Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-08 00:00:00

08.09.2008 року [PERSON] та [PERSON], які діють як від свого імені, так і в інтересах малолітньої [PERSON] звернулися в суд із зазначеним позовом (а.с.2-5). 18.11.2008 року позивачі надали суду уточнену позовну заяву про відмову від прийняття спадщини на користь іншої особи та визнання права власності на спадкове майно (а.с.66-68). 08 грудня 2008 року [PERSON] та [PERSON] подали до суду заяву про залишення уточненого позову від 18.11.2008 р. без розгляду (а.с.86). Ухвалою суду від 09 грудня 2008 року зазначений уточнений позов залишено без розгляду (а.с.89-90). 24.11.2008 року позивачі ще раз суду уточнили свої позовні вимоги, стверджуючи, що [PERSON] умисно вбив їхню дочку [PERSON], яка була матір'ю їхньої малолітньої онуки [PERSON], а потім і сам помер, у зв'язку з чим відкрилася спадщина на майно, яке було спільною власністю подружжя. Позивачі просять позбавити [PERSON] права на спадщину після померлої [PERSON] та визнати право власності на спадкове майно за всіма спадкоємцями у частках, які передбачені законом (а.с.75-77). Свої вимоги позивачі обґрунтовує тим, що їхня рідна дочка [PERSON] 11 вересня 1999 року одружилася з [PERSON], у зв'язку з чим змінила дівоче прізвище на “[PERSON]”. 22 грудня 2004 року народилася їх онука [PERSON]. Під час шлюбу [PERSON] разом з [PERSON] придбали наступне майно: квартиру [ADDRESS]; автомобіль “Лачетті” X4MS55C, кузов номер [NUMBER], двигун номер [NUMBER], два двацятифунтових контейнери, які встановлено на торговельному місці №[NUMBER] ТОВ “Промтоварний ринок” (вул.Блакитна) на території 3-го майданчику ТСК №2. Позивачі вважають що їхня дочка за час шлюбу з [PERSON], у відповідності зі ст.60 СК України, набула право приватної власності на 1/2 частину вище зазначеного майна (квартири, автомобілю та двох контейнерів). Крім того, на момент смерті [PERSON] належала 1/4 частина квартири [ADDRESS], яку вона отримала шляхом приватизації. 11 грудня 2007 року [PERSON] вбив [PERSON], умисно завдавши їй ножові поранення, а 31 березня 2008 року помер і сам [PERSON]. На думку позивачів [PERSON] не має право на спадкування після померлої [PERSON], так як умисно позбавив її життя, у зв'язку з чим, після смерті [PERSON] до спадкоємців першої черги за законом відносяться: малолітня [PERSON], як донька померлої і вони - [PERSON] та [PERSON], як батьки померлої, а після смерті [PERSON] до спадкоємців першої черги крім малолітньої [PERSON], як дочки померлого, також відноситься його мати - [PERSON], у зв'язку з чим кожен з них претендує на спадщину у відповідній частині вище зазначеного майна. За таких обставин вони (позивачі) вимушені звернутися в суд із зазначеним позовом. В судовому засіданні [PERSON] та [PERSON], і їхня довірена особа - адвокат [PERSON] підтримали позов в редакції від 24 листопада 2008 року та просять задовольнити його. Довірена особа відповідача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні, позов визнав частково. Заперечує тільки проти визнання права власності на два двохфутови контейнери мотивуючи це відсутністю правовстановлюючих документів на ці контейнери. Згідно наданих суду письмових заперечень довірена особа відповідачки вважає за необхідне спочатку встановити право власності на спірне спадкове майно, а потім виділити частки спадкового майна для кожного із спадкоємців (а.с.71-72). Заслухавши пояснення позивачів, довірених осіб сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON], [INFO] є дочкою [PERSON] і [PERSON], що під-тверджується свідоцтвом про народження, виданим Іллічівським міським ЗАГСом Одеської області, актовий запис №[NUMBER] від 12 квітня 1983 року (а.с.11). 11.09.1999 року [PERSON] одружилася з [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим вона змінила своє дівоче прізвище на “[PERSON]”, що підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу виданим відділом реєстрації актів громадянського стану м.Іллічівська Одеської області, актовий запис №[NUMBER] від11 вересня 1999 року (а.с.12). Батьками малолітньої [PERSON] є [PERSON] і [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис №[NUMBER] від 30 грудня 2004 року (а.с.13). За договором купівлі - продажу від 04.04.2002 року [PERSON] купив квартиру [ADDRESS], що підтверджується реєстраційним посвідченням від 11.04.2002 року, виданим на підставі договору купівлі - продажу від 04 квітня 2002 року (а.с.19). Станом на 08.10.2008 року згідно бази даних ВДАІ ГУМВС України в Одеській області власником автомобілю моделі “Лачетті”, державний номерний знак [NUMBER], значиться [PERSON], за яким автомобіль було зареєстровано 03 березня 2006 року (а.с.60). При цьому зазначений автомобіль [PERSON] купив 28.02.2006 року, що підтверджується актом прийому-передачі автомобілю від 28.02.2006 року (а.с.23). Відповідно до комп'ютерної бухгалтерської бази обліку торговельних місць ТОВ “Промтоварний ринок” [PERSON] значиться власником двох двацятифунтових контейнерів, які встановлено на торговельному місці №[NUMBER] ТОВ “Промтоварний ринок” (вул.Блакитна) на території 3-го майданчику ТСК №2, що підтверджується листом за підписом першого заступника директора ТОВ “Промтоварний ринок” від 07.08.2008 року за вих.№511 (а.с.24). При цьому, наявність договору №[NUMBER]+2пов.6505 від 03 серпня 2004 року, за яким [PERSON] уклав з ТОВ “Промтоварний ринок” договір про користування місцем №[NUMBER] на вулиці Блакитній в секторі №3 контейнерного комплексу промринку для встановлення двох двацятифунтових контейнерів свідчить про придбання контейнерів саме у 2004 році, так як зазначені договори укладаються в стислі строки і при наявності права власності на вже встановлені контейнекри (а.с.25). Судом встановлено, що в період шлюбу [PERSON] і [PERSON] придбали квартиру, за вище вказаною адресою, автомобіль і два контейнери, яке належало їм на праві спільної сумісної власності подружжя. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) та вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, на момент смерті [PERSON] і [PERSON] в рівних частках (по 1/2 частині кожному) належало вище зазначене майно, а саме: квартира [ADDRESS], автомобіль моделі “Лачетті”, державний номерний знак [NUMBER] і два контейнери, які встановлено на торговельному місці №[NUMBER] ТОВ “Промтоварний ринок” (вул.Блакитна) на території 3-го майданчику ТСК №2. Згідно зі свідоцтва про право власності на житло від 09 жовтня 1997 року, виданого на підставі розпорядження органу приватизації від 08.10.1997 року №71 [PERSON] на праві приватної власності належала 1/4 частина квартири [ADDRESS], яку вона отримала у власність шляхом приватизації (а.с.22). 11.12.2007 року [PERSON] умисно позбавив життя [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис №912 від 12 грудня 2007 року (а.с.14) та чинною постановою старшого слідчого СВ Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області від 11.04.2008 року (а.с.9-10). Частиною 1 ст. 1224 ЦК України передбачено, що не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця, тобто такі особи підлягають усуненю від права на спадкування. За таких обставин, позовні вимоги в частині позбавлення [PERSON] права на спадкування є доведеними і підлягають задоволенню шляхом ухвалення рішення про усунення [PERSON] від права на спадкування. 31.03.2008 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. У відповідності зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадщину за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 17.11.2008 року до суду надійшла заява [PERSON], зі змісту якої вбачається що вона добровільно відмовляється від своєї частки спадщини на користь онуки - малолітньої [PERSON] (а.с.64). В подальшому адвокатом подано до суду нотаріально посвідчену заяву від 22.11.2008 року, за якою [PERSON] просить суд вважати недійсною та не приймати до уваги при розгляді справи її заяву про відмову від спадщини на користь малолітньої [PERSON] (а.с.73). Доводи довіреної особи відповідачки про неможливість задоволення позову в частині визнання права власності на контейнери є безпідставними, так як судом об'єктивно встановлено, що спірні контейнери були придбані у власність [PERSON] під час шлюбу з [PERSON] (а.с.24, 25). При цьому, в супереч ч.1 ст.60 ЦПК України, ні відповідачка, ні її довірена особа, не надали доказів, які б спростовували письмові докази надані позивачами (а.с.24, 25) і не довели обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх заперечень. Законодавством не вимагається наявність правовстановлюючих документів на таке майно як контейнери, при цьому право приватної власності на контейнери може бути підтверджено будь-якими доказами, передбаченими діючим цивільно - процесуальним законодавством України, отриманими у встановленому законом порядку. Нормою ст.1267 ЦК України передбачає,що частки у спадщині кожного із спадкоємців є рівними. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи відсутність позовних вимог з боку відповідачки, суд дійшов висновку про безпідставність позову [PERSON] та [PERSON] в частині визнання права власності на спадкове майно за [PERSON], так як такі вимоги торкаються виключно відповідачки, яка їх не підтримала, у зв'язку з чим позов в цій частині не підлягає задоволенню. У відповідності зі ст.41 Конституції України право власності є непорушним. Нормою ч.1 ст.88 ЦПК України - “стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати”.

Outcome: partial