overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів [PERSON] ., який помер 03 червня 2005 року. У судовому засіданні заявник підтримала свої вимоги і пояснила, що після смерті її батька - [PERSON] відкрилася спадщина на Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованої в [ADDRESS] , та на земельну ділянку площею 0,07 га, розташованої на території [ADDRESS] . В установлений законом строк вона звернулася до державного нотаріуса для прийняття спадщини. Проте через помилки, допущені у правовстановлюючих документах - договорі купівлі продажу Ѕ частини житлового будинку, де прізвище батька зазначено як « [INFO] », та державному акті на право приватної власності на землю, де прізвище батька зазначено як « [INFO] », вона не має можливості юридично оформити спадщину. Від представника заінтересованої особи – завідувача [INFO] - надійшла письмова заява, в якій не заперечує проти задоволення заяви [PERSON] , та просить розглянути справу за відсутності їх представника. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 03 червня 2005 року помер батько заявника - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на належні йому: на підставі договору купівлі-продажу - Ѕ частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованої в [ADDRESS] .; на підставі державного акту на право приватної власності на землю – земельна ділянка площею 0,07 га, розташованої на території [ADDRESS] . У договорі купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку прізвище померлого зазначено як « [INFO] », а в державному акті на право приватної власності на землю – « [INFO] », тоді як в свідоцтві про смерть серії 1 [INFO] , виданому 07 червня 2005 року управлінням юстиції Житомирської області, прізвище померлого зазначено як « [INFO] ». З аявник через допущену розбіжність в належних її батьку правовстановлюючих документах, не може оформити спадщину. Відповідно до положень ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому вказує, що з 26.07.1965 року працював на Херсонському бавовняному комбінаті (надалі ВАТ «ХБК»). Стверджує, що на комбінаті на протязі останніх десяти років у зв'язку з відсутністю сировини, відключенням електроенергії та інших виробничих причин в цеху мали місце простої і їй та іншим працівникам оплата часу простою не проводилася. Вважає, що з урахуванням вимог ст.113 КЗпП України, відповідачем не проведено їй оплату за період простою з 01.08.2001 по 08.08.2008 роки, на суму 7834 грн. Просить суд стягнути з відповідача на її користь 7834 грн. за час простою з виробничих причин за 01.08.2001 по 08.08.2008 роки. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали розмір позовних вимог, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала в частині стягнення заборгованості відповідно до наданого ВАТ «ХБК» розрахунку. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. На підставі ст.113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третіх тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] надавалась відпустка з ініціативи адміністрації із частковим збереженням її заробітної плати. Суд вважає, що при врегулюванні цих відносин, повинен застосовуватись закон, що регулює саме такі відносини, а не який-небудь інший нормативний акт. Тому, якщо відповідач всупереч законодавству про працю і надав позивачеві на час призупинення робіт відпустку з ініціативи адміністрації, з частковим збереженням заробітної плати, частина перша ст.113 КЗпП України підлягає застосуванню до відносин, що виникають при цьому, за аналогією. На підставі викладеного, позивачу повинен оплачуватись час простою. Крім цього, судом встановлено, що на підставі наказу генерального директора виробничого об'єднання Саковича П.В. від 06.09.1996 року №193 директорам фабрик, керівникам структурних підрозділів, головному бухгалтеру наказано було відмітку в табелях працівників при неповному робочому тижні (код оплати 13) провадити АІ (оплата тарифної ставки, діючої на 01.02.1996р.), тобто за час простою з виробничих причин за 2006-2008 рік, працівникам не зайнятим працею, надавались відпустки з ініціативи адміністрації, а оплата провадилась згідно вище зазначеного наказу №193 від 06.09.1996 року. Згідно розрахунку наданого позивачем, сума заборгованості за оплату часу простою становить – 2401,05 грн. Згідно довідки наданої представником відповідача сума заборгованості за оплату часу простою станом на листопад 2008р. становить 7923,08 грн. Прибутковий податок та інші обов’язкові платежі становлять – 1188,46 грн. Таким чином на підставі наведених розрахунків за час простою не з вини працівника з відповідача на користь [PERSON] суд вважає за необхідне стягнути суму, в розмірі 6734,62 грн., яка утворилась станом на листопад 2008р.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що з 1969р. по 07.07.2008р. року працювала на Херсонському бавовняному комбінаті (надалі ВАТ «ХБК»). Стверджує, що на комбінаті на протязі останніх десяти років у зв'язку з відсутністю сировини, відключенням електроенергії та інших виробничих причин в цеху мали місце простої і їй та іншим працівникам оплата часу простою не проводилася. Вважає, що з урахуванням вимог ст.113 КЗпП України, відповідачем не проведено їй оплату за період простою з 01.08.2001 по 07.07.2008 роки, на суму 9604,35 грн. Просить суд стягнути з відповідача на її користь 3242,56 грн. за час простою з виробничих причин за 01.08.2001 по 07.07.2008 роки. В судовому засіданні позивач та її представник уточнили розмір позовних вимог, просили суд стягнути суму за час простою не з вини працівника відповідно до наданого ВАТ «ХБК» розрахунку. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала в частині стягнення заборгованості відповідно до наданого ВАТ «ХБК» розрахунку. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. На підставі ст.113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третіх тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] надавалась відпустка з ініціативи адміністрації із частковим збереженням її заробітної плати. Суд вважає, що при врегулюванні цих відносин, повинен застосовуватись закон, що регулює саме такі відносини, а не який-небудь інший нормативний акт. Тому, якщо відповідач всупереч законодавству про працю і надав позивачеві на час призупинення робіт відпустку з ініціативи адміністрації, з частковим збереженням заробітної плати, частина перша ст.113 КЗпП України підлягає застосуванню до відносин, що виникають при цьому, за аналогією. На підставі викладеного, позивачу повинен оплачуватись час простою. Крім цього, судом встановлено, що на підставі наказу генерального директора виробничого об'єднання Саковича П.В. від 06.09.1996 року №193 директорам фабрик, керівникам структурних підрозділів, головному бухгалтеру наказано було відмітку в табелях працівників при неповному робочому тижні (код оплати 13) провадити АІ (оплата тарифної ставки, діючої на 01.02.1996р.), тобто за час простою з виробничих причин за 2006-2008 рік, працівникам не зайнятим працею, надавались відпустки з ініціативи адміністрації, а оплата провадилась згідно вище зазначеного наказу №193 від 06.09.1996 року. Згідно довідки наданої представником відповідача сума заборгованості за оплату часу простою станом на листопад 2008р. становить 9623,57 грн. Прибутковий податок та інші обов’язкові платежі становлять – 1443,54 грн. Таким чином на підставі наведених розрахунків за час простою не з вини працівника з відповідача на користь Чорної Н.К. суд вважає за необхідне стягнути суму, в розмірі 8180,03 грн., яка утворилась станом на листопад 2008р.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що з 1982 року працювала на Херсонському бавовняному комбінаті (надалі ВАТ «ХБК»). Стверджує, що на комбінаті на протязі останніх десяти років у зв'язку з відсутністю сировини, відключенням електроенергії та інших виробничих причин в цеху мали місце простої і їй та іншим працівникам оплата часу простою не проводилася. Вважає, що з урахуванням вимог ст.113 КЗпП України, відповідачем не проведено їй оплату за період простою з 01.08.2001 по 15.11.2006 роки, на суму 3065,43 грн. Просить суд стягнути з відповідача на її користь 3242,56 грн. за час простою з виробничих причин за 01.08.2001 по 15.11.2006 роки. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали розмір позовних вимог, просили суд стягнути суму за час простою не з вини працівника відповідно до наданого ВАТ «ХБК» розрахунку. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала в частині стягнення заборгованості відповідно до наданого ВАТ «ХБК» розрахунку. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. На підставі ст.113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третіх тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] надавалась відпустка з ініціативи адміністрації із частковим збереженням її заробітної плати. Суд вважає, що при врегулюванні цих відносин, повинен застосовуватись закон, що регулює саме такі відносини, а не який-небудь інший нормативний акт. Тому, якщо відповідач всупереч законодавству про працю і надав позивачеві на час призупинення робіт відпустку з ініціативи адміністрації, з частковим збереженням заробітної плати, частина перша ст.113 КЗпП України підлягає застосуванню до відносин, що виникають при цьому, за аналогією. На підставі викладеного, позивачу повинен оплачуватись час простою. Крім цього, судом встановлено, що на підставі наказу генерального директора виробничого об'єднання Саковича П.В. від 06.09.1996 року №193 директорам фабрик, керівникам структурних підрозділів, головному бухгалтеру наказано було відмітку в табелях працівників при неповному робочому тижні (код оплати 13) провадити АІ (оплата тарифної ставки, діючої на 01.02.1996р.), тобто за час простою з виробничих причин за 2006-2008 рік, працівникам не зайнятим працею, надавались відпустки з ініціативи адміністрації, а оплата провадилась згідно вище зазначеного наказу №193 від 06.09.1996 року. Згідно довідки наданої представником відповідача сума заборгованості за оплату часу простою станом на листопад 2008р. становить 3065,43 грн. Прибутковий податок та інші обов’язкові платежі становлять – 459,81 грн. Таким чином на підставі наведених розрахунків за час простою не з вини працівника з відповідача на користь [PERSON] суд вважає за необхідне стягнути суму, в розмірі 2605,62 грн., яка утворилась станом на листопад 2008р.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що з 1975р. працює на Херсонському бавовняному комбінаті (надалі ВАТ «ХБК»). Стверджує, що на комбінаті на протязі останніх десяти років у зв'язку з відсутністю сировини, відключенням електроенергії та інших виробничих причин в цеху мали місце простої і їй та іншим працівникам оплата часу простою не проводилася. Вважає, що з урахуванням вимог ст.113 КЗпП України, відповідачем не проведено їй оплату за період простою з 01.08.2001р. по 19.03.2008 роки, на суму 14302 грн. Просить суд стягнути з відповідача на її користь 14302 грн. за час простою з виробничих причин за 01.08.2001р. по 19.03.2008 роки. В судовому засіданні позивач та її представник уточнили розмір позовних вимог, просили суд стягнути суму за час простою не з вини працівника відповідно до наданого ВАТ «ХБК» розрахунку. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала в частині стягнення заборгованості відповідно до наданого ВАТ «ХБК» розрахунку. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. На підставі ст.113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третіх тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] надавалась відпустка з ініціативи адміністрації із частковим збереженням її заробітної плати. Суд вважає, що при врегулюванні цих відносин, повинен застосовуватись закон, що регулює саме такі відносини, а не який-небудь інший нормативний акт. Тому, якщо відповідач всупереч законодавству про працю і надав позивачеві на час призупинення робіт відпустку з ініціативи адміністрації, з частковим збереженням заробітної плати, частина перша ст.113 КЗпП України підлягає застосуванню до відносин, що виникають при цьому, за аналогією. На підставі викладеного, позивачу повинен оплачуватись час простою. Крім цього, судом встановлено, що на підставі наказу генерального директора виробничого об'єднання Саковича П.В. від 06.09.1996 року №193 директорам фабрик, керівникам структурних підрозділів, головному бухгалтеру наказано було відмітку в табелях працівників при неповному робочому тижні (код оплати 13) провадити АІ (оплата тарифної ставки, діючої на 01.02.1996р.), тобто за час простою з виробничих причин за 2006-2008 рік, працівникам не зайнятим працею, надавались відпустки з ініціативи адміністрації, а оплата провадилась згідно вище зазначеного наказу №193 від 06.09.1996 року. Згідно довідки наданої представником відповідача сума заборгованості за оплату часу простою станом на листопад 2008р. становить 7400,01 грн. Прибутковий податок та інші обов’язкові платежі становлять – 1110,00 грн. Таким чином на підставі наведених розрахунків за час простою не з вини працівника з відповідача на користь [PERSON] суд вважає за необхідне стягнути суму, в розмірі 6290,01 грн., яка утворилась станом на листопад 2008р.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що з 1992р. працює на Херсонському бавовняному комбінаті (надалі ВАТ «ХБК»). Стверджує, що на комбінаті на протязі останніх десяти років у зв'язку з відсутністю сировини, відключенням електроенергії та інших виробничих причин в цеху мали місце простої і їй та іншим працівникам оплата часу простою не проводилася. Вважає, що з урахуванням вимог ст.113 КЗпП України, відповідачем не проведено їй оплату за період простою з 01.08.2001р. по 15.07.2008 роки, на суму 9319,70 грн. Просить суд стягнути з відповідача на її користь 9319,70 грн. за час простою з виробничих причин за 01.08.2001р. по 15.07.2008 роки. В судовому засіданні позивач та її представник уточнили розмір позовних вимог, просили суд стягнути суму за час простою не з вини працівника відповідно до наданого ВАТ «ХБК» розрахунку. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала в частині стягнення заборгованості відповідно до наданого ВАТ «ХБК» розрахунку. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. На підставі ст.113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третіх тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] надавалась відпустка з ініціативи адміністрації із частковим збереженням її заробітної плати. Суд вважає, що при врегулюванні цих відносин, повинен застосовуватись закон, що регулює саме такі відносини, а не який-небудь інший нормативний акт. Тому, якщо відповідач всупереч законодавству про працю і надав позивачеві на час призупинення робіт відпустку з ініціативи адміністрації, з частковим збереженням заробітної плати, частина перша ст.113 КЗпП України підлягає застосуванню до відносин, що виникають при цьому, за аналогією. На підставі викладеного, позивачу повинен оплачуватись час простою. Крім цього, судом встановлено, що на підставі наказу генерального директора виробничого об'єднання Саковича П.В. від 06.09.1996 року №193 директорам фабрик, керівникам структурних підрозділів, головному бухгалтеру наказано було відмітку в табелях працівників при неповному робочому тижні (код оплати 13) провадити АІ (оплата тарифної ставки, діючої на 01.02.1996р.), тобто за час простою з виробничих причин за 2006-2008 рік, працівникам не зайнятим працею, надавались відпустки з ініціативи адміністрації, а оплата провадилась згідно вище зазначеного наказу №193 від 06.09.1996 року. Згідно довідки наданої представником відповідача сума заборгованості за оплату часу простою станом на листопад 2008р. становить 9392,20 грн. Прибутковий податок та інші обов’язкові платежі становлять – 1688,24 грн. Таким чином на підставі наведених розрахунків за час простою не з вини працівника з відповідача на користь [PERSON] суд вважає за необхідне стягнути суму, в розмірі 7703,96 грн., яка утворилась станом на листопад 2008р.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що з 1972р. по 16.07.2008р. року працювала на Херсонському бавовняному комбінаті (надалі ВАТ «ХБК»). Стверджує, що на комбінаті на протязі останніх десяти років у зв'язку з відсутністю сировини, відключенням електроенергії та інших виробничих причин в цеху мали місце простої і їй та іншим працівникам оплата часу простою не проводилася. Вважає, що з урахуванням вимог ст.113 КЗпП України, відповідачем не проведено їй оплату за період простою з 01.08.2001 по 16.07.2008 роки, на суму 12131 грн. Просить суд стягнути з відповідача на її користь 3242,56 грн. за час простою з виробничих причин за 01.08.2001 по 16.07.2008 роки. В судовому засіданні позивач та її представник уточнили розмір позовних вимог, просили суд стягнути суму за час простою не з вини працівника відповідно до наданого ВАТ «ХБК» розрахунку. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала в частині стягнення заборгованості відповідно до наданого ВАТ «ХБК» розрахунку. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. На підставі ст.113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третіх тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] надавалась відпустка з ініціативи адміністрації із частковим збереженням її заробітної плати. Суд вважає, що при врегулюванні цих відносин, повинен застосовуватись закон, що регулює саме такі відносини, а не який-небудь інший нормативний акт. Тому, якщо відповідач всупереч законодавству про працю і надав позивачеві на час призупинення робіт відпустку з ініціативи адміністрації, з частковим збереженням заробітної плати, частина перша ст.113 КЗпП України підлягає застосуванню до відносин, що виникають при цьому, за аналогією. На підставі викладеного, позивачу повинен оплачуватись час простою. Крім цього, судом встановлено, що на підставі наказу генерального директора виробничого об'єднання Саковича П.В. від 06.09.1996 року №193 директорам фабрик, керівникам структурних підрозділів, головному бухгалтеру наказано було відмітку в табелях працівників при неповному робочому тижні (код оплати 13) провадити АІ (оплата тарифної ставки, діючої на 01.02.1996р.), тобто за час простою з виробничих причин за 2006-2008 рік, працівникам не зайнятим працею, надавались відпустки з ініціативи адміністрації, а оплата провадилась згідно вище зазначеного наказу №193 від 06.09.1996 року. Згідно довідки наданої представником відповідача сума заборгованості за оплату часу простою станом на листопад 2008р. становить 10301,92 грн. Прибутковий податок та інші обов’язкові платежі становлять – 1537,15 грн. Таким чином на підставі наведених розрахунків за час простою не з вини працівника з відповідача на користь [PERSON] суд вважає за необхідне стягнути суму, в розмірі 8764,77 грн., яка утворилась станом на листопад 2008р.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що з 1977р. по 14.10.2005р. року працювала на Херсонському бавовняному комбінаті (надалі ВАТ «ХБК»). Стверджує, що на комбінаті на протязі останніх десяти років у зв'язку з відсутністю сировини, відключенням електроенергії та інших виробничих причин в цеху мали місце простої і їй та іншим працівникам оплата часу простою не проводилася. Вважає, що з урахуванням вимог ст.113 КЗпП України, відповідачем не проведено їй оплату за період простою з 01.08.2001 по 14.10.2005 роки, на суму 3074,17 грн. Просить суд стягнути з відповідача на її користь 3074,17 грн. за час простою з виробничих причин за 01.08.2001 по 14.10.2005 роки. В судовому засіданні позивач та її представник уточнили розмір позовних вимог, просили суд стягнути суму за час простою не з вини працівника відповідно до наданого ВАТ «ХБК» розрахунку. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала в частині стягнення заборгованості відповідно до наданого ВАТ «ХБК» розрахунку. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. На підставі ст.113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третіх тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] надавалась відпустка з ініціативи адміністрації із частковим збереженням її заробітної плати. Суд вважає, що при врегулюванні цих відносин, повинен застосовуватись закон, що регулює саме такі відносини, а не який-небудь інший нормативний акт. Тому, якщо відповідач всупереч законодавству про працю і надав позивачеві на час призупинення робіт відпустку з ініціативи адміністрації, з частковим збереженням заробітної плати, частина перша ст.113 КЗпП України підлягає застосуванню до відносин, що виникають при цьому, за аналогією. На підставі викладеного, позивачу повинен оплачуватись час простою. Крім цього, судом встановлено, що на підставі наказу генерального директора виробничого об'єднання Саковича П.В. від 06.09.1996 року №193 директорам фабрик, керівникам структурних підрозділів, головному бухгалтеру наказано було відмітку в табелях працівників при неповному робочому тижні (код оплати 13) провадити АІ (оплата тарифної ставки, діючої на 01.02.1996р.), тобто за час простою з виробничих причин за 2006-2008 рік, працівникам не зайнятим працею, надавались відпустки з ініціативи адміністрації, а оплата провадилась згідно вище зазначеного наказу №193 від 06.09.1996 року. Згідно довідки наданої представником відповідача сума заборгованості за оплату часу простою станом на листопад 2008р. становить 3074,17 грн. Прибутковий податок та інші обов’язкові платежі становлять – 461,13 грн. Таким чином на підставі наведених розрахунків за час простою не з вини працівника з відповідача на користь [PERSON] суд вважає за необхідне стягнути суму, в розмірі 2613,04 грн., яка утворилась станом на листопад 2008р.

Outcome: approved