Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на гараж. В підтвердження своїх вимог посилається на те, що відповідач продав йому , а він купив гараж розташований в м. Радомишль Житомирської області по вулиці ІІетрівській 39»а» позиція 26 при умові оформлення його нотаріально. В даний час через свій похилий вік та складний стан здоров'я відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення. А тому він вимушений вирішувати даний спір в судовому порядку. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги , просить визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати за ним право власності на гараж. Відповідач позовні вимоги визнав, в судове засідання не зявився, надіслав заяву, в якій просить розглядати дану справу без його участі , проти позову не заперечує. Виходячи з наведеного , суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як встановлено судом 15 грудня 1989 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу гаража позиція 26 по вулиці Петрівській в м. Радомишль Житомирської області . На виконання умов даного договору позивач заплатив відповідачу гроші в сумі 1000 рублів, а він віддав йому ключі від гаража. Згідно з вимогами ст.224 ЦК Української PCP ( в редакції 1963 року) за договором купівлі- продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Сторони домовились, що зявляться до нотаріальної контори і оформлять нотаріально договір купівлі-продажу. Проте, по даний час відповідач не зявляється, посилаючись па різні причини та стан здоровя. Така поведінка відповідача змусила позивача звернутися до суду. У відповідності до вимог' СТ.655 ЦК України за договором купівлі -продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Не дивлячись на те, що форма договору купівлі -продажу не відповідала вимогам закону, сторони досягли згоди щодо істотних умов договору і в усній формі домовились після отримання документів БТІ посвідчити договір нотаріально. Проте, належним чином не оформивши документів, відповідач [PERSON] В.1. не виконав своє зобов'язання. Статтею 220 ч.2 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Діючим законодавством (ст.638 ЦК України) передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягну то згоди. При таких обставинах суд вважає, що сторони досягли передбачених законом істотних умов договору (ціна, предмет, визначили строк нотаріального посвідчення), підтвердили це письмовими доказами (розпискою). У відповідності до вимог ст. 128 ЦК Української PCP ( на час виникнення правовідносин) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved