Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-04 00:00:00

У листопаді 2009 року позивачка звернулась із позовом до відповідачів про визнання недійсним договору поруки № 014/08-112/49163/П від 11 липня 2006 року, укладеного між ВАТ «[PERSON] Аваль», [PERSON] та [PERSON], стягнення з відповідача ВАТ «[PERSON] Аваль» на її користь сплачені [PERSON] за цим договором коштів у сумі 5000 грн. та стягнення з відповідачів на її користь у солідарному порядку в рахунок відшкодування моральної шкоди коштів у сумі 5000 грн.Позивачка також просила стягнути з відповідачів на її користь судові витрати. Обгрунтовуючи свої вимоги, позивачка зазначила, що 11.07.2006 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого йому було надано кредит на суму 10000 грн. строком на 36 місяців із сплатою 17% річних. В той же день між банком та чоловіком позивачки [PERSON] на забезпечення договору кредиту було укладено договір поруки, відповідно до якого останній поручився перед банком за [PERSON] Після спливу певного часу, банк повідомив її чоловіку, про те, що [PERSON] не виконує належним чином свої зобовязання, а сума простроченої заборгованості за кредитним договором склала 3791,17 грн., тому банк звернувся з вимогою виконання зобов'язання до [PERSON], як до поручителя. Після цього, [PERSON] сплатив банку грошову суму у розмірі 5000 грн. на виконання договору поруки, без відома позивачки, забравши гроші самовільно із сімейного бюджету. Про всі викладені обставини, позивачці стало відомо лише у вересні 2009 року, коли банк звернувся до суду із позовом про дострокове розірвання кредитного договору і стягнення кредитної заборгованості з [PERSON], [PERSON] та іншого поручителя [PERSON]С.у сумі 16913,08 грн. Оспорюваний договір поруки, на думку позивачки, повинен бути визнаний недійсним, оскільки він укладений з порушенням вимог ст. 203 ЦК України. Так, позивачка не давала згоди на укладення договору поруки, обов'язковість якої передбачено ч. 2 ст. 65 СК України, а договір стосується спільного майна подружжя. Крім того, правочин було вчинено всупереч інтересам неповнолітніх на час вчинення договору дітей позивачки та [PERSON] Позивачка також зазначала, що договір поруки укладено під впливом омани з боку банку, так як останній не ознайомив її чоловіка з текстом кредитного договору, та відповідними правовими наслідками, тобто не знав за що він поручається, а відповідно неправильно сприймав предмет та істотні умови угоди, що вплинуло на його волевиявлення. Таким чином, на думку позивачки, завдяки замовчуванню обставин, що мають істотне значення для договору поруки з боку банку, в прямі обов'язки якого входить роз'яснення цих обставин, положень та наслідків, договір було вчинено під впливом омани, а тому відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, його слід визнати недійсним, а також стягнути з банка на її користь сплачені чоловіком на виконання цього договору 5000 грн. а також стягнути на її користь моральну шкоду, яку вона оцінює в 5000 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали свої вимоги, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.12.2008 року визнаний безвісно відсутнім з 01.05.2007 року. Представник відповідача ВАТ «[PERSON] Аваль» в судовому засіданні заперечував проти задоволеня позову, пояснивши, що спірний договір було укладено у відповідності з вимогами чинного законодавства України, а тому просив відмовити позивачці у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] самостійних вимог не заявляла, підтримала позов та просила його задовольнити. Представник залученого до участі у справі в якості третьої особи Служби у справах неповнолітніх виконкому Первомайської міської ради Миколаївської області просив врахувати права та інтереси неповнолітніх при вирішенні справи. Дослідивши в судовому засіданні письмові докази по справі, заслухавши доводи сторін та допитавши свідків, судом встановлено наступне. 11.07.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», який в подальшому було реорганізовано у ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/08-112/49420 , відповідно до якого останньому було надано кредит на суму 10000 грн. строком на 36 місяців із сплатою 17% річних. Того ж дня, 11 липня 2006 року, між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 014/08-112/49163/П згідно якого [PERSON] як поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед кредитором відповідати по зобовязаннях, що виникають з умов кредитного договору № 014/08-112/49420, у повному обсязі цих зобовязань. Мотивуючи свої вимоги, позивачка наголошувала на тому, що договір поруки укладений з порушенням вимог ст. 203 ЦК України, зокрема відсутня її згода як дружини поручителя [PERSON], обов'язок якої передбачено ч. 2 ст. 65 СК України, оскільки наслідком такого правочину можливе стягнення майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того такі наслідки торкаються інтересів їх дітей. Суд вважає, що такі посилання позивачки є безпідставними, так як відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Таким чином, порука є способом забезпечення виконання зобовязання (як правило грошового), а не угодою щодо розпорядження майном, належним поручителю. Договір поруки не створює обовязків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором. Доводи позивачки, щодо вчинення правочину під впливом обману, суд сприймає критично з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України встановлено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Ч. 1 ст. 229 ЦК України, до якої відсилає вищенаведена норма, визначає обставини, які мають істотне значення, а саме: природа правочину, права та обов'язки сторін, властивості і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Природа правочину, права та обов'язки сторін визначені в тексті договору поруки, будь яких доказів обману з боку банку щодо вказаних обставин суд не вбачає. З огляду на вищевикладене слід відмовити позивачці у задоволенні вимоги про визнання недійсним спірного договору поруки. Приймаючи до уваги, що інші позовні вимоги, щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди, а також стягнення судових витрат можуть бути задоволені лише у разі визнання правочину недійсним, в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Outcome: dismissed