Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-22 00:00:00

У червні 2003 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], прокуратури м.Чернігова, Деснянського районного управління юстиції м. Чернігова про стягнення на його користь з кожного відповідача по 50000 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок невиконання судових рішень про поновлення його на роботі на посаді провідного інженера-технолога відділу 441 відкритого акціонерного товариства „Чернігівський завод радіоприладів" (нині - ВАТ „ЧеЗаРа") з 31 березня 1998 року, а саме: рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.08.1998 р. та від 21.12.1999р., рішення Чернігівського обласного суду від 11.10.2000 року про поновлення його на роботі, оскільки він так і не був допущений до виконання його попередніх посадових обов'язків провідного інженера-технолога. Під час судового розгляду справи в якості належних відповідачів було залучено: прокуратуру Чернігівської області - з тих підстав, що прокуратура м. Чернігова не є юридичною особою, та відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції м. Чернігова, який в подальшому реорганізований в Деснянський відділ Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, замість Деснянського районного управління юстиції м. Чернігова - з тих мотивів, що відділ Державної виконавчої служби, який здійснює виконавчі дії з виконання судового рішення про поновлення [PERSON] на роботі, є юридичною особою; а також залучено в якості співвідповідача ВАТ „ЧеЗаРа" (протокол судового засідання від 03.02.2004 p. - a.c.l 17-118). У листопаді 2009 року позивач додатково виклав підстави, з яких просить стягнути на його користь моральну шкоду (а.с.214-216). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 листопада 2009 року в задоволенні позову відмовлено. При цьому суд першої інстанції зазначив, що позивач посилався на обставини, викладені в рішеннях судів, що не набули чинності, і що на день подачі позову не було остаточно вирішено питання, чи виконане належним чином рішення суду про поновлення [PERSON] на роботі. Суд першої інстанції послався також на те, що позивач не має претензій до колективу ВАТ „ЧеЗаРа", і що винним є саме [PERSON] К.1., виконавча служба та прокуратура м. Чернігова. Місцевий суд також зазначив, що у справі відсутні докази того, що діями посадових осіб відділу державної виконавчої служби позивачу була спричинена моральна шкода, що відсутні докази неправомірних дій [PERSON] -голови правління - президента ВАТ „ЧеЗаРа" (раніше - ВАТ „Чернігівський завод радіоприладів"), чи складу злочину в його діях у відношенні [PERSON], що відсутні докази того, що у відношенні позивача мали місце неправомірні, протиправні, незаконні дії з боку прокуратури м. Чернігова. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 листопада 2009 року . скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. За доводами апеляційної скарги, суд першої інстанції, який протягом шести років розглядав справу, не забезпечив доказів та їх розгляд відповідно до позову через небажання всебічно та повно вивчити справу; що суд першої інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин норму матеріального права, а саме ч.1 ст. 1167 ЦК України. В засіданні апеляційного суду позивач [PERSON] підтримав апеляційну скаргу; представники відповідачів: ВАТ „ЧеЗаРа" [PERSON], прокуратури Чернігівської області [PERSON], Деснянського відділу ДВС ЧМУЮ [PERSON] просили апеляційну скаргу відхилити; відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши докази по справі та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції належить скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ВАТ „ЧеЗаРа" про відшкодування моральної шкоди в зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та невідповідністю висновків місцевого суду обставинам справи. По справі встановлено, що рішення Деснянського районного суду [PERSON] від 04.08.1998 р. та від 21.12.1999р., які були ухвалені у справі за позовом [PERSON] до ВАТ „Чернігівський завод радіоприладів" про поновлення на роботі, були скасовані. Остаточним у даній справі є рішення судової колегії в цивільних справах Чернігівського обласного суду від 11.10.2000 року, яким [PERSON] поновлений на роботі на посаді провідного інженера-технолога відділу 441 відкритого акціонерного товариства „Чернігівський завод радіоприладів" (нині - ВАТ „ЧеЗаРа") з 31 березня 1998 року (а.с.43-44), і в цій частині вказане рішення залишено без змін ухвалою судової колегії в цивільних справах Верховного Суду України від 29.11.2000 року (а.с.50-51). Оскільки рішення суду в частині поновлення на роботі було допущено до негайного виконання, 12.10.2000 року Чернігівським обласним судом був виданий виконавчий лист № 2-43 на виконання вказаного вище судового рішення (а.с.46-47), і в той же день відділом державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції м. Чернігова було відкрите виконавче провадження. 06.03.2001 р. головою правління ВАТ „ЧеЗаРа" - президентом [PERSON] виданий наказ № 163/к , відповідно до якого [PERSON] поновлено на посаді провідного інженера-технолога з обробки металів тиском відділу 441 з 31 березня 1998 року (а.с.52). З наведено вище вбачається, що наказ по підприємству ВАТ „ЧеЗаРа" про поновлення [PERSON] на роботі відповідно до рішення Чернігівського обласного суду від 11.10.2000 року був виданий майже через п'ять місяців після ухвалення судом рішення, яке підлягало негайному виконанню. Крім того, з наявних у справі доказів встановлено, що незважаючи на наявність зазначеного наказу про поновлення [PERSON] на роботі, останній фактично не був допущений до виконання його попередніх посадових обов'язків, що підтверджується наступним. Постановою державного виконавця ДВС Деснянського РУЮ м. Чернігова [PERSON] від 26.06.2001 р. виконавче провадження було закінчене. На вказану постанову державного виконавця 20.09.2001 р. 1-м заступником прокурора Чернігівської області був внесений протест з тих підстав, що незважаючи на наявність наказу про поновлення на роботі від 06.03.01 року [PERSON] фактично не був допущений до виконання посадових обов'язків інженера-технолога по обробці металів тиском (а.с.60). Постановою державного виконавця від 04.10.2001 р. виконавче провадження було відновлене. Постановою державного виконавця ВДВС Деснянського районного управління юстиції м. Чернігова [PERSON] від 08 листопада 2002 року виконавче провадження знову було закінчено, але вказана постанова державного виконавця скасована рішенням Деснянського районного суду [PERSON] від 06 березня 2003 р. з тих підстав, що рішення суду про поновлення [PERSON] на роботі не виконане (а.с.245-246). Наказом по ВАТ „ЧеЗаРа" № 539/к від 11 серпня 2003р. [PERSON] звільнений з займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 лютого 2009 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 11 березня 2009 року, в задоволенні позову [PERSON] до ВАТ „ЧеЗаРа" про скасування зазначеного наказу та поновлення на роботі відмовлено (а.с.229-236). Постановою державного виконавця ВДВС Деснянського районного управління юстиції м. Чернігова [PERSON] від 23.10.2003 року виконавче провадження знову було закінчене. Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 квітня 2008 року у адміністративній справі за скаргою [PERSON] на неправомірні дії посадових осіб Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції м. Чернігова та стягнення моральної шкоди, залишеною без змін ухвалою колегії суддів Київського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2009 року (а.с.191-195), позов [PERSON] задоволено частково: визнано неправомірними дії посадових осіб Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції м. Чернігова по примусовому виконанню рішення Чернігівського обласного суду від 11 жовтня 2000 року, скасовано постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції м. Чернігова [PERSON] від 23.10.2003 р. про закінчення виконавчого провадження, виконавче провадження поновлено, а в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди відмовлено з посиланням на те, що позивачем не наведені докази її спричинення. Висновки суду ґрунтуються на тому, що відповідно до ч.і ст.77 Закону України „Про виконавче провадження" та пунктів 8.2.1. та 8.2.3. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої на виконання Закону „Про виконавче провадження" наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року №74/5, виконання судового рішення про поновлення на роботі вважається завершеним з моменту фактичного допущення працівника- до виконання попередніх обов'язків на підставі відповідного органу, що прийняв незаконне рішення про звільнення працівника. Постановою державного виконавця від 27.03.2009 року виконавче провадження було відновлено. Постановами державного виконавця від 28.05.2009р. та від 09.06.2009р. до голови правління ВАТ „ЧеЗаРа" [PERSON] застосовані штрафи в зв'язку з невиконанням рішення Чернігівського обласного суду від 11.10.2000 р. про поновлення [PERSON] на роботі. Виконавче провадження з виконання рішення Чернігівського обласного суду від 11 жовтня 2000 року про поновлення [PERSON] на роботі не закінчене і на теперішній час. Зважаючи на наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що доведеним є факт тривалого невиконання судового рішення про поновлення [PERSON] на роботі, і що внаслідок цього [PERSON] заподіяно моральну шкоду, зважаючи на положення ст.23 Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст.1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, або ж незалежно від вини у випадках, визначених у частині другою вказаної правової норми. При визначенні особи, яка повинна нести відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, колегія суддів виходить з наступного. Відповідно до положень ст.И Закону України „Про виконавче провадження", боржником у виконавчому провадженні з виконання рішення Чернігівського обласного суду від 11 жовтня 2000 р. про поновлення [PERSON] на роботі, є ВАТ „Чернігівський завод радіоприладів", нині -ВАТ „ЧеЗаРа". З наявних у справі доказів слідує висновок про те, що саме боржник ВАТ „ЧеЗаРа" тривалий час не виконує рішення суду про поновлення [PERSON] на роботі шляхом недопущення його до фактичного виконання попередніх посадових обов'язків, а тому відповідальність за заподіяну внаслідок цього [PERSON] моральну шкоду належить покласти на ВАТ „ЧеЗаРа". Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди з ВАТ „ЧеЗаРа", не відповідає фактичним обставинам справи. Посилання суду першої інстанції на те, що позивач [PERSON] зазначив, що до колективу ВАТ „ЧеЗаРа" він претензій не має, і вважає винним саме [PERSON] К.1., не мають правового значення, оскільки ухвалою суду першої інстанції до участі у справі був залучений не колектив ВАТ „ЧеЗаРа", а юридична особа - ВАТ „ЧеЗаРа", і за наявності декількох відповідачів у справі суд зобов'язаний визначити наявність чи відсутність підстав для відповідальності кожного з відповідачів. Доводи позивача про те, що голова правління ВАТ „ЧеЗаРа" [PERSON] повинен нести персональну відповідальність за заподіяну йому внаслідок невиконання судового рішення моральну шкоду, не можна визнати обґрунтованими, оскільки [PERSON] не є стороною у виконавчому провадженні, його участь у виконанні судового рішення викликана виключно виконанням ним його посадових обов'язків; наявні у справі докази, зокрема, постанови про відмову у порушенні кримінальної справи, не містять підстав для висновку про те, що [PERSON] повинен відповідати за моральну шкоду, заподіяну позивачу внаслідок невиконання судового рішення. Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволенні позовних вимог щодо відповідача [PERSON] Також суд першої інстанції правильно визначив, що відсутні підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди з прокуратури Чернігівської області, оскільки по справі встановлено, що прокуратурою Чернігівської області або ж прокуратурою м. Чернігова не було допущено протиправних дій щодо позивача [PERSON] Наявність численних постанов про відмову в порушенні кримінальної справи щодо [PERSON] К.1., які скасовувались в зв'язку з неповнотою проведеної перевірки, не є доказом протиправних дій щодо [PERSON] Колегія суддів апеляційного суду також погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди з Деснянського відділу ДВС ЧМУЮ, зважаючи на те, що [PERSON] оскаржував до суду постанови державного виконавця Деснянського відділу ДВС ЧМУЮ про закінчення виконавчого провадження, але підстав для стягнення з Відділу моральної шкоди судовими рішеннями встановлено не було. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, колегія суддів апеляційного суду враховує тривалість моральних страждань позивача, позбавлення його можливості займатись своєю професійною діяльністю, незважаючи на отримання заробітної плати, позбавлення його можливості проходу на територію підприємства до робочого місця, на якому він був поновлений рішенням суду, відсутність доступу і до нового визначеного робочого місця в приміщенні радіомеханічного технікуму (а.с.57, 61, 64, 62-64, 237-239, 242), що призвело до вимушених змін у виробничих стосунках позивача, зниження його престижу і ділової репутації, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, визначених у ч.З ст.23 Цивільного кодексу України, колегія суддів вважає, що адекватним буде визначення розміру відшкодування моральної шкоди в 2000 грн. Враховуючи наведене, апеляційну скаргу [PERSON] належить задовольнити частково, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 листопада 2009 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди до ВАТ „ЧеЗаРа", і стягнути з ВАТ „ЧеЗаРа" на користь [PERSON] 2000 грн. у відшкодування моральної шкоди, та 49,75 грн. у відшкодування судових витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Outcome: partial