Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-27 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася в суд із заявою та просить встановити факт належності її батьку [PERSON], який помер 02.06.2002 року в м.Дубровиця, сертифіката акцій серії А №0000054 від 12.04.2005 року ВАТ «Україна» (34100 Рівненська область м.Дубровиця вул.Вокзальна,14 код ЄДРПОУ 13976642) на дві тисячі простих іменних акцій, номінальною вартістю 0,25 коп. кожна на імя [PERSON]; - заяви на пільгове придбання акцій громадянином України №23-6/9 від 29.11.2001 року про придбання за грошові кошти 3060 акцій номінальною вартістю 765 грн. ВАТ «Укртелеком» (01030 м.Київ бул.Т.Шевченка,18) на імя [PERSON] та Приватизаційного плптіжного доручення №6/924 від 29.11.2001 року про оплату [PERSON] 382,50 грн. Рівненській дирекції ВАТ «Укртелеком» за придбані акції. Свої вимоги мотивує тим, що після смерті батька відкрилась спадщина, яку вона прийняла, як спадкоємець першої черги за законом. В масу спадкового майна входять також цінні папери, які належали її батьку. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину на них вона не має можливості по тій причині, що в названих документах по батькові її батька записано не «Миколайович», а «Олексійович». В судовому засіданні заявниця заяву підтримала. Вислухавши заявницю, дослідивши докази по справі, суд в задоволенні заяви відмовляє з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, як це передбачено в ст.4 ЦПК України. Як випливає із ст.25 ЦК України фізичні особи мають здатність бути субєктом цивільних прав і обовязків, мати будь-яке право чи обовязок з тих, що надаються чи допускаються законом, тобто юридичну можливість, що випливає із закону. Набуття конкретних субєктивних прав та володіння ними означає реалізацію правоздатності і здійснюється за наявності певних юридичних фактів. Згідно ч.4 вищевказаної статті цивільна правоздатність особи є невіддільною від неї і припиняється з її смертю. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] помер 02.06.2002\~року, а тому правоздатність останнього припинилась в момент його смерті. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. По справах про встановлення факту належності правоустановчого документу заявнику слід подати заяву з доказом того, що цей документ належить йому і що організація, яка його видала, не має можливості внести в нього відповідні виправлення. Виходячи із норм законодавства, можна зробити висновок, що [PERSON] не має права звертатися до суду за захистом прав померлого [PERSON], оскільки до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів може звернутися лише фізична особа наділена цивільною правоздатністю. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що немає підстав для задоволення заяви [PERSON]

Outcome: dismissed