Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-04 00:00:00

05.08.2008 року [PERSON] звернувся в Київський районний суд м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначив, що відповідачка [PERSON] отримала від нього грошові кошти у сумі 1 000 гривень, та 500 доларів США що в еквіваленті складає 2\~500 гривень, проте в обумовлений сторонами строк відповідачка цю суму не повернула, в звязку з чим позивач просив суд постановити рішення, яким стягнути суму позики у сумі 3 250 гривень, а також витрати по сплаті державного мита у сумі 51 грн., ІТЗ 30 грн. (а.с. 4 5). В процесі розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги, в звязку з чим просив стягнути з відповідачки суму позики у сумі 7\~620, 20 гривень та судові витрати у розмірі 106 грн. 20 коп. (а.с. 25 27). Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17.08.2009 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу було передано для подальшого розгляду по суті за підсудністю до Малиновського районного суду м. Одеси (а.с. 46). Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Целуха А.П. від 25.09.2009 року справу прийнято до провадження (а.с. 48). Позивач та його представник в судовому засіданні поданий позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, причин своєї неявки суду не повідомила, клопотань щодо розгляду справи у її відсутності або про відкладення судового засідання не подавала. Заперечень на позов не надходило. Суд, у звязку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди представника позивача, ухвалює заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, а договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З врахуванням положень ст.ст. 11, 509, 626, 639, 1046 ЦК України суд вважає встановленим, що сторони знаходяться в зобовязальних договірних відносинах які кваліфікуються судом як позикові. Як вбачається з наданих суду документів, зокрема копії розписки відповідачки та пояснень позивача, між позивачем і відповідачкою 15.04.2007 року було укладено договір позики, предметом якого було позика грошових коштів у сумі 500 доларів США, що в еквіваленті складає 3\~435 грн. (а.с. 28), 10.06.2007 року було укладено договір позики, предметом якого було позика грошових коштів у сумі 1\~000 грн. (а.с. 29), та 20.06.2007 року було укладено договір позики, предметом якого було позика грошових коштів у сумі 500 доларів США, що в еквіваленті складає 3\~435 грн. (а.с. 29). На момент розгляду справи відповідачкою за вищезазначеними договорами було повернуто лише 250 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення боргу в сумі 7 620 грн. підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат згідно зі ст. 79 ЦПК України відносяться судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема, витрати на інформаційно-технічне забезпечення; витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved