Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-18 00:00:00

У липні 2009 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначала, що 25 лютого 1984 року вона та [PERSON] уклали шлюб. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], яка на даний час є повнолітньою. За час перебування у шлюбі ними було нажите наступне майно: двоповерховий жилий будинок, який знаходиться за адресою: село Требухів Броварського району Київської області, вулиця Жукова, 20; земельна ділянка площею 0,1242 га для будівництва та обслуговування цього жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за вказаною адресою; земельна ділянка площею 0,1328 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Київська область, Броварський район, село Требухів; земельна ділянка площею 1,5930 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Київська область, Броварський район, Требухівська сільська рада. автомобіль Мітсубісі Пажеро, реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстрований за відповідачем [PERSON] 12 січня 2009 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Оскільки перераховане вище майно набуте нею та відповідачем у зареєстрованому шлюбі, воно є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Просила визнати за нею, [PERSON], право власності на ? частку жилого будинку та надвірних будівель і споруд, ? частку земельної ділянки площею 0,1242 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, ? частку земельної ділянки площею 0,1328 га для ведення особистого селянського господарства та ? частку земельної ділянки площею 1,5930 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Крім того, просила визнати їхньою спільною сумісною власністю автомобіль Мітсубісі Пажеро, реєстраційний номер [NUMBER], та стягнути на її користь з відповідача [PERSON] грошову компенсацію ? частки вартості цього автомобіля в розмірі 77000 грн. Відповідач [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON], в якій зазначав, що за час перебування у шлюбі з [PERSON], а саме 10 травня 2005 року за спільні кошти ними був придбаний автомобіль Мазда 2200, реєстраційний номер [NUMBER], 1988 року випуску, який зареєстрований за [PERSON], про що вона у позовній заяві не вказала. Вимоги про стягнення на її, [PERSON], користь вартості ? частки автомобіля Мітсубісі Пажеро, реєстраційний номер [NUMBER], в розмірі 77000 грн. є безпідставними, оскільки цей автомобіль придбаний ним на особисто запозичені кошти за біржовою угодою купівлі-продажу товарної біржі Столична № 122759. На цей автомобіль [PERSON] жодної копійки не надала, так як близько пяти років між ними подружні стосунки фактично не підтримувались, спільне господарство не велось. Факт відсутності ведення спільного господарства беззаперечно підтверджується самою [PERSON] та рішенням суду від 12 січня 2009 року про розірвання шлюбу, де судом встановлено відсутність близько пяти років шлюбних стосунків та окреме ведення господарства. Таким чином, з 2004 року шлюб між ними існував лише формально. Твердження [PERSON] про придбання автомобіля Мітсубісі Пажеро за спільні кошти подружжя під час ведення спільного господарства не відповідає дійсності, є наміром ввести суд в оману. Той факт, що автомобіль Мітсубісі Пажеро придбаний ним особисто на запозичені кошти, підтверджується договорами позики від 03 червня 2008 року. Просив визнати за ним право власності на ? частку автомобіля Мазда 2200, реєстраційний номер [NUMBER], 1988 року випуску, який зареєстрований за [PERSON], та визнати автомобіль Мітсубісі Пажеро Спорт, реєстраційний номер [NUMBER], його особистою приватною власністю. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні первісний позов підтримали, при цьому, виходячи із дійсної ринкової вартості автомобіля Мітсубісі Пажеро, реєстраційний номер [NUMBER], встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи, уточнили позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача грошової компенсації ? частки вартості цього автомобіля. Просили стягнути з [PERSON] на користь позивача [PERSON] вартість ? частки автомобіля Мітсубісі Пажеро в розмірі 68659 грн. Зустрічну позовну заяву [PERSON] визнали частково, не заперечували проти визнання за відповідачем [PERSON] права власності на ? частку автомобіля Мазда 2200, реєстраційний номер [NUMBER], 1988 року випуску. Представник позивача [PERSON] пояснив, що оскільки майно, що підлягає поділу, набуте подружжям за час перебування у зареєстрованому шлюбу, тому все майно подружжя підлягає поділу в рівних частках. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] визнали частково, не заперечували проти визнання за позивачем права власності на ? частку жилого будинку № 20 по вулиці Жукова у селі Требухів Броварського району Київської області. В іншій частині у задоволенні позову [PERSON] просили відмовити у звязку з його безпідставністю. Земельні ділянки площею 0,1242 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,1328 га для ведення особистого селянського господарства за час шлюбу подружжям не куплялись, тому вони не можуть бути обєктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач [PERSON] скористався своїм правом на отримання земельних ділянок у власність, таке ж саме право має і позивач [PERSON] Що стосується земельної ділянки площею 1,5930 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Требухівської сільської ради Броварського району, то ця земельна ділянка надана [PERSON] у ході розпаювання земель КСП Требухівський, де він працював водієм у період 1980 1998 років, тому ця земельна ділянка теж не може вважатися майном, набутим подружжям за час шлюбу. Зустрічний позов [PERSON] підтримали, просили суд задовольнити його повністю. Визнати за [PERSON] право власності на ? частку автомобіля Мазда 2200, реєстраційний номер [NUMBER], 1988 року випуску, та визнати автомобіль Мітсубісі Пажеро Спорт, реєстраційний номер [NUMBER], особистою приватною власністю [PERSON], оскільки цей автомобіль придбаний в той час, коли подружжя спільного господарства вже не вели, подружніх відносин не підтримували. Крім того, цей автомобіль придбаний [PERSON] на кошти, які він особисто позичив у [PERSON] та [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, розяснивши сторонам наслідки визнання позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Оскільки відповідач [PERSON] визнав первісний позов [PERSON] в частині визнання за нею права власності на ? частку жилого будинку та ? частку господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: село Требухів Броварського району Київської області, вулиця Жукова, 20, а позивач [PERSON] визнала зустрічний позов [PERSON] в частині визнання за ним права власності на ? частку автомобіля Мазда 2200, 1988 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], враховуючи, що визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб, суд вважає можливим ухвалити в цій частині рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] Судом встановлено, що 25 лютого 1984 року Требухівською сільською радою Броварського району Київської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 08. У грудні 2008 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання цього шлюбу, в якому зазначала, що 25 лютого 1984 року зареєструвала шлюб з [PERSON], останні декілька років через надмірне вживання [PERSON] спиртних напоїв у сімї почали виникати постійні сварки, відповідач брутально ставиться до неї, ображає її, часто не ночує вдома. Все це призвело до того, що вони остаточно з травня 2008 року перестали підтримувати подружні відносини та вести спільне господарство, кожен з них живе своїм особистим життям (а. с. 176). З протоколу судового засідання у цивільній справі № 2-545/09 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу вбачається, що у судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що спільне життя у неї з відповідачем [PERSON] не склалося, останній вже пять років нею не цікавиться, має іншу жінку, вдома не ночує, бє та ображає її. Проживають вони в одному будинку, але подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть (а. с. 178). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2009 року, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, зазначені вище обставини встановлені судовим рішенням (а. с. 53). Виходячи з наведеного, суд вважає встановленим той факт, що з травня 2008 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Згідно із ч. 1 ст. 60 СК України, ч. 2 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини (чоловіка) є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є власником земельних ділянок площею 0,1242 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та площею 0,1328 га для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується державними актами на право власності на земельні ділянки серії ЯД № 968898 та серії ЯД № 968899, виданими йому 01 вересня 2009 року на підставі рішення 10 сесії 5 скликання Требухівської сільської ради Броварського району Київської області від 07 червня 2007 року (а. с. 78, 79). Крім того, на підставі розпорядження Броварської райдержадміністрації від 29 липня 2005 року № 359 відповідачу [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,1328 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Требухівської сільської ради Броварського району Київської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 305092 (а. с. 80). Відповідач [PERSON] у суді пояснив, що дві земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і ведення особистого селянського господарства передані безоплатно йому у власність на підставі рішення сесії Требухівської сільської ради, а право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва він набув у ході розпаювання земель КСП Требухівський, де працював водієм. За таких обставин, суд вважає, що зазначені вище земельні ділянки не є спільним сумісним майном подружжя, оскільки безоплатно передані відповідачу [PERSON] у власність у встановленому законом порядку. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно із п. г ч. 1 ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема, за рішенням суду. У п. а ч. 2 ст. 89 ЗК України передбачено, що у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки подружжя. Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Враховуючи, що жилий будинок і господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: село Требухів Броварського району Київської області, вулиця Жукова, 20, є спільною сумісною власністю подружжя, кожному із сторін належить по ? частки, для їх обслуговування відповідачу [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 0,1242 га, суд вважає, що цю земельну ділянку необхідно поділити відповідно до часток сторін у жилому будинку, а тому за позивачем [PERSON] необхідно визнати право власності на ? частку цієї земельної ділянки. Із біржової угоди купівлі-продажу транспортного засобу товарної біржі Столична №\~122759 від 04 червня 2008 року, видно, що цього числа [PERSON] придбав автомобіль Мітсубісі Пажеро Спорт, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а. с. 55 ). Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні показали, що 03 червня 2008 року згідно із договорами позики вони позичали відповідачу [PERSON] відповідно 10000 та 4000 доларів США для купівлі ним автомобіля Мітсубісі Пажеро. Судом встановлено, що сторони з травня 2008 року спільного господарства не ведуть, автомобіль Мітсубісі Пажеро Спорт, реєстраційний номер [NUMBER], відповідач [PERSON] придбав 04 червня 2008 року, тобто після припинення ведення подружжям спільного господарства, доказів того, що цей автомобіль придбаний за спільні кошти подружжя судом не здобуто. Виходячи з наведеного, суд вважає, що автомобіль Мітсубісі Пажеро Спорт, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], є особистою приватною власністю відповідача [PERSON], цей автомобіль як спільне сумісне майно подружжя поділений бути не може, тому позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення на її користь грошової компенсації ? частки вартості цього автомобіля в розмірі 68659 грн. задоволенню не підлягають. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково в частині визнання за нею права власності на ? частку жилого будинку та надвірних будівель та ? частку земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування цього жилого будинку. В іншій частині позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Що стосується зустрічного позову [PERSON], то він підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки [PERSON] у задоволенні позову щодо стягнення на її користь грошової компенсації ? частки вартості автомобіля Мітсубісі Пажеро, реєстраційний номер [NUMBER], відмовлено, витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 1204 грн. 56 коп. відшкодуванню позивачу не підлягають. На підставі ст. ст. 57, 60, 70 СК України, ст. ст. 368, 372 ЦК України, ст. ст. 86, 87, 89, 120 ЗК України,

Outcome: partial