Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-21 00:00:00

позивач звернулась до суду з вказаною заявою, посилаючись на те, що 14.01.2007р. помер її дід [PERSON], після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку, житловий будинок та інше майно. За життя дід склав заповіт, у якому все своє майно заповів відповідачу - [PERSON], а земельну ділянку в с. Рогозів заповів позивачу. Після смерті діда позивач в установлений законом строк звернулась в державну нотаріальну контору з завою про прийняття спадщини, де їй повідомили, що оскільки заповіт складений [PERSON] П.1. чітко не розмежовує, яке саме спадкове майно залишається кожному спадкоємцю, а тому видати свідоцтво про право на спадщину не має можливості. Проте позивач вважає, що [PERSON] за життя бажав, щоб після його смерті земельна ділянка залишилася їй, а все інше майно відповідачу, а тому просить суд розтлумачити заповіт. Сторони в судове засідання не з'явилися, але до початку розгляду справи подали до суду заяви, в яких позивач на позові наполягає, відповідачі позов визнають, справу просять слухати у їх відсутність. Виходячи з наведеного, на підставі ст. 130, 174 ЦПК суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 1217 ЦПК України однією з підстав набуття права власності є спадкування майна, в тому числі за заповітом. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 14.01.2007р. помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ОК № 068941. За життя [PERSON] склав заповіт від 02.08.2006р., засвідченого секретарем сільської ради [PERSON], яким все своє майно, де б воно не було І з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право заповів відповідачу [PERSON], а далі по тексту заповіту зазначено, що належну спадкодавцю земельну ділянку, яка належить йому на підставі держаного акту серії ЯА № 378236 останній заповів позивачу - [PERSON]. Даний заповіт на день смерті [PERSON] не змінено та не скасовано. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої увійшла земельна ділянка площею 4,1949 га. з цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому на підставі державного акту серії ЯА № 378236 та інше майно. У відповідності з ч. 1 ст., 1223 ЦК України право на спадкування мають особи зазначені у заповіті. У встановлений законом шестимісячний термін сторони по справі спадщину прийняли шляхом звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується витягом з реєстру про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 10323474 від 11.07.2007р., проте отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, належне спадкодавцю, позивач не в змозі з тих підстав, що волевиявлення спадкодавця у складеному ним заповіті виражене нечітко і вказана обставина потребує тлумачення змісту вказаного правочину. Оскільки між сторонами у справі на даний час існує спір, щодо розмежування спадкового майна, зазначеного у заповіті, а тому зазначений заповіт підлягає тлумаченню в судовому порядку. Відповідно до ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між ними тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 цього Кодексу За змістом ч,2 ст. 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Тлумачення змісту правочину суд здійснює,

Outcome: approved