Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до Золочівського районного суду Харківської області з позовом про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що згідно Свідоцтва про право власності від 19 лютого 1955 року його бабі [PERSON] належав на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS]. [INFO] не залишивши заповіту [PERSON] померла. На момент відкриття спадщини спадкоємцями першої черги після померлої [PERSON] являвся його батько [PERSON], але спадщину після смерті своєї матері він не оформив, хоча фактично прийняв її, постійно проживав зі своєю сім*єю в спадкову будинку, розпоряджався і володів спадковим майном на свій розсуд.[INFO] не залишивши заповіту батько помер. Спадкоємцями після смерті[PERSON] являються він, тобто його син та відповідачка - дружина померлого. В зв'язку з тим, що [PERSON]. від прийняття спадщини відмовилася, він без будь-яких умов і застережень прийняв спадщину після померлого батька, продовжуючи проживати у спірному будинку, і вступивши тим самим в його володіння. Звернувшись до державного нотаріуса з приводу оформлення спадщини, йому було відмовлено, оскільки він пропустила строк для прийняття спадщини. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Відповідачка в судове засідання не з*явилася, до суду надала заяву в якій позовні вимоги визнала повністю, не заперечує проти того, щоб за її сином [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок після смерті[PERSON] просить суд слухати справу за її відсутності. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, прийнявши до уваги заяву відповідачки, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно ст.549 Цивільного кодексу України (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. З наданого Свідоцтва про право власності від 19 лютого 1955 року вбачається, що житловий будинок по [ADDRESS] на праві особистої власності належав [PERSON]. Згідно свідоцтв про смерть [PERSON]померла [INFO]. [PERSON] помер[INFO]. Оскільки на час відкриття спадщини діяв Цивільний Кодекс УРСР 1963 року і правовідносини тривають до теперішнього часу, то до правовідносин, що виникли, необхідно застосовувати правила книги шостої ЦК України 2004 року. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, і той із подружжя, котрий його пережив. Згідно з п. 3. ст. 1268 ЦК України спадкоємці, які постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважаються такими, що прийняли спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, вони не заявили про відмову від неї. Відповідно до п. 5 цієї ж статті ЦК спадщина належить спадкодавцям і з часу її відкриття. Після смерті останнього спадщину прийняла його дружина [PERSON] та син [PERSON]. Доказом того, що на момент відкриття спадщини вони разом з [PERSON] проживали в спірному житловому будинку є домова книга, надана позивачем в якості доказу, а також квитанції про сплату комунальних платежів та земельного податку.

Outcome: approved