Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаною заявою посилаючись на те, що вона з першого лютого 2006 року працювала в УДАУ на посаді фахівця 2-ї категорії інституту післядипломної освіти та дорадництва. 31 березня 2009 року було винесено наказ №34-к про звільнення з посади фахівця 2-ї категорії інституту післядипломної освіти та дорадництва, з 01 квітня 2009 року за систематичне невиконання обов'язків покладених трудовим договором і невиконання правил трудового розпорядження університету. Підставою звільнення стала службова записка директора [PERSON] від 31.03.2009 року. Перез оголошенням наказу про звільнення, керівництво Університету не запропонувало надати будь-яких пояснень. Звільнення із займаної нею посади відбулося без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), що суперечить вимогам ст.43 КЗпП України. Вважає, що наказ про звільнення є безпідставним та таким, що суперечить вимогам трудового законодавства. В зв'язку з протиправними діями відповідача щодо звільнення, їй було завдано моральну шкоду, яка була завдана в наслідок порушення прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з незаконним звільненням, тобто в зв'язку з прийняттям неправомірного рішення. В судовому засіданні позивачка повністю підстримала свої позовні вимоги. Представники відповідача позов не визнали і посилаючись на те, що [PERSON] дійсно не виконувала своїх функціональних обов'язків, не виконувала правил трудового розпорядку. Заслухавши сторонни, свідків і дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає по слідуючим підставам. Відповідно до ст.233 КУпП працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а в справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення, або з дня вручення трудової книжки. Згідно наказу №34 -к від 31 березня 2009 року [PERSON] звільнена з посади фахівця 2-ї категорії з 1 квітня 2009 року за систематичне невиконання обов'язків покладених на неї трудовим договором і не виконання правил трудового розпорядку університету. Як пояснила позивачка [PERSON] про наявість вказаного наказу вона дізналась 1 квітня 2009 року, так як зателефонувала в університет, а сама у вказаний день на робочому місці була відсутня. Крім того представник позивачки звернувся до суду з додатковим клопотанням про скасування наказу за №50-а від 22.02.2009 року «Про надання додаткових відпусток, матеріальної допомоги та стягнень» в частині накладення стягнення догани [PERSON] і яких-небуть обгрунтувань не надано і доказів, які б давали підстави для скасування вказаного наказу не виявлено. Вказані обставини були підтверджені як представником відповідача так і свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], крім того згідно акту від б.04.2009р. складений представниками відділу кадрів університету 6.04.2009р. [PERSON] з'явилась у відділ кадрів і булла ознайомлена з наказом №34-к від 31.03.09р. і їй було запропоновано отримати трудову книжку, на що вона категорично відмовилась. Таким чином в суді достовірно встановлено, що [PERSON] з 1 квітня знала про навність наказу про її звільнення, з 6 квітня була ознайомлена з вказаним наказом і без поважних причин пропустила всі процесуальні строки для звернення до суду. [PERSON] не зверталася до суду з заявою про поновлення строків пропущених з поважних причин і причини пропуску суду не надала, а тому суд вважає, що по вказаним підставам позовна заява задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed