Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовною заявою до Ізюмської районної державної лікарні ветеринарної медицини про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 7200 гривень та моральної шкоди у розмірі 5000 гривень, посилаючись на те, що з 11.11.1996 року працювала головним бухгалтером в Ізюмській РДЛВМ, відчула на собі тиск керівництва, хворіла з 30 січня 2007 року, зверталася до лікарів, кілька разів знаходилася на лікарняному аж до 27.08.2007 року. Їй стало відомо, що наказом №18 від 23.08.2008 року вона була звільнена з роботи на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України - прогул. Це звільнення вважає незаконним так як її звільнили в період непрацездатності, відповідач не врахував при звільненні тяжкість і обставини вчиненого проступку, її попередню роботу, відсутність заподіяної шкоди, профком дав згоду на її звільнення при її відсутності на розгляді подання адміністрації та без її письмової згоди на це. Окрім того позивачка взагалі не отримала ані наказу про звільнення, ані трудової книжки. Відповідач повинен їй виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу з серпня 2007 по серпень 2008 року у розмірі 7200 гривень, так як начальник Ізюмської РДЛВМ заподіяв їй душевні страждання у вигляді стресів з приводу звільнення та своєї протиправної поведінки. Моральну шкоду вона оцінила у 5000гривень. У судовому засіданні представник позивачки на позову наполягав по мотивах вказаних у позові. Представник відповідача Сівак В.Д., треті особи [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечували та пояснили, що фактично з 28 квітня 2007 року позивачка не з»являлася на роботі, всі намагання адміністрації та профкому з»сувати що з нею і чому вона не ходить на роботу ні до чого не призвели, лікарняних позивачка не здавала, на роботу не з»являлась та не телефонувала. Суд заслухавши пояснення сторін, показання свідка [PERSON], перевіривши матеріали справи, суд знаходить що позовну заяву слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачка працювала на посаді головного бухгалтера Ізюмської районної державної лікарні ветеринарної медицини з 11 листопада 1996 року (а.с.136-138), ніяких нарікань, недоліків та дисциплінарних стягнень не мала. Наказом начальника Ізюмської районної державної лікарні ветеринарної медицини № 18 від 23 серпня 2007 року позивачка була звільнена з посади головного бухгалтера з 28 квітня 2007 року в зв»язку з відсутністю на робочому місці з 28.04.2008 року по теперішній час без поважної причини за п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.64). Вказаний наказ був виданий та підписаний виконуючою обов»язки начальника РДЛВМ [PERSON], яка мала на це повноваження згідно наказу №39 від 10 серпня 2007 року (а.с.93). Наказ про звільнення позивачки суд вважає таким що не відповідає вимогам КЗпП України, а саме. Наказ про звільнення головного бухгалтера [PERSON] виданий і підписаний виконуючою обов»язки начальника РДЛВМ [PERSON], але в самому наказі вказано що цей наказ видав начальник Ізюмської районної державної лікарні ветеринарної медицини [PERSON] Згідно ч.3 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника в період його непрацездатності. Як вбачається з матеріалів справи періодично з 24.10.2006 року по 26.07 2007 року позивачка зверталася в лікарню за медичною допомогою з приводу різних захворювань, про що є записи в її медичній картці (а.с.6-24, 115). Крім того з 17 травня 2007 року по 18 серпня 2007 року позивачці виписані , оформлені та видані 5(п»ять) листків непрацездатності Ізюмською поліклінікою, шкірно-венеричним диспансером, Ізюмською центральною міською лікарнею (а.с.117-121), що свідчить про те, що саме з причин різних захворювань та лікування позивачка не виходила на роботу в період з 28.04.2008 року, тобто з поважних причин. ст.149 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, а крім того при обранні виду стягнення власник повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку, обставини за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника, а потім стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівника під розписку. Ці вказані вимоги трудового законодавства адміністрацією Ізюмської РДЛВМ не виконані, пояснень від позивачки не витребували, причин не виходу на роботу не з»ясували, обставин скоєння проступку не з»ясували. Крім того, зацікавленість адміністрації у звільненні [PERSON] з займаної посади простежується з показань свідка [PERSON] у суді, який підтвердив, що тільки один раз викликали [PERSON] на засідання профкому і не мали від неї письмового підтвердження про обізнаність цього засідання, також в поданні адміністрації вказано про наявність запитів та відповідей з медичних установ, в протоколі засідання профкому Ізюмської РДЛВМ №18 від 22 серпня 2007 року вказується на те, що членам профкому відомо про лікарняні листки [PERSON] на 86 днів, але вони не здані до бухгалтерії. Тобто рішення профкому при дачі згоди на звільнення головного бухгалтера [PERSON] також було прийняте на порушення вимог ст..43 КЗпП України. За таких обставин наказ про звільнення головного бухгалтера [PERSON] слід визнати незаконним, а тому необхідним поновити [PERSON] на посаді головного бухгалтера Ізюмської районної державної лікарні ветеринарної медицини з дня її звільнення, тобто з 28 квітня 2007 року. . На підставі ст.235 КЗпП України суд вважає необхідним прийняти рішення про виплату [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш ніж як за один рік. Із наданої відповідачем довідки вбачається, що середній заробіток позивачки складає 924,42 гривні(а.с.126), тому підлягає стягненню з відповідача сума у розмірі 11093,04 гривні, однак сама позивачка у позові та її представник у судовому засіданні наполягали на стягненні 7200 гривень, тому суд немає можливості стягнути більше суму ніж складають вимоги позивача, тому суд стягує з відповідача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 7200 гривень, тобто у рамках заявлених вимог. У судовому засіданні встановлено, що позивачку було звільнено з займаної посади на підставі наказу В.О. начальника Ізюмської районної державної лікарні ветеринарної медицини [PERSON], а в позовній заяві позивачки та у вимогах її представника у судовому засіданні вбачається, що позивачці була завдана моральна шкода начальником РДЛВМ [PERSON] Ця обставина не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду, визнаний судом наказ про звільнення [PERSON] був складений і підписаний [PERSON], тому суд вважає необхідним у позові про стягнення моральної шкоди з [PERSON] у розмірі 5000 гривень відмовити.

Outcome: partial