних правовідносин, якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією зі сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч.2 ст. 47 ЦК України за вимогою сторони, яка виконала угоду. її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може б>д:: застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачено законом обмеження. Згідно ч. З ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Обставини, визначені сторонами, згідно з ч.І ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Так, як встановлено судом і вбачається з матеріалів даної справи, відповідач, згідно [ договору купівлі-продажу від 05.09.1992 року, купив у гр. [PERSON] вищевказаний будинок з надвірними спорудами, /погосподарська книга №1 /дачі/ особовий рахунок 2/. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.01.2010 року, видане виконавчим комітетом Боровицької сільської ради, відповідач має у приватній власності будинок № 105 що по вулиці Деревянка А у с. Боровиця Чигиринського району Черкаської області який відповідним чином зареєстрований згідно копії витягу реєстрації права власності на нерухоме майно Чигиринського виробничого відділку комунального підприємства «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» № 24971459 від 04.01.2010 року. Також як вбачається з технічного паспорту на № 29372507 від 24.07.2008 року, відповідач є власником вищевказаного будинку. Отже, на момент спірних правовідносин, які відбувалися у 2003 році, правовстановлюючих документів на вищевказаний будинок не було. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 624617 від 05 лютого 2010 року, відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2475 га, яка розташована по вул. А Деревянка, 105 с.Боровиця Чигиринського району Черкаської області. Так, як встановлено судом і вбачається з матеріалів даної справи, відповідач надав 13 червня 2003 року доручення позивачеві про продаж, дарування чи обмін належний відповідачеві, від імені останнього, будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку в. Боровиця Чигиринського району, де дала на це згоду дружина відповідача, яка у 2005 році померла Судом встановлено, і даний факт жодною зі сторін не оспорювався, позивачу видане доручення не влаштовувало так як він хотів купити даний будинок собі, де в усній формі домовились про його продаж, за що позивач сплатив відповідачу у червні 2003 року 550 доларів США. Щодо ствердження позивача про домовленість з відповідачем у червні 2003 року про укладення договору купівлі-продажу у зв»язку з чим відповідач видав довіреність на його імя, то з таким висновком суд не може погодитись та відповідно з такою правовою оцінкою документу так як вказане доручення дане не на виконання дій щодо оформлення прав на майно від імені відповідача. Це свідчить про не визначення волевиявлення відповідача щодо укласти саме договору купівлі-продажу з позивачем. Відповідно позивач не міг виконувати ніякі дії щодо купівлі продажу ні будинку, ні земельної ділянки у своїх інтересах, а був довіреною особою. Згідно пояснень третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в особі сільського голови Боровицької сільської Ради [PERSON] та довідки № 11.02.2010/18/0606 від 12.02.2010 року, виданою виконавчим комітетом Боровицької сільської ради судом встановлено, що власником спірного домоволодіння являється відповідач [PERSON], де у господарстві зареєстровані у якості квартирантів : [PERSON] / де 20.02.2009 року - вибув/; [PERSON], [PERSON], [PERSON]- з 25.06.2003 року, /які на даний час вже не проживають/; позивач [PERSON] - з 23.12.2004 року і по даний час. Крім того, судом встановлено, що гр. [PERSON] 25.06.2003 року вже була приписана у вказаному будинку , що є протилежним розписці від 14.11.2003 року так і те, що гр. [PERSON] була не дружиною позивача, а його співмешканкою. Дані факти жодною зі сторін не оспорювалися. Щодо складеної відповідачем розписки від 14.11.2003 року, то судом встановлено, що при складанні договору купівлі-продажу будинку, про визнання якого дійсним ставить питання позивач, і даний факт жодною зі сторін не оспорювався, сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов під час укладення спірного договору, який не був нотаріально посвідчений і доказів, які б свідчили про те, що відповідач ухилявся від нотаріального оформлення цьогодоговору суду не надано. Крім цього, як пояснив позивач, нотаріально оформити договір купівлі-продажу він не мав фінансової можливості, відповідачу зустріч у нотаріуса не призначав, де факт ухилення від нотаріального посвідчення заперечував і сам відповідач, який повернув кошти позивачу, який не виконав доручення по оформленні та продажу спірного будинку. Крім того, третя особа-голова Боровицької сільської ради, підтвердила суду також той факт, що до неї з будь-яких питань та скарг щодо складання та ухилення відповідачем про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу спірного будинку, позивач не звертався, укладення його у них ніде не зафіксовано, де останній весь час проживає в даному будинку як квартирант. Отже, наявна розписка від імені відповідача датована 14.11.2003 року про оплату вартості будинку не може свідчити про недодержання ним вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. Таким чином, договір купівлі-продажу в установленому законом порядку між сторонами не укладався, де судом крім цього також встановлено, що пред»явлення позову обумовлено не ухиленням відповідача від нотаріального посвідчення договору, а саме тим фактом, як пояснив сам позивач, у нього було скрутне матеріальне становище. Так, для укладення зазначеної угоди законом були встановлені певні обмеження, які не були дотримані, а тому зазначений договір купівлі-продажу не можна визнати дійсним, де у позові слід відмовити так як суду не надано достатніх підстав для задоволення позову. При розгляді справи суд керується нормами Цивільного Кодексу УРСР у редакції 1963 року, так як спірні правовідносини мали місце до вступу у законну силу Цивільного Кодексу України у редакції 2003 року. Стосовно твердження відповідача щодо спливу позовної давності звернення до суду позивачем по даному спору , то з такими висновками суд не може погодитись так як встановлено судом і вбачається з матеріалів даної справи, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, після отримання 16.01.2010 року та 01 лютого 2010 року листів від відповідача з проханням останнього виселитися з будинку так як там буде проживати його син, а тому позивач, вважаючи, що його права порушені, звернувся до суду. Крім того, як встановлено судом і вбачається з матеріалів даної справи, згідно Декрету Кабінету Міністрів України, з позивача слід стягнути недоплачене державне мито у сумі 353 гривні 65 копійок. На підставі викладеного і,

Outcome: approved