Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ВАТ Банк Фінанси та кредит про визнання виконавчого напису № 3267 від 02.07.2009 року, вчиненого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] таким, що не підлягає виконанню, вказавши, що 02.07.2009 р. приватним нотаріусом Запорізького міського округу Запорізької області [PERSON] було вчинено виконавчий напис № 3267 на майно позивача на користь відповідача, яке було передано в заставу ВАТ Банк Фінанси та кредит на підставі іпотечного договору № 11-3213-126І від 14.12.2006 для забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором № 11-3213-126К від 14.12.2006 р.. Позивач звертає увагу суду, на те, що зазначений виконавчий напис суперечить вимогам, встановленим ч.1 ст. 590 ЦК України та ч.1 ст. 27 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, якими передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач стверджує, що іншого порядку звернення стягнення на предмет застави договором між сторонами не було визначено, тому виконавчий напис вчинено з порушенням вище зазначеної вимоги закону. Враховуючи вище викладене представник позивача просить суд визнати зазначений виконавчий напис нотаріусу таким, що не підлягає виконанню. Представник відповідача заперечив проти позовних вимог, вважає що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Виконавчий напис № 3267 від 02.07.2009 р. вчинено нотаріусом на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 1 Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999 р. «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», та на підставі договору застави майна, укладеного між позивачем та відповідачем 14.12.2006 р.. Окрім того, відповідач зазначає, що дійсно, відповідно до ст. 590 ЦК України, на яку посилається позивач, встановлено, що стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду, однак це при тій умові, якщо інше не передбачено законом або договором, а вищезазначені закони і передбачають звернення стягнення на заставлене майно на підставі виконавчого напису нотаріусу. Відповідач звертає увагу суду на той факт, що позивачу нотаріусом було надіслано попередження про намір вчинення виконавчого напису і запропоновано повернути суму боргу. На час розгляду справи у суді спірний виконавчий напис знаходиться на виконанні та проводиться реалізація заставленого майна. Просить суд у позові відмовити. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що 14.12.2006 р. між ВАТ Банк Фінанси та кредит (надалі кредитор) та [PERSON] (надалі позичальник) укладено кредитний договір № 11-3213-126К (надалі Кредитний договір). Відповідно до п.1.1. Кредитного договору, кредитор, на положеннях та умовах цього Договору, відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію (надалі кредит) у сумі 15 000 доларів США строком до 13.12.2019р. Відповідно до ч. 2 п. 3.3. Кредитного договору, у відповідності з діючим законодавством України забезпеченням повернення кредиту є іпотека житлового будинку у стані реконструкції, розташованогопо вул. Леніна, буд. 161 в смт. Малокатеринівка Запорізького району Запорізької області, оформлена іпотечним договором № 11-3213-126І строком до 13.12.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON] 14.12.2006 р.за реєстровим № 4585. 14.12.2006 р. між ВАТ Банк Фінанси та кредит (заставодержатель) та [PERSON] (надалі заставодавець, позивач по справі) укладено іпотечний договір № 11-3213-126І (надалі договір застави). В п.1.1 договору застави зазначено, що згідно кредитного договору № 11-3213-126К від 14.12.2006 р., заставодержатель відкрив [PERSON] кредитну лінію у сумі 15 000 доларів США по 13.12.2019 р. В забезпечення виконання зобовязань вказаних у п.1.1. цього Договору заставодавець на умовах передбачених цим договором, передає у заставу належне йому майно - житловий будинок № 161 по вул. Леніна в смт. Малокатеринівка Запорізького району Запорізької області. 02.07.2009 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] вчинено виконавчий напис, реєстраційний № 3267 про звернення стягнення на майно, яке підлягає витребуванню, а саме на житловий будинок № 161 по вул. Леніна в смт. Малокатеринівка Запорізького району Запорізької області, який належить [PERSON]. Зазначений будинок на підставі Кредитного договору № 11-3213-126К від 14.12.2006 р., та Договору іпотеки від 14.12.2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 14.12.2006 р. зареєстровим № 4585,переданий у заставу у якості забезпечення погашення забов»язань по кредиту та відсоткам за його використання у відповідності до ст. 49 Закону України Про банки і банківську діяльність ВАТ Банк Фінанси та кредит. Розглянувши всі матеріали справи у їх сукупності, вислухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши норми законодавства, суд вирішив позовні вимоги задовольнити частково. Стаття 1 Закону України Про заставу (№ 2654-ХІІ від 02.10.1992 р.) та ст. 572 ЦК України визначають, що застава це спосіб забезпечення зобовязань. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 20 Закону України Про заставу, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Згідно зі ст. 87, ч.1 ст. 88 Закону України Про нотаріат, п.п. 1, 3 частини 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України ( № 20/5 від 03.03.2004 р.), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умовами, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 29.06.1999 р. затверджено перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, у п.1 якого визначено, що нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) нотаріально посвідчені угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязань. При розгляді даного спору, судом було встановлено, що до відносин сторін необхідно застосовувати норми Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень (надалі Закон)( від 18.11.2003 р. № 1255-ІV), оскільки зазначений Закон визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобовязань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна ( ст. 1 Закону). Частина 1 ст. 21 Закону визначає, що до забезпечувальних обтяжень належать застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 Цивільного кодексу України, що виникає на підставі договору. Частиною 1 ст. 590 ЦК України, визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. При цьому ч. 1 ст. 26 Закону визначає, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери. Відповідно до п. 3.2.2. договору застави, заставодержатель має право задовольнити свої вимоги по погашенню заборгованості до настання строку погашення боргу по кредитному договору № 11-3213-126К від 14.12.2006 р. за рахунок заставленого майна у випадках: - порушення заставодавцем відповідних умов зберігання предмету застави; - реорганізації (ліквідації) заставодавця. У разі порушення заставодавцем умов цього договору або позичальником умов кредитного договору № 11-3213-126К від 14.12.2006 р. заставодержатель має право достроково стягнути суму заборгованості. Якщо позичальник не виконує вимогу про дострокове повернення боргу, заставодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок заставленого майна. Згідно договору застави, спори, що виникають в період дії цього договору і не врегульовані ним вирішуються у встановленому законом порядку. Спір про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса розглядається судом за позовом боржника до стягувача ( п.6 ст. 50 Закону України Про нотаріат). Як вбачається з вище викладеного, Цивільним кодексом України, Законом України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень та договором іпотеки 14.12.2006 р. не передбачено звернення стягнення на заставлене майно шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, оскільки таке звернення може бути вчинено лише на підставі рішення суду, тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Окрім того, суд приймає до уваги той факт, що частини 1, 3 розділу ІХ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень визначають, що цей закон набирає чинності з 1 січня 2004 р.. Законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому закону України. Тому ст. 20 Закон України Про заставу ( від 02.10.1992 р. №2654ХІІ), якою безпосередньо визначено можливість звернення стягнення на заставлене майно на підставі виконавчого напису нотаріусу, судом до уваги в цій частині не приймається, оскільки зазначена норма суперечить вимогам Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень. Заперечення відповідача спростовуються вище викладеним та матеріалами справи. Враховуючи викладене,

Outcome: partial