Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 20 серпня 1994 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON]. Під час шлюбу сторони придбали наступне майно: ~ у 2002 році автопричеп з холодильною камерою «NIEWIADOW», 2002 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], ~ у 2003 році автопричеп з холодильною камерою «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний [NUMBER], а також автопричеп з холодильною камерою «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний № [NUMBER]; -- у 2006 році автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER -100», 2003 року випуску реєстраційний № [NUMBER]. Крім того, позивачка [PERSON] вказує, що 18 липня 2006 року без її згоди і відома [PERSON] уклав договір купівлі-продажу з [PERSON], відповідно до якого продав [PERSON] автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER-100», 2003 року випуску реєстраційний № [NUMBER]. 1 вересня 2008 року без згоди і відома [PERSON], [PERSON] уклаь договори купівлі-продажу з [PERSON], відповідно до яких продав [PERSON] автопричепи з холодильними камерами, а саме: «NIEWIADOW»,2002 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], також без згоди позивачки. З листопада 2008 року рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. У зв'язку з тим, що [PERSON] не давала згоду [PERSON] на продаж вищевказаного майна, вона просила суд визнати недійсним договір купівлі- продажу автомобіля марки «TOYOTA LAND CRUISER -100», 2003 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], який укладений між [PERSON] та [PERSON]; визнати недійсними договори купівлі-продажу автопричепів з холодильними камерами: «NIEWIADOW»,2002 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], які укладені 1 вересня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] і повернути сторони у попередній стан. Під час розгляду справи позивачка уточнила позовні вимоги та просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «TOYOTA LAND CRUISER-100», 2003 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], який 18 липня 2006 року був укладений між [PERSON] та [PERSON], а також просить суд повернути даний автомобіль у спільну сумісну власність її та [PERSON], поклавши на [PERSON] обов'язок по поверненню отриманих ним за договором грошових коштів [PERSON]; визнати недійсними договори купівлі-продажу автопричепів з холодильними камерами: «NIEWIADOW», 2002 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], які були, укладені 1 вересня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] і повернути перелічені автопричепи з холодильними камерами у спільну сумісну власність її та [PERSON], поклавши на [PERSON] обов'язок щодо повернення отриманих ним за вказаними договорами грошових коштів [PERSON]. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у позові. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що позов є безпідставним, оскільки автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER - 100», 2003 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], був проданий сторонами за три роки до розірвання шлюбу, а крім того, він вважає, що в матеріалах справи немає доказів того, що [PERSON] не давала згоду на продаж вказаного автомобіля. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що у 2008 році він придбав у [PERSON] три автопричепи з холодильними камерами: «NIEWIADOW», 2002 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний [NUMBER], за 18.000 гривень (по 6.000 гривень за кожний), і вважає себе власником цих автопричепів. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином, але відмовилась від отримання судової повістки ( а. с. 157). Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 20 серпня 1994 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, яке видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Малиновської райадміністрації народних депутатів м. Одеси (а. с. 15). З листопада 2008 року рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, що вбачається з вступної та резолютивної частини рішення Овідіопольського районного суду Одеської області (а., с. 14). Під час шлюбу сторони за спільні сумісні кошти придбали наступне майно: - у 2002 році автопричеп з холодильною камерою «NIEWIADOW», 2002 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], -у 2003 році автопричеп з холодильною камерою «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], а також автопричеп з холодильною камерою «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], які були зареєстровані МРЕВ -1 ДАІ м. Одеси на ім'я [PERSON], що підтверджується довідкою з ГУМВС України в Одеській області від 28 лютого 2009 року ( а. с. 7-8); -у січні 2006 році автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER -100» , 2003 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], який 27 січня 2006 року був зареєстрований в УДАІ МВС України в Одеській області на ім'я [PERSON], що підтверджується довідкою з ГУ МВС України в Одеській області від 4 грудня 2009 року ( а. с. 6). Відповідно до ст.22 КоБС України, який діяв на час придбання сторонами автопричепів з холодильними камерами та на підставі ст. 60 Сімейного кодексу України та ч. З ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. На підставі ст.65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважаться, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Пунктами 1, 2, 3, 6, 7 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених Постановою. Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, передбачено, що автотранспортні засоби підлягають обов'язковій державній реєстрації в органах ДАІ МВС України. Судом встановлено, що 18 липня 2006 року [PERSON] без згоди та без відома [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу, відповідно до якого продав [PERSON] автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER -100», 2003 року випуску, реєстраційний № [NUMBER] (а. с. 6), хоча [PERSON] вказаним автомобілем ніколи не користувалась і автомобіль залишився у користуванні та володінні [PERSON]. Вартість автомобілю на день його відчуження складала 189.502 гривен, як вбачається з акту № 831 ( а. с. 142). 1 вересня 2008 року [PERSON] без згоди та без відома [PERSON] уклав договори купівлі-продажу з [PERSON], відповідно до яких продав [PERSON] автопричепи з холодильними камерами, а саме: «NIEWIADOW», 2002 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний [NUMBER], що підтверджується довідками рахунками (а. с. 10-12), а 2 вересня 2008 року вказані автопричепи з холодильними камерами були зареєстровані за [PERSON], що підтверджується довідкою з ГУ МВС України Одеській області від 28 лютого 2009 року (а. с. 7-8). Однак, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] уклав не дрібні побутові договори, а договори стосовно цінного майна, які потребують державної реєстрації, хоча, [PERSON] не давала [PERSON] письмову згоду на продаж цінного майна, а саме: автомобіля марки « TOYOTA LAND CRUISER -100 », 2003 року випуску, реєстраційний № [NUMBER] та трьох автопричепів з холодильними камерами: «NIEWIADOW», 2002 року випуску, реєстраційний [NUMBER], «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний № [NUMBER]. Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Таким чином, суд вважає, що у [PERSON] дійсно не було повноважень на здійснення вказаних угод, оскільки [PERSON] не давала письмової згоди на. продаж вищевказаного майна, що також підтверджується поясненнями відповідача [PERSON], який у судовому засіданні пояснив, що придбав автопричепи з холодильними камерами у [PERSON], а про його дружину [PERSON] навіть і не знав. Оцінивши обставини в їх сукупності, суд вважає, що [PERSON] довела суду, що відчуження вищевказаного майна, було здійснено [PERSON] без її згоди та без її відома. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому суд критично оцінює зацеречення представника відповідача [PERSON] та відповідача [PERSON] проти задоволення позову, оскільки вони не ґрунтуються на законі, не підтверджуються зібраними по справі доказами та ними спростовуються. На підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-2, 5 ст. 203 ЦК України. У разі недійсності правочину кожна із сторін відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що. вона одержала на виконання цього правочину. Судом також встановлено, що на даний час в провадженні Київського районного суду міста Одеси знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна, в перелік якого включені спірні транспортні засоби. З урахуванням вказаного, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов є законним та обґрунтованим та підлягає задоволенню шляхом визнання недійсними вищевказаних договорів купівлі-продажу та зобов'язання [PERSON] повернути автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER -100», 2003 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] Крім того, суд вважає, що слід зобов'язати [PERSON] повернути. [PERSON] грошові кошти, які отримані ним по договору купівлі-продажу вказаного автомобілю та зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] грошові, кошти, які отримані ним за договорами купівлі-продажу автопричепів з холодильними камерами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з розглядом справи позивачка витратила власні грошові кошти на : плату позовної заяви судовим збором у сумі 1700 гривень та оплату витрат на - іормаційно-теХнічне забезпечення розгляду справи у сумі ЗО гривень, а всього (1~00 - ЗО = 1730) 1730 гривень, які слід стягнути з відповідачів на користь позивачки.

Outcome: approved