Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з указаним позовом, зазначила, що 8 грудня 2008 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої вона отримала тілесні ушкодження середнього ступеня важкості й тривалий час знаходилась на лікуванні. Вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 18 травня 2009 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.І ст.286 КК України. Просила стягнути з відповідача 10326 грн майнової шкоди та 80000 грн на відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат [PERSON] заявлені вимоги підтримали, покликаючись на обставини, викладені у письмовій заяві. Просили позов задоволити. Відповідач та його представник адвокат [PERSON] позов не визнали. Просили закрити провадження у справі з підстав передбачених п.2 ч.І ст.205 ЦПК України, оскільки Костопільський районний суд вироком від 18.05.2009 року задовільнив цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди і це позбавляє [PERSON] права на повторне звернення до суду з аналогічним позовом. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані суду докази, суд рахує, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом встановлено, що вироком Костопільського районного суду від 18 травня 2009 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.І ст.286 КК України. У кримінальній справі позивачкою був заявлений цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої злочином, у тому числі матеріальної в сумі 11070 грн. та моральної в сумі 80000 грн. Указаним вироком суду цивільний позов задоволено частково та стягнуто з відповідача матеріальну шкоду в сумі 2270 грн. та моральну шкоду в сумі 5370 грн. Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до норм ЦПК, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обовязок доказування і подання доказів процесуальним законом (ст.60 ЦПК) покладено на сторони. Однак, будь-яких доказів, заслуговуючих на увагу, на підтвердження понесених витрат на продовження лікування та інших витрат повязаних з ДТП, позивачка суду не надала. Суд вважає, що позовні вимоги заявлені до [PERSON], в частині стягнення матеріальної шкоди заподіяної внаслідок злочину, є необгрунтованими і не підлягають до задоволення. Що ж до вимоги позивача, щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок злочину, то суд вважає, що вони не грунтуються на законі і не підлягають до задоволення. Частиною 1 статті 1168 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Оскільки позов [PERSON] про відшкодування моральної шкоди задоволено вироком суду, і нових доказів не надала, то вона втратила право повторного звернення з аналогічним позовом. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed