Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-19 00:00:00

Сторони перебувають у фактичних шлюбних відносинах з січня 2005 р. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка на даний момент проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, вказавши в заяві, що в даний час вони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства, він не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, яка не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову в суд, до повноліття дитини, а також на своє утримання 1/4 частини його доходів до досягнення дитиною 3-х років. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, суду пояснив, що в даний час вони з позивачкою фактично припинили ведення спільного господарства, проживають окремо. Не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частини його доходів та на утримання позивачки в розмірі 1/4 частини його доходів, тому що інших утриманців він не має і ніяких інших стягнень за виконавчими документами з нього не здійснюється. Відповідно до ст.130 ч.4 ЦПК України при визнанні позову в попередньому судовому розгляді ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до повноліття. Утримання може бути як у грошовій, так і в натуральній формі. Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Однак з пояснень сторін видно, що в даний час сторони фактично припинили спільне проживання, відповідач у добровільному порядку не надає позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини. Дитина сторін [PERSON], [INFO], проживає з матірю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Згідно ст.183 Сімейного Кодексу України аліменти з батьків на утримання дітей визначаються судом у частці від їхнього заробітку (доходу). Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітньої дитини, суд, у відповідності зі ст.182 Сімейного Кодексу України враховував матеріальне становище дитини, відсутність у неї інших доходів, а також матеріальне становище платника, що має постійне місце роботи, достатній постійний заробіток, відсутність у нього інших утриманців і вважає, що він має можливість надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частини заробітку, яка не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, у даний час позивачка не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, потребує матеріальної допомоги. Відповідач не утримує її. На підставі ст.84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною 3-х років. Такі кошти стягуються у частковому відношенні від заробітку або у твердій грошовій сумі. Суд вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки в розмірі 1/4 частини його доходів. Стягнення коштів на утримання позивачки почати робити з моменту подачі позову в суд з 10.12.2009 р. і до 31.03.2012 р., або до зміни матеріального стану сторін. Крім того, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню держмито в доход держави в сумі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved