Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Старобільської міської ради Луганської області про поновлення строку позовної давності, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову позивач посилалась на те, що у 19.01.1963 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON]. 14.03.1981 року на підставі договору Дарування їм було подаровано будинок №15 за адресою: вул. Східна м. Старобільськ. При оформленні договору дарування нотаріусом не було зазначено частки кожного з них, а саме кому, яка частина будинку належить. У зазначеному будинку вона мешкає по теперішній час. 28.09.1985 р. [PERSON] помер. Після смерті чоловіка залишилося спадкове майно, а саме: частина домоволодіння №15 розташованого за адресою: вул. Східна в м. Старобільську. Вона є єдиним спадкоємцем після смерті чоловіка. Фактично прийняла спадок після його смерті, оскільки вони мешкали разом і через юридичну неграмотність вважала, що для оформлення права на спадкове майно достатньо того, що вона фактично прийняла спадок, і не знала, що необхідно звертатись до нотаріуса. Просила суд визнати за нею право власності на будинок №15 за адресою: вул. Східна м. Старобільськ. У попередньому судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов [PERSON] підтримав та просив суд його задовольнити. Відповідач-представник Старобільської міської ради у попереднє судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій просив суд розглянути справу без його участі, позов визнав. Суд вважає можливим згідно ч.2 ст.158 ЦПК України розглянути справу у відсутності представника відповідача. Оскільки відповідно до п.6 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року правила Цивільного Кодексу України (в редакції 2003) року про позовну давність застосовуються до позовів, строк предявлення яких, встановлений законодавством що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом, і відповідно до п.5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року правила книги шостої Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності Цивільним Кодексом України в редакції 2003 року, то суд вважає за необхідне при вирішенні даної справи до вимог про позовну давнину застосувати норми Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, а до вимог про визнання права власності у порядку спадкування за законом застосувати норми Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року. Відповідно до вимог ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] згідно свідоцтва про шлюб з 19.01.1963 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.7). Згідно договору дарування посвідченого Державним нотаріусом Старобільського нотаріального округу [PERSON] та [PERSON] прийняли у дар будинок №15 за адресою: вул. Східна м. Старобільськ, при цьому в якій частці кожен з них отримав не зазначено. (а.с.9-10). 28 вересня 1985 року [PERSON] помер (а.с.8). Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права і свободи чи інтереси інших осіб, а оскільки відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, а тому суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати сплачені позивачем в повному обсязі і вона не просить суд їх компенсувати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved