Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-30 00:00:00

У грудні 2009 року [PERSON] звернувся в суд із позовом про стягнення з [PERSON] за договором позики: основного боргу у розмірі 12 500 грн. та процентів за порушення грошового зобовязання у сумі 13 500 грн. Свої вимоги обгрунтовував тим, що 07 вересня 2006 року передав [PERSON] грошові кошти у сумі 12 500 грн. на термін до 01 січня 2007 року, про що позичальник надав йому розписку у якій одночасно вказав, що у разі несвоєчасного повернення грошових коштів зобовязується виплачувати за кожний місяць прострочення три проценти від суми основного боргу. Однак, у зазначений термін відповідач свої зобовязання не виконав, грошові кошти не повернув. У судовому засіданні позивач підтримав вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позові. Пояснив, що 07 вересня 2006 року у другій половині дня позичив відповідачу 12 500 грн. до 01 січня 2007 року. У підтвердження договору позики відповідач надав йому на цю суму розписку. Вони домовилися, що у разі несвоєчасного повернення позики відповідач буде сплачувати йому за колений місць прострочення три проценти від 12 500 грн., тобто по 375 грн. за кожний місяць, який настане після дня повернення позики, якщо позичена сума не буде повернута до 01.01.07року. Окрім того, рішення суду від 20 січня 2009 року, яке було постановлене у цивільній справі №2-1818/08, не має ніякого відношення до даної справи, оскільки ухвалено по іншій розписці на суму 15 000 грн., яку він надав відповідачу у першій половині дня 07 вересня 2006 року. Тобто, у один день він двічі передавав відповідачу у позику різні суми на які [PERSON] надавав різні розписки. Це різні борги. Відповідач вимоги не визнав у повному обсязі. Пояснив, що гроші не були ним одержані у гривні, він дійсно власноруч переписав розписку та підписав її, бо позивач йому погрожував, а у нього хворобливий стан здоров»я, він заявляє про застування судом позовної давності, оскільки вона сплинула. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши надані сторонами докази, суд проходить до висновку, що вимоги підлягають частковому задоволенню у наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 07 вересня 2006 року позивач передав відповідачу згідно з письмовою розпискою 12 500 грн., який зобовязався їх повернути до 01 січня 2007року (а.с.17). Однак, своїх зобов "язань [PERSON] не виконав, тобто грошових коштів не повернув ні до 01 січня 2007 року, ні на час постановлення рішення у справі. Причини невиконання таких зобовязань не з вини позивача правового значення для справи не мають, оскільки боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У відповідності до cm. 1046 ЦК України за договором позики, який згідно зі cm. 1047 цього ж Кодексу був укладений представленою позивачем письмовою розпискою, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). У даному випадку позика була надана за договором безпроцентної позики, оскільки проценти за користування чужими грошовими коштами виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч.І cm. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також: три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач не вимагає сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а суд розглядає спір у межах заявлених вимог. Однак, сторони встановили інший розмір процентів за порушення грошового зобовязання, оскільки із змісту розписки випливає, що вони домовилися про наступну відповідальність - відповідач зобовязався у разі несвоєчасного повернення грошових коштів виплачувати позивачу за кожний місяць прострочення три проценти від суми позики, тобто від 12 500 грн. Таким чином, щомісячна цивільна відповідальність за порушення грошового зобов»язання складає 375 грн. за кожний місяць (12 500 грн. х 3% = 375 грн.). Прострочення наступило після 01 січня 2007 року. Проте, відповідач заявляє про застосування позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.З ст.267 ЦК України). Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов»язання, тому проценти від простроченої суми слід розглядати як різновид неустойки і міру цивільно-правової відповідальності, а не плату за користування чужими грошовими коштами. До вимог про стягнення неустойки застосовується спеціальна позовна давність в один рік ( ч.2 cm.258 ЦК України). Що ж стосується суми позики (грошових коштів), то до основного боргу застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. Про порушення своїх прав позивач дізнався після 01 січня 2007 року, тому на час звернення позивача до суду загальна позовна давність по основній сумі грошових коштів не сплинула і ці вимоги підлягають задоволенню повністю. Що ж стосується відповідальності за порушення грошового зобовязання, то суду не надано доказів щодо переривання перебігу позовної давності, оскільки позивач категорично заперечив факт переписки розписки, а відповідач не надав суду належних та допустимих доказів таких обставин, на час постановлення рішення відповідач позичену суму не повернув позивачу, тому вимога щодо процентів за прострочення підлягає частковому задоволенню за останній рік, що передував часу звернення позивача з позовом до суду, тобто у сумі 4 500 грн. (375 грн. х 12 міс. = 4 500 грн.). В решті вимоги щодо процентів не можуть бути задоволені, оскільки за попередні роки спливла спеціальна позовна давність. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до положень cm.60 ЦПК України кожна сторона зобовязання довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Дані положення закону судом неодноразово розяснювалися сторонам. Суд також: попереджував сторони про наслідки не вчинення процесуальних дій. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів щодо переписування ним розписки, щодо насильства над ним з боку позивача, щодо звернення відповідача за допомогою до правоохоронних органів, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Навпаки, відсутність боргового документа у відповідача у черговий раз підтверджує невиконання ним свого обовязку. Розписка у позивача і [PERSON] надав її суду. Суд дослідив також: матеріали цивільної справи №2-1818/08 (№2-236/09). Рішення від 20 січня 2009 року, яке постановлено судом по даній справі між: тими ж сторонами про стягнення боргу, ухвалено по іншій розписці. Таким чином, відповідач має повну цивільну дієздатність, своїми діями створив для себе цивільні обов'язки, тому повинен їх виконувати та у разі їх невиконання має нести цивільну відповідальність. У відповідності до ст.88 ЦПК України, оскільки позов задовольняється частково, тому судові витрати понесені і документально підтверджені присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог(а.с. 1,2).

Outcome: partial