Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-23 00:00:00

[PERSON] 09 листопада 2009 року звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ КБ ПриватБанк про визнання договору поруки припинивши сво. дію. Позивач в своїх позовних вимогах та в ході судового засідання посилався на те, що 24 грудня 2007 року його брат уклав з відповідачем кредитний договір на купівлю нерухомості, банк надав йому кошти, він придбав нерухомість і користується нею. Позивач уклав договір поруки, брат з дотриманням графіку погашення кредиту сплачує необхідні по договору суми відповідачу. Але відповідач в односторонньому порядку без його згоди змінив один пункт вказаного договору, збільшивши процентну ставку річних по кредитному договору, а отже збільшився обсяг і по договору поруки. Вважає вказане неправомірним, оскільки збільшується сума погашення по кредиту. Звернувся до відповідача з питання скасування рішення про підвищення процентної ставки та припинення договору поруки, але той йому в цьому відмовив, відповідач свої зобовязання по старій процентній ставці не виконує, вимагає погашення кредиту за новими правилами. Він писав звернення до відповідача про усунення вказаного, але нічого зроблено не було. Просив визнати дії відповідача по фактичній односторонній зміні умов договору поруки через підвищення процентної ставки за кредитним договором неправомірними і через це визнати його договір поруки припинивши свою дію, задовольнивши позов в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ КБ ПриватБанк позов не визнав, посилаючись на те, що дійсно 24 грудня 2007 року на прохання брата позивача вони уклали з ним кредитний договір та договір поруки з позивачем, банк надав кошти, брат позивача придбав нерухомість і користується нею, договори виконуються. Братом позивача з дотриманням графіку проводилося погашення кредиту, сплачуються необхідні по договору суми. Відповідач згідно умов договору змінив відповідний пункт вказаного договору, збільшивши процентну ставку річних, про що негайно повідомив брата позивача, умови договору поруки не змінювалися і не уточнювалися. Все ними зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобовязань відносно позивача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували і будь-якої шкоди не завдавали. Вважають позовні вимоги безпідставними і просили в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача і представника відповідача, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В судовому засіданні встановлено, що 24 грудня 2007 року між братом позивача [PERSON] та відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № DNPOGL00000050. Відповідно до цього укладеного договору [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 42300 доларів США (не поновлювальна кредитна лінія) на купівлю нерухомості зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 24 грудня 2027 року. При укладенні договору, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгодженні сторонами так і прийняті ними як обов'язкові умови договору. В цей же день 24 грудня 2007 року в забезпечення названого кредитного договору між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 632 ЦК України, договір укладений сторонами, має умови, згідно яких банк має право в односторонньому порядку підвищувати розмір процентної ставки. Позивач, зі свого боку погодився з такими умовами договору, підписавши кредитний договір особисто. Надаючи грошові кошти брату позивача, банком було задоволено його потреби, надавши йому в користування грошові кошти, при цьому передбачивши порядок та умови при яких можлива зміна відсоткової ставки за кредитом. Зміни умов договору в частині відсоткової ставки були закладені ще спочатку, тобто [PERSON] та позивач, до підписання кредитного договору та договору поруки, мали можливість ознайомитися з їх умовами. Відповідно до п. 6.2, 6.4 укладеного з братом позивача договору № DNPOGL00000050 від 24 грудня 2007 року банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір відсоткової ставки за користування кредитом у випадку: - при зміні кон'юктури ринку грошового ресурсу в Україні, а саме: зміна курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або середньозваженої ставки по кредитах банків у відповідній валюті (по статистиці НБУ). Хоча в позовній заяві, позивач помилково зазначає, що збільшення відсоткової ставки з боку банку було здійснено без згоди позивача у відповідності до вказаних пунктів договору п.6.2 і 6.4. З огляду на вищезазначений пункт договору, на зміну розміру відсоткової ставки кредиту можуть впливати декілька чинників. При настанні одного з них (або декількох одразу) банк має право змінити ставку. З моменту укладення договору позивач виконував всі його умови і, таким чином, прийняв на себе всі зобовязання та виконуючи їх, позивачем визнано всі умови договору, так як ніяких вимог до банку чи будь-яких пропозицій змінити умови договору в будь-якій частині не надходило. Листом відповідача від 26 серпня 2009 року на адресу позивача було направлено повідомлення про збільшення відсоткової ставки за вищезазначеним договором. В даному випадку мали місце декілька обставин для зміни відсоткової ставки, а саме: з 30 квітня 2008 року змінилася облікова ставка НБУ, що підтверджується постановою Правління Національного банку України № 107 від 21 квітня 2008 року «Про регулювання грошово-кредитного ринку». Згідно з цією постановою облікова ставка з 30 квітня 2008 року встановлюється в розмірі 12% річних. Отже, внаслідок зміни облікової ставки Національного банку України, у банка (відповідача) виникло право збільшити відсоткову ставку по кредиту. З 30 квітня 2008 року банком не було змінено процентну ставку. Друга обставина, це зміна курсу долара США до гривні у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання договору сторін - право на її підвищення залишається за банком. Пунктом 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2005 року № 168 встановлено, що банки мають право ініціювати зміну процентної ставки за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. При цьому зміни процентних ставок за кредитом відбувалися не в наслідок волевиявлення однієї із сторін, а через збільшення облікової ставки НБУ та зміни курсу долара США до гривні. Отже ініціювання банком (відповідачем) підвищення процентних ставок за кредитами відбулося у відповідності до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та правил, а саме у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитор письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Що саме і було зроблено з боку ПриватБанку. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитора і позичальника та з урахуванням вимог цивільного, банківського законодавства та вказаних правил. Відповідно до ч. 4 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розміри процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. По закону, який діяв на момент укладення договору, дозволялося в односторонньому порядку змінювати умови договору, якщо це було передбачено умовами самого договору (ст. 651 ЦК України). Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по своїх операціях. Відповідно до ст. 58 Конституції України та ч. 2 ст. 5 ЦК України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Цивільна відповідальність майнова відповідальність громадян чи організацій, що виникає в разі неправомірних дій, невиконання договірних зобов'язань, заподіяння особистої чи майнової шкоди. Разом з тим Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року № 661-VI регулює питання не відповідальності осіб, а правовідносини, пов'язані з платою за користування кредитними коштами. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Тому Закон 661-VI, в частині внесення змін до ЦК Україну (ст. 1056-1) не може регулювати відносини, які виникли до моменту набрання чинності цим законом. Оскільки право банку збільшити процентну ставку шляхом надсилання відповідного повідомлення було реалізовано до набрання чинності Закону України №661-VI від 12 грудня 2008року, банк діяв відповідно до умов укладеного з позивачем договору та в рамках чинного законодавства України. Отже, зупинивши свій вибір на ПАТ КБ «ПриватБанк» , брат позивач і сам [PERSON] погодилися на умови надання кредиту та поруки як такі, що їх влаштовували. Банк не примушував, не нав'язував своїх послуг позивачеві та його брату та не вимагав укладення договору. Це була ініціатива їх особисто. Позивач стверджує, що обсяг його відповідальності в зв'язку із зміною відсоткової ставки за кредитним договором збільшився і згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України порука підлягає припиненню. З такою думкою не можна погодитись, оскільки обсяг відповідальності поручителя визначений у п. 16 договору поруки від 24 грудня 2007 року, а саме в ньому зазначені сума кредиту 42300 доларів США та відсотки за користування кредитом за ставкою 12,36%. Згідно п. 13 договору поруки зміни до договору поруки вносяться лише за згодою сторін. Ніяких змін до укладеного договору поруки сторонами не вносилось, отже і обсяг відповідальності поручителя залишився без змін, зокрема він несе відповідальність за заборгованість боржника по відсотках за користування кредитом, обчисленою за ставкою 12,36%. Крім того, розмір відповідальності поручителя можна визначити тільки при пред'явленні до нього відповідних вимог кредитором. До пред'явлення таких вимог неможливо встановити, збільшився чи зменшився обсяг відповідальності поручителя порівняно з зазначеним у договорі, оскільки йому можуть бути пред'явлені вимоги в меншому розмірі, ніж визначено договором, наприклад, тільки по сплаті основного боргу, а не відсотків за користування коштами. В даному разі вимоги до поручителя кредитором не пред'являлись і немає юридичних підстав стверджувати про будь-яке порушення прав поручителя. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсідарну) відповідальність поручителя. Також згідно ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлене договором поруки. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК договір є обов'язковим для виконання сторонами. Умови кредитного договору, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідають ст. 1054 ЦК України, в якій передбачається, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит у встановлений договором строк і сплатити встановлені відсотки. Кредитний договір є двостороннім, що породжує зобов'язання банку надати кредит й зобов'язання позичальника його повернути і сплатити відсотки за користування ним. Вказані зобов'язання позичальника, сплатити банку відсотки за користування кредитними коштами, вказує, що договір кредитування є в усіх випадках сплатним. Розмір відсотків, порядок їх сплати визначаються в договорі залежно від групи кредитного ризику, рівня забезпечення, строку користування кредитом, облікової ставки та інших факторів. Повернення кредиту є основним принципом кредитування. В зв'язку з тим, шо механізм кредитування в банку тісно пов'язаний з іншими банківськими програмами (депозити та ін.), то неповернення наданого кредиту, відсотків та винагороди, може негативно відбитися на функціонуванні банка в цілому. Згідно Закону України «Про банки І банківську діяльність» забороняють банкам встановлювати окремій особі більш сприятливі умови, ніж іншим клієнтам банку за аналогічними договорами. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно позивача крім вказаних в договорі сторін, а позивач цього не довів, відповіді позивачу на його звернення надавалися, позивач сам погодився на всі умови договору і добровільно підписав договір, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобовязань є припущенням. Не може суд прийняти до уваги позицію позивача стосовно наполягання на своїх позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про визнання договору поруки припинивши свою дію в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону, а тому в їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed