Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу до [PERSON], в якій зазначає, що він з відповідачем перебуває у шлюбі з 01 березня 1986 року, зареєстрованому відділом РАЦС Великобурлуцького районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 13. Від даного шлюбу на даний час сторони неповнолітніх дітей не мають, але відповідач відмовилась розривати шлюб в органах реєстрації актів цивільного стану за взаємною згодою, як це передбачено ст.106 СК України. На обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що останнім часом між ним і дружиною склалися відносини, які привели до неможливості зберегти сімю, відсутні порозуміння та взаємоповага один до одного. В звязку із цим позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить їхній із відповідачем шлюб розірвати. В судовому засіданні [PERSON] заявлений позов підтримав, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві, суду пояснив, що у сторін це перший шлюб. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнала в повному обсязі, вважала, що їх шлюб розпався, не заперечувала проти задоволення заявлених позивачем вимог в попередньому судовому засіданні, про що надала письмову заяву (а.с.16). Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 01 березня 1986 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Великобурлуцького районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 13 (а.с.04). Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають, але відповідач відмовилась розривати шлюб в органах реєстрації актів цивільного стану за взаємною згодою, як це передбачено ст.106 СК України (а.с.07). Судом встановлено, що подружжя [PERSON] на даний час між собою шлюбні стосунки не підтримують, та не ведуть спільне господарство. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Дані обставини вказують на те, що сімя сторін розпалась, шлюб носить формальний характер, а тому його необхідно розірвати. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права та свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] та збереження їх сімї стали неможливими, оскільки це суперечить інтересам обох і згідно ч.1 ст.110, ст.112 СК України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню. Відповідно до п.4.4 Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 р., згідно з п/п б п.5 ст. 3 Декрету Кабінета Міністрів України від 21.01.1993 р. № 7-93 Про державне мито, виходячи з матеріального стану сторін, у сторін це перший шлюб, суд вважає необхідним при реєстрації розірвання шлюбу в органах РАГС стягнути держмито з [PERSON] 17 грн. 00 коп. в прибуток держави, при цьому відповідача від сплати державного мита звільнити.

Outcome: approved