Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-29 00:00:00

17 грудня 2009 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання договорів оренди земельних ділянок від 19 січня 2007 року, зареєстрованих Білопільським районним відділом Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 5 лютого 2007 року за №605 та №606, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 січня 2007 року між [PERSON], її померлою свекрухою [PERSON], спадкоємицею якої згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом є позивачка, та ПП «Дружба 6» було укладено договори оренди земельних ділянок площею 3, 42 га. кожна. Згідно умов вищевказаних договорів, відповідач взяв на себе зобовязання сплачувати орендну плату у грошовій формі, у розмірі 1,5% від грошової оцінки землі, що становить 590 грн. за кожну земельну ділянку в строки з 1 по 31 серпня поточного року, з остаточним проведенням розрахунку в строк до 31 грудня поточного року. Однак, відповідач орендну плату за користування у 2008 році земельними ділянками позивачки в установлений договорами оренди строк не сплатив. Крім цього, відповідач не вніс зміни до договорів оренди земельних ділянок в частині збільшення розміру орендної плати згідно Указу Президента України від 2 лютого 2002 року із змінами, внесеними Указом Президента України від 19 серпня 2008 року «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)». Позивачка вважає, що має право на розірвання укладених із відповідачем договорів оренди земельних ділянок згідно ст. 32 Закону України «Про оренду землі», п. 39 договорів, оскільки відповідач, ухиляючись від сплати орендної плати, не виконує взятих на себе зобовязань. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, її інтереси представляв [PERSON], який позовні вимоги підтримав у повному обсязі, показав, що відповідач своєчасно не сплачує орендну плату за земельні ділянки позивачки, тому просив розірвати договори оренди земельних ділянок, а також стягнути з ПП «Дружба 6» на користь позивачки судові витрати. Проти заочного розгляду справи представник позивачки не заперечував. Представник відповідача ПП «Дружба 6» в судове засідання не зявився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час і місце розгляду справи. Представник третьої особи - Білопільського районного відділу Сумської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив. Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом, зокрема, встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] була власницею земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 3, 62 га, розташованої на території Товстянської сільської ради Білопільського району (а. с. 17). 19 січня 2007 року між [PERSON] і ПП «Дружба 6» було укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрований Білопільським районним відділом Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 5 лютого 2007 року за №606, згідно якого [PERSON] передала відповідачу в строкове платне користування належну їй на праві приватної власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Товстянської сільської ради, загальною площею 3, 42 га ріллі. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 39\~328 грн. Договір оренди укладено строком на 10 років (а. с. 13-14). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] успадкувала після [PERSON], яка померла 21 липня 2007 року, земельну ділянку площею 3, 62 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Товстянської сільської ради (а. с.12). Судом також встановлено, що [PERSON] також є власницею земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 3, 81 га, розташованої на території Товстянської сільської ради Білопільського району (а. с. 11). 19 січня між позивачкою і ПП «Дружба 6» був укладений договір оренди земельної ділянки, зареєстрований Білопільським районним відділом Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 5 лютого 2007 року за №605, згідно якого [PERSON] передала відповідачу в строкове платне користування належну їй на праві приватної власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Товстянської сільської ради, площею 3, 42 га ріллі. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 39\~328 грн. Договір оренди укладено строком на 10 років (а. с. 7-8). Відповідно до п. 9 зазначених вище договорів оренди земельних ділянок відповідач взяв на себе зобовязання сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою у грошовій формі, у розмірі 1,5% від її грошової оцінки, що становить 590 грн. за кожну земельну ділянку щорічно. Пунктом 11 договорів оренди передбачено, що орендна плата вноситься в строки з 1 по 31 серпня, остаточний розрахунок до 31 грудня поточного року. Укладені між сторонами у справі договори оренди земельних ділянок від 19 січня 2007 року, зареєстровані у Білопільському районному відділі Сумської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 5 лютого 2007 року за №605 та №606 відповідають вимогам діючого цивільного законодавства. Після досягнення згоди по всім істотним умовам вони були підписані сторонами в справі. Спір з приводу істотних умов договорів оренди земельних ділянок між [PERSON] і ПП «Дружба 6» відсутній. Згідно актів приймання-передачі земельних ділянок від 19 січня 2007 року, ПП «Дружба 6» прийняло в оренду від [PERSON] і [PERSON] земельні ділянки, розташовані на території Товстянської сільської ради, площею 3,42 га кожна для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 9, 15). Судом також встановлено, що ПП «Дружба 6» розрахувалось із позивачкою по договорам оренди земельних ділянок за 2008 рік 31 грудня 2008 року, що сторонами у справі не оспорюється. Однак, у період із серпня по грудень включно 2008 року орендна плата відповідачем не була внесена як передбачено п.11 договорів оренди, що свідчить про неналежне виконання ним обовязків, передбачених договорами оренди земельних ділянок. Разом із цим відповідач не надав суду доказів поважності причин невиплати орендної плати у серпні 2008 року і затримки у її виплаті до кінця грудня 2008 року. Хоча в судовому засіданні представник позивача підтвердив, що можливість розрахуватись у серпні 2008 року по орендній платі у відповідача була. Відповідач суду не надав ні заперечень проти позову, ні жодних доказів відносного того, чому ним не сплачувалась своєчасно орендна плата в установлені строки, за якими орендна плата виплачується з 1 по 31 серпня, а остаточний розрахунок проводиться до 31 грудня поточного року. А як встановлено судом, у терміни з 1 по 31 серпня 2008 року і аж до 31 грудня 2008 року орендна плата позивачці відповідачем сплачена не була. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Внаслідок односторонньої відмови від зобовязання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобовязання або воно припиняється. Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що на вимогу однієї з сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязку, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору. З наведених норм права вбачається, що припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від нього це безумовне право сторони, яке не може бути обмежене у разі доведеності позивачем своїх доводів про те, що інша сторона у договорі порушила зобовязання. Пунктом 38 договорів оренди земельних ділянок передбачено, що дія договорів припиняється шляхом їх розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договорами. Відповідно до п. 39 договорів розірвання договорів в односторонньому порядку допускається в разі несвоєчасної сплати орендної плати (а. с. 7-8, 13-14). Таким чином, суд вважає, що факт порушення відповідачем взятих на себе зобовязань щодо своєчасної сплати орендної плати у строки, передбачені договорами, щодо умов використання земельних ділянок у судовому засіданні знайшов своє підтвердження. А отже, позивачка набула передбачене договорами право односторонньої відмови від зобовязання. Суд не вбачає підстав для обмеження цього права позивачки. Крім того, оскільки право на односторонню відмову від зобовязання Цивільний кодекс не визнає мірою відповідальності, суд приходить до висновку про те, що Цивільний кодекс не ставить виникнення у кредитора такого права в залежність від вини боржника. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про необхідність припинення укладених між сторонами у справі договорів оренди земельних ділянок від 19 січня 2007 року шляхом їх розірвання. Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають 51 грн. державного мита, сплаченого при зверненні з позовом до суду, а також 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 171 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved