overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-31 00:00:00

У вересні позивач ПОКВПТГ Полтаватеплоенерго звернулося з позовом до суду з вимогою стягнути на його користь з відповідачів заборгованість за послуги теплопостачання у розмірі 3819,56 грн. В своїй заяві позивач вказав, що відповідачі, які зареєстровані та проживають у [INFO], не сплачують регулярно кошти за надані їм послуги у вигляді опалення та гарячого водопостачання. В звязку з цим, відповідачі за період з 01.07.2008 року по 01.09.2009 року заборгували підприємству 3819, 56 грн. за надані їм послуги. В підтвердження своїх вимог позивач надав до суду розрахунок заборгованості на зазначену в позові суму. В судовому засіданні 13.01.2010 року представником позивача було надано заяву про зміну позовних вимог станом на 01.01.2010 року , в зв»язку з частковим погашенням заборгованості відповідачами та в якій просить стягнути залишок заборгованості в розмірі 1296, 51 грн. В судовому засіданні представник позивача змінені позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Інші відповідачі в судове засідання не з»явились , про причину своєї неявки суд не повідомили, хоча завчасно та належним чином були повідомлені про день та час розгляду справи. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Статтею 32 Закону України „Про житлово-комунальні послуги передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ст. 25 Закону України „Про теплопостачання, у разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідачі, які зареєстровані та проживають у [INFO] не сплачують регулярно кошти за надані їм послуги у вигляді опалення та гарячого водопостачання, в звязку з чим, у відповідачів станом на 01.01.2010 року утворилась заборгованість перед ПОКВПТГ Полтаватеплоенерго у розмірі 1296, 51 грн. за надані їм послуги. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги ПОКВПТГ Полтаватеплоенерго є законними та обґрунтованими, а відповідно до ст. 216 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі. Приймаючи до уваги, що відповідачі є квартиронаймачами зазначеної квартири, суд, у відповідності до ст. 216 ЦПК України, вважає стягнути з них заборгованість на користь позивача в солідарному порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами в яких просить виключити його як батька з актового запису про народження [PERSON] [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] в 1980-х роках та до 1993 р. В 1990 роках позивач тимчасово проживав з [PERSON] в фактичних шлюбних відносинах, вів з нею домашнє господарство за адресою м. Балта по вул. Толстого буд. 22, Одеська обл. Після того як 08.07.1991 р. [PERSON] народила доньку [PERSON], надав згоду на те щоб дитину записали на його імя. Позивач вважає, що [PERSON] 08.07.1991 .н., не являється його донькою з тих підстав що під час його перебування в шлюбі з іншою жінкою протягом шести років у них не було дітей, а відповідно він не міг мати з [PERSON] дитину. Відповідач в судовому засіданні заперечує щодо обґрунтувань позову вимог позивача на не визнала позовні вимоги. Свої заперечення щодо позовних вимог [PERSON] обгрунтовує тим, що вона в 1990-1991 р.р. проживала в незареєстрованих шлюбних відносинах з позивачем, при цьому підтримували шлюбні стосунки та вели домашнє господарство. Після народження доньки [PERSON] позивач забирав її та доньку з пологового будинку як чоловік та батько. При цьому вважаючи себе батьком дитини дав їй своє прізвище та по батькові. Після припинення шлюбних відносин між нею та позивачем вона звернулась до суду з заявою про стягнення аліментів на дитину після чого позивач частково сплачував аліменти на дитину. Розглянувши позов в межах заявлених вимог, зясувавши докази, що перебувають в матеріалах справи заслухавши пояснення сторін в справі, суд вважає що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав: - в 1990 роках позивач та відповідач тимчасово проживали разом та підтримували шлюбні відносини, за адресою м. Балта по вул. Толстого буд. 22, та за адресою м. Балта по вул. Толстого, буд. 25, що підтверджено поясненнями позивача та відповідача в судовому засіданні; - згідно запису акту про встановлення батьківства № 18, від 16.08.1991 р. батьком дитини записаний [PERSON] [INFO], з зазначенням його місця проживання, місця роботи, документу що на той момент посвідчував його особу; - висновок експерта № 1157 від 03.12.2009 р. молекулярно-генетичної експертизи проведеної Одеським обласним бюро судово-медичної експертиз, підтверджує що [PERSON] з вірогідністю 99,99999 % являється біологічним батьком [PERSON] [INFO], яку народила [PERSON] [INFO], та доводить кровне споріднення між [PERSON] [INFO] та [PERSON]І, який записаний її батьком. На підставі викладеного

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-31 00:00:00

заявниця своє прохання мотивує тим, що з 16 лютого 1975 року вона перебувала в шлюбі з [PERSON], який помер 21.11.2001 року . Як зазначає [PERSON], її чоловік отримував пенсію, розмір якої, в останній рік, складав 174 гривні на місяць та заробітну плату в розмірі 350 гривень. Зараз його пенсія складала б близько 1500 грн. Заявниця ж, отримує пенсію за віком в розмірі 592 гривні на місяць. З урахуванням того, що бюджет їх родини складався саме з отриманих пенсій , інших доходів вони не мали, пенсія чоловіка фактично була основним та постійним джерелом існування, для отримання пенсії в разі втрати годувальника [PERSON] просить встановити факт знаходження її на утриманні у померлого чоловіка [PERSON] з 1996року по день його смерті 21.11.2001 рік. В судовому засіданні заявниця своє прохання підтримала. Від представника зацікавленої особи надійшла заява в якій з заявою погодився та просить слухати справу в його відсутність. Суд, заслухавши пояснення заявниці, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява задоволенню не підлягає з таких підстав. Згідно зі ст. 37 Закону України « Про пенсійне забезпечення» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім»ї померлого годувальника, які були на його утриманні. При цьому дітям пенсії призначаються незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Так відповідно до п. «б» непрацездатними членами сім»ї вважаються, батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли: чоловіки - 60 років, жінки - 55 років. Відповідно до вимог ст. 38 Закону України Про пенсійне забезпечення , члени сім ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію. Судом встановлено, що заявниця на час проживання з чоловіком [PERSON] була працездатною і не являлась інвалідом, особою пенсійного віку. [PERSON] народилася [INFO] та досягла пенсійного віку лише в лютому 2009 року. Вищевикладене свідчить, що заявниця весь час була працездатною особою, хоча протягом 1996-2001 років вона і не працювала, періодично перебувала на обліку як особа, яка шукає роботу, отримувала відповідні соціальні витати ( а. с. 4 ). 21 листопада 2001 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с. б). Станом на 21.11.2001 року, заявниця та [PERSON] проживали однією сім»єю у квартирі, розташованій за адресою : м. Суми, вул. Прокофєва, буд. ЗО, кв. 199 та вели спільне господарство (а.с. 7). Як вбачається із показань [PERSON] в судовому засіданні, за вказаною адресою зареєстрований і мешкає їх син. Оскільки [PERSON] являлась працездатною і не була інвалідом, пенсійного віку досягла лише в лютому 2009 рок, тому відсутні передбачені законодавством підстави для задоволення поданої заяви про встановлення факту перебування на утриманні.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 3620,98 грн. у відшкодування майнової та 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову посилається на те, що шкода заподіяна внаслідок наїзду автомобілем відповідача на торговий кіоск (зупиночний комплекс), що належить позивачеві. У судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні позов не визнали з тих підстав, що відповідач ніякого наїзду на зупиночний комплекс не вчиняв, позивач не довів своє право власності на це майно, вартість ремонту є завищеною. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивачем на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 15.08.2005 № 185 встановлено торговий кіоск на орендовані земельній ділянці по вул.50 років СРСР біля ринку „Нива. 18.02.2009 даний кіоск був пошкоджений внаслідок наїзду автомобіля марки „Газель, д.р.н. СВ 9940 АВ, під керування відповідача. Даний факт підтверджується матеріалами перевірки по заяві позивача, проведеною ЧМВ УМВС України в Чернігівській області, що містять показання свідків [PERSON] та [PERSON] Згідно копії кошторису та рахунку-фактури № 1-00000065 від 06.10.2009 вартість ремонтних робіт зупиночного комплексу становить 3621 грн. Вартість робіт оплачена платіжним дорученням № 1 від 06.10.2009. Відповідач несе обовязок відшкодування завданих збитків на підставі ст.ст.22, 1166 ЦК України. Оскільки позивач просить стягнути з відповідача 3620,98 грн., суд обмежується цією сумою. Крім того, суд погоджується з доводами позивача про те, що внаслідок пошкодження майна йому заподіяна моральна шкода. Виходячи з глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, вимог розумності і справедливості, суд вважає, що розмір грошового відшкодування заподіяної моральної шкоди має становити 400 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-31 00:00:00

19 січня 2010 року' позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись у своїх вимогах на те, що він з 18.03Л991 року працював трактористом в радгоспі «Мирне», реформованого в КСП «Мирне», по 22.05 Л 996 року. Відповідно до п.2 Указу Президента України « Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08.08.1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При оформленні особам, які мають право на земельну частку (пай), сертифікатів на право на земельну частку' (пай) йому помилково не видали вказаний документ та в подальшому він не зміг оформити державний акт про право власності на землю. Згідно довідки Марківського районного відділу земельних ресурсів №1119 від 26.09.2008 року він дійсно числився в списку членів до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Мирне» під №358. Згідно довідки Марківського районного відділу земельних ресурсів №1124 від 26.09.08 року розмір середньої частки (паю) колишнього КСП «Мирне» на території Сичанської сільської ради становить 14,3 9 в умовних кадастрових га та вартість земельної частки складає 106 955 грн. 03 коп. Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) №899-1У від 05.06.03 року право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно ст.2 вказано закону документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Тому позивач просить суд визнати за ним право на земельну частку' (пай) розміром 14,39 в умовних кадастрових гектарах в землі, що перебувала в колективній власності ксп «Мирне» Марківського району і зобов,язати відповідача видати сертифікат та виділити земельну ділянку. Представник Марківської районної державної адміністрації [PERSON] позов визнала, пояснивши, що позивач має право на отримання земельної ділянки, яка може бути виділена. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України, згідно ч.4 якої у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-31 00:00:00

Сторони перебувають в шлюбі з 8 серпня 2007 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач просить розірвати шлюб, посилаючись на ті обставини, що вони з відповідачкою не змогли створити міцну сім'ю. Сторони мають різні погляди на сімейне життя. Внаслідок цього вони тривалий час не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх стосунків. На його думку, сім'я розпалася остаточно та примирення є неможливим. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала. Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення, оскільки сторони тривалий час не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства. Суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обгрунтованими. Сім'я розпалася остаточно і її збереження є неможливим.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-31 00:00:00

02 грудня 2009 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем в перебуває у зареєстрованному шлюбі з жовтня 2007 року. Від спільного подружнього життя у них народилась донька - [PERSON], ІЗ березня [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося у звязку з чим вони припинили шлюбні відносини з січня 2009 року. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач по справі у добровільному порядку не надає. Причиною розпаду сімї стало те, що між подружжям стали виникати непорозуміння, які призвели до психологічної несумісності між ними, деякий час заради дитини вони поновили відносини, але проживши разом досить незначний час, остаточно розійшлися на початку вересня 2009 р. і з того часу відносини більш не поновлювали, проживають окремо. Спільне господарство не ведеться, шлюб існує формально. Після розірвання шлюбу, дитина буде проживати разом з нею, позивачем і пізніше вирішить питання про стягнення з відповідача аліментів на дитину. Примирення з відповідачем неможливе, тому вона просить суд позов задовольнити. В судовому засіданні позивач на задоволенні позовних вимог наполягала. В судове засідання відповідач не зявився, про день та час розгляду справи повідом, за адресою його реєстрації та проживання, про що свідчать неодноразові повідомлення, суд виніс ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Відповідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановив рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають значення. Так, відповідно свідоцтва про шлюб, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з жовтня 2007 року, але шлюбні відносини припинені з вересня 2009 року. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину - [PERSON], 13 березня 200? народження. Шлюбні стосунки між сторонами припинені з вересня 2009 року. Майнового спору сторони не мають. Після розірвання шлюбу донька буде проживати з відповідачем по справі. Суд дійшов висновку, що сімя сторін розпалася остаточно і не може бути збережена, а тому враховуючи інтереси сторін, зясувавши фактичні взаємини подружжя, суд задовольняє позовні вимоги позивача повністю. Суд вважає, що у розпаді сімї сторін винен відповідач, тому витрати по оформленню розірвання шлюбу в органах РАЦС стягує з нього. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням квартирою №55 будинку №15/2 мікрорайону Будівельників м.Кузнецовськ Рівненської області. Зокрема позивачка просила суд встановити наступний порядок користування вказаною двокімнатною квартирою: виділити їй жилу кімнату, площею 16,5 кв.м., а відповідачу [PERSON] іншу жилу кімнату, площею 11,4 кв.м., а всі інші приміщення квартири залишити в загальному спільному користуванні. У судовому засіданні [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги і просила суд їх задоволити. Позивачка пояснила, що шлюб, укладений нею із відповідачем, розірвано в 2008 році, тому вона не бажає спільно проживати із [PERSON] Згідно доводів [PERSON] після розірвання шлюбу спільний син сторін - [PERSON], [INFO], проживає спільно з нею, оскільки дитину судом залишено їй на виховання. За таких обставин позивачка просить суд надати їй в користування жилу кімнату більшою площею. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча у встановленому законом порядку був повідомлений судом про час і місце розгляду справи. Про причини своєї неявки у судове засідання відповідач суд не сповістив. З будь-якими заявами чи клопотаннями до суду не звертався. Враховуючи наведене, а також відсутність заперечень зі сторони позивачки, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-31 00:00:00

11.12.2009 р. позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, в якому зазначила, що 12.06.1994 року вона та відповідач зареєстрували шлюб, від якого мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя сторін не склалося із-за розбіжностей їх життєвих пріоритетів та різниці характерів. З жовтня 2003 року позивач з дитиною мешкає окремо від відповідача, який мешкає в м. Кривому Розі. Позивач з дитиною мешкає в м. Вільногірську в квартирі своїх батьків. Дитина перебуває на утриманні позивача. Подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини. Майно, що нажите в період шлюбу, на думку позивача, може бути поділене за взаємною згодою з відповідачем. Спільне господарство сторони не ведуть з жовтня 2003 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-31 00:00:00

В вересні 2009 року позивач звернувся до суду з позовом про встановлення батьківства, посилаючись на те що з листопада 2007 року він з [PERSON] перебував у близьких, вони жили разом. В лютому 2008 року вони посварилися і розійшлися. 28 жовтня 2008 року [PERSON] народила дитину, яка була зареєстрована на відповідача, з яким вона перебувала на час зачаття дитини у шлюбі. Фактично відповідач не міг бути батьком, тому що з2006 року знаходиться в місцях позбавлення волі. В листопаді 2008 року він узнав про народження дитини, та про те, що він є батьком. С того часу вони стали жити разом. Він бажає визнати себе батьком [PERSON]. Та внести відповідні зміни до актового запису. В подальшому позивач доповнив позовні вимоги щодо зміни прізвища та по-батькові дитини. В суді позивач просив задовольнити позов. Відповідач подав до суду пояснення про те, що він знаходиться в місцях позбавлення волі з 2006 року, тому не може бути батьком дитини [INFO]. З особа [PERSON] просила задовольнити позов, пояснивши, що батьком дитини був записаний відповідач, в звязку з тим, що вона перебувала з ним у шлюбі, але відповідач не є батьком дитини, ним є позивач. Представник 3 особи - органів РАГС до суду не зявився. Судом досліджені докази, надані сторонами. Суд приходить до наступного: Відповідач і [PERSON] перебували у шлюбі. Рішенням суду від 07.03.2008 року шлюб було розірвано. Реєстрація розірвання шлюбу відбулася 23.09.2008 року. 28 жовтня 2008 року у [PERSON] народився син, батьком якого за ст.122 СК України був записаний відповідач. За ст.129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, яка в момент зачаття перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право на подання позову про визнання свого батьківства. Позивач протягом року з дня народження дитини звернувся до суду. Відповідач не заперечує, що він не може бути батьком дитини. Тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. У своєму позові і у судовому засіданні позивач пояснив, що з 20.11.1993 року знаходиться у шлюбі з [PERSON] Від шлюбу є донька Тетяна, [INFO]. Шлюб у обох перший. Шлюбні відносини фактично припинилися з червня 2009 року з причини відсутності взаєморозуміння. Примирення неможливо. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Спору про поділ майна немає. Дочка залишається проживати з відповідачкою. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачкою, витрати просить покласти на нього при оформленні розірвання шлюбу. Відповідач у судовому засіданні 20.11.2009 року позов не визнала і пояснила, що не згодна на розірвання шлюбу, оскільки вважає, що це тимчасово, їх шлюб можна зберегти і просить дати їм строк для примирення. У судовому засіданні 01.02.2010 року відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки примирення не відбулося, бо позивач не бажає зберегти шлюб. Дослідивши докази по справі, вислухав пояснення сторін, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні було встановлено, що шлюбні відносини фактично припинено з червня 2009 року. Судом надався сторонам строк для примирення, але примирення не відбулося. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Відповідно до ст.112 ч.2 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено? подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Таким чином, суд приходе до висновку, що позов [PERSON] знайшов своє обґрунтування і підтвердження у судовому засіданні і тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved