Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-04 00:00:00

У лютому 2009 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання попереднього договору та стягнення авансу, посилаючись на те, що 15.10.2008 року уклав з відповідачкою за первісним позовом попередній договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 4519. За умовами цього договору сторони повинні були у термін до 15 грудня 2008 року укласти договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки за адресою : м. Херсон, пров. Новий, 7. Сторони погодили у попередньому договорі суму договору купівлі-продажу у 1 616 500 грн, що еквівалентно 305 000 доларів США. Як зазначає позивач [PERSON], ним на підтвердження своїх намірів на наступне укладання договору купівлі-продажу зазначеної нерухомості, було передано відповідачці 10 000 доларів США, що було еквівалентно 53 000 грн. Проте, до встановленого терміну укладання основного договору купівлі-продажу нерухомості, курс долара США по відношенню до гривні України значно збільшився, а відповідачка наполягала на продажу будинку та земельної ділянки лише за долари США, що зробило неможливим для позивача укладання основного договору. Просить суд розірвати попередній договір від 15.10.08р., що був укладений з відповідачкою та стягнути з [PERSON] отриманий нею аванс у розмірі 77 000 грн, що є еквівалентним 10 000 доларів США на дату його звернення до суду з цим позовом. У ході розгляду справи [PERSON] звернулася до [PERSON] із зустрічним позовом про відшкодування збитків, які були завдані їй [PERSON]М порушенням ним своїх зобовязань за попереднім договором. Позивачка за зустрічним позовом зазначає, що внаслідок необґрунтованого ухилення [PERSON] від її пропозицій про укладання основного договору, їй були спричинені збитки у сумі 50 861,25 грн., які полягали у збільшенні її зобовязань перед ХФ ВАТ «Морський транспортний банк» у вигляді відсотків за користуванням кредитом та штрафних санкцій за несвоєчасну оплату за кредитом. Позивачка за зустрічним позовом вказує на те, що на дату укладання попереднього договору [PERSON] був повідомлений про перебування житлового будинку та земельної ділянки по пров. Новому, 7 у м. Херсоні під забороною відчуження згідно іпотечного договору з ХФ ВАТ «Морський транспортний банк». Договір іпотеки, в свою чергу, був укладений [PERSON] на виконання кредитного договору із зазначеним банком, за яким нею був отриманий кредит у сумі 266 900 доларів США для придбання, реконструкції та подальшого продажу дома та земельної ділянки. Також, за твердженням позивачки за зустрічним позовом, відповідачу було відомо про те, що здійснюючи відчуження належного їй нерухомого майна, [PERSON], насамперед мала на меті повністю розрахуватися з банком за отриманий кредит, інакше б не мала від нього дозволу на таке відчуження. Проте відповідач не тільки сам не уклав договір купівлі-продажу, а й позбавив позивачку можливості здійснити таке відчуження іншим особам, які мали намір та можливість придбати її нерухоме майно, оскільки прямо не відповів відмовою на її пропозиції щодо укладання основного договору протягом більш як двомісячного терміну з дати підписання попередньої угоди. Просила стягнути з відповідача за зустрічним позовом 50861,25 грн. спричинених збитків та витрати на правову допомогу. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] за первісним позовом повністю підтримали позовні вимоги, з підстав в ньому зазначених, та просили позов задовольнити. Зустрічний позов [PERSON] не визнали просили відмовити в його задоволенні. Представник відповідача(позивача) - [PERSON] підтримала зустрічні позовні вимоги з підстав зазначених в позові, який просила задовольнити. Позов [PERSON] не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Дослідивши належним чином матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, свідка [PERSON] судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини, та з матеріалів справи вбачається, що 15.10.2008 року сторони уклали попередній договір, який посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 4519. Відповідно до зазначеного договору сторони досягли угоди в строк до 15.12.2008 року укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] продає, а [PERSON] придбає житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: м. Херсон, пров. Новий, 7 за 1 616 500 грн., що за встановленим ними курсом 5,30 грн. за 1 долар США, було еквівалентно 305 000 доларів США. Згідно з п.З попереднього договору, відповідач, на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання договору купівлі-продажу, передав [PERSON] аванс у сумі 53000 грн., що було еквівалентним 10000 доларів США. При укладенні основного договору сума 53000 грн. буде вважатися як авансовий платіж за об'єкт купівлі-продажу. У вказаний термін договір укладено не було. Судом також встановлено, що двомісячний термін для укладання основного договору купівлі-продажу був визначений у попередньому договорі саме на прохання [PERSON], якому у цей строк необхідно було зібрати обумовлену попереднім договором грошову суму для придбання у [PERSON] нерухомого майна. У цей строк - з 15.10.08р. по 15.12.08р., [PERSON] повинен був повідомити [PERSON] про наявність у нього суми, необхідній для укладання основного договору та обрати місце нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями сторін, показами свідка та положеннями попереднього договору від 15.10.08р. Проте, зазначені дії [PERSON] зроблені не були. Так, свідок [PERSON], який від імені [PERSON] розміщував повідомлення у пресі про продаж житлового будинку та земельної ділянки, був присутнім при укладанні попереднього договору та особисто спілкувався із [PERSON] з усіх питань щодо продажу спірних обєктів, суду пояснив, що у відповідь на його телефоні дзвінки з метою зясування готовності [PERSON] для укладання договору купівлі-продажу, той відповідав про те, що сума ще не зібрана, але він обовязково до 15.12.08р. її збере. Пізніше, [PERSON] повідомив [PERSON]С, що у нього тільки частина необхідної суми, а залишок він намагається отримати у кредит у банківських установах, зокрема у ХФ «МТБ». Також [PERSON] брав участь у перемовах [PERSON] із ХФ «МТБ» щодо переоформлення на [PERSON] кредитних зобовязань [PERSON] за її кредитною угодою з банком № 01072/RX від 07.08.2007р за умови, що він стане власником нерухомості [PERSON] по пров. Новому, 7 у м. Херсоні. Проте, у наданні кредитів [PERSON] було відмовлено, після чого він повідомив [PERSON] про неможливість укладання договору купівлі-продажу з причин недостатності грошових коштів. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями представника [PERSON] та не заперечуються представниками [PERSON] За таких обставин суд приходить до висновку, що основний договір купівлі-продажу нерухомого майна не було укладено з вини [PERSON] Суд не може прийняти до уваги доводи [PERSON] про те, що неможливість укладання ним основного договору була спричинена наполяганням [PERSON] здійснити продаж саме за 305 000 доларів США, що він не міг зробити внаслідок зміни курсу цієї валюти, оскільки таке твердження суперечить закону та зібраним по справі доказам. Згідно ст. 533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у національній валюті України - гривні. [PERSON] того, судом встановлено, що [PERSON] на дату укладання попереднього договору був освідомлений про перебування житлового будинку та земельної ділянки по пров. Новому, 7 у м. Херсоні під забороною відчуження згідно іпотечного договору з ХФ ВАТ «Морський транспортний банк», що було відображено у тексті Попереднього договору від 15.10.08р. Договір іпотеки, в свою чергу, був укладений [PERSON] на виконання кредитного договору № 01072/RX від 07.08.2007р. із зазначеним банком, за яким нею був отриманий кредит у сумі 266 900 доларів США для придбання, реконструкції та подальшого продажу будинку та земельної ділянки. Як встановлено матеріалами справи, [PERSON] був обізнаний про наявність кредитного договору від 07.08.07р., розмір заборгованості [PERSON] за цим договором, а також про той факт, що саме за рахунок коштів, отриманих нею від продажу спірної нерухомості вона мала намір розрахуватися із банком за кредитною угодою, оскільки неодноразово разом з представником [PERSON] брав участь у переговорах із працівниками ВАТ «МТБ» Також, відповідачу за зустрічним позовом, було відомо про те, що [PERSON], здійснюючи відчуження належного їй нерухомого майна, насамперед мала на меті повністю розрахуватися з банком за отриманий кредит, інакше б не отримала від нього дозволу на таке відчуження. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються представниками [PERSON] Згідно з п.2.4 Попереднього договору від 15.10.08р. сума продажу становила 1 616 500 грн., в той час як згідно з довідкою №45/06 від 21.01.10р. розмір заборгованості [PERSON] перед ХФ ВАТ «МТБ» станом на дату підписання попереднього договору становив 257941,09 доларів США, що за курсом, встановленим у попередньому договорі становило 1 297 443,68 грн. Отже, у [PERSON] не було підстав наполягати на відчуженні свого майна тільки за долари США, оскільки й уразі отримання від [PERSON] розрахунку за договором купівлі-продажу у гривні та подальшої конвертації її у долари США їй би цілком вистачило на погашення своєї заборгованості перед банком за кредитною угодою. Таким чином, з огляду на зростання курсу долару США в період з жовтня по грудень 2008року, який згідно з довідкою НБУ мав поступову динаміку, та враховуючи ціну продажу, зазначену у Попередньому договорі, що значно перевищувала розмір заборгованості [PERSON] перед банком , [PERSON] не мав перешкод у укладанні основного договору купівлі-продажу з [PERSON] на придбання її нерухомості саме за 1 616 500 грн., у звязку з чим суд робить висновок, що [PERSON] безпідставно ухилився від цього, отже його посилання на істотну зміну обставин, яка зумовила його неможливість такого укладання, є безпідставними. З аналогічних підстав суд не може прийняти до уваги й доводи представників [PERSON] про те, що не укладення основного договору спричинило також невиконання [PERSON] свого зобовязання за попереднім договором щодо підготування нею документів, необхідних для нотаріального посвідчення основного договору, оскільки з матеріалів справи вбачається, що витяги на відчуження житлового будинку та земельної ділянки повинні були підготуватися [PERSON] на визначену [PERSON] дату нотаріального посвідчення основного договору, оскільки, зокрема, витяг на відчуження земельної ділянки дійсний протягом однієї доби. Проте, за відсутністю повідомлення [PERSON] про свою готовність укласти основний договір замовляти такий витяг було недоцільно. Відповідно до вимог ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, та згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості в відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Що ж стосується вимог [PERSON] про повернення йому грошей у сумі 10000 доларів США, що на дату його звернення до суду становить 77000 грн., то суд вважає за необхідне задовольнити його вимоги частково з огляду на таке. Згідно ч.2. ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума , сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Про те, що сума , передана [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 53000 грн. є авансом, сторони безпосередньо зазначили у п. 3 Попереднього договору. Як слідує з тексту п. 4 Попереднього договору, аванс залишається у [PERSON]П, крім випадку розірвання договору за домовленістю сторін. Проте, законом не передбачено, що якщо аванс переданий і зобовязання не виконано, то він залишається у сторони , яка його отримала. Зазначена умова попереднього договору суперечить вимогам закону , тому отриманий [PERSON] аванс повинен бути повернутий [PERSON] При цьому суд зазначає, що вимоги [PERSON] про повернення авансу у розмірі 77000 грн. не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до п. 3 Попереднього договору від 15.10.08р. та вимог ст. 533 ЦК України, аванс має бути повернуто у розмірі 53000 грн., та ні ним, ні його представниками не доведено в судовому засіданні, що він сплатив суму в розмірі 77000.00 грн., чи 10000.00 доларів США. Позовні вимоги [PERSON] про розірвання попереднього договору на підставі ст.ст. 651,652 ЦК України також не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до положень ст. 365 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припинилося, оскільки основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором, а відтак, ст.ст. 651, 652 ЦК України не застосовуються для спірних правовідносин. Що ж стосується зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення збитків, то суд вважає, що він підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що договір купівлі- продажу не був укладений саме з вини [PERSON] У відповідності до ч. 2 ст.635 ЦК України, сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладання договору , передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати іншій стороні збитки, що завдані простроченням, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Згідно вимогам ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, що порушив зобовязання, має відшкодувати кредитору спричиненні цим збитки. Згідно ч.2. ст. 22 ЦК України під збитками розуміються витрати, які особа понесла або повинна понести для відновлення свого порушеного права. Суд вважає, що своєю бездіяльністю у вигляді ухилення від укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна та позбавлення тим самим [PERSON] можливості здійснити розрахунки з банком за рахунок коштів , отриманих від інших осіб, [PERSON] спричинив [PERSON] збитки, які полягають у збільшенні її грошових зобовязань перед банком у вигляді відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій за своєчасну сплату за кредитом у період з 15.12.2008р-з передбаченої попереднім договором дати укладання основного договору купівлі- продажу. Так, згідно вимоги ХФ ВАТ «Морський транспортний банк» від 11.12.08р. за № 06/07.4- 09/936, заборгованість [PERSON] перед банком на дату укладання основного договору купівлі- продажу - 15.12.08р у вигляді прострочення за кредитом, процентам, щомісячної комісії становила 6694,15 дол. США, що за існуючим на той час курсу долару по відношенню до гривні України9 747,31 грн. за 1 долар США) дорівнювало 50026,05 грн. Як вбачається із Розрахунку банку, на 29.01.09р. зазначена сума збільшилася на 50861,25 грн.(38524,72 грн.- відсотки за користування кредитом в період з 15.12.08р. по 29.01.09р; 5278,5 грн-пеня за неповернення основного боргу в період з 15.12.08р. по 29.01.09р; 7058,03 грн.-пеня за несплату відсотків за користування кредитом в період з 15.12.08р. по 29.01.09р.). Суд вважає, що збитки позивачки за зустрічним позовом повязані з невиконанням відповідачем умов попереднього договору та перебувають у причинному звязку з його відмовою ( ухиленням) від укладання основного договору купівлі-продажу та повинні бути відшкодовані позивачці за зустрічним позовом у повному обсязі, оскільки судом встановлено, що [PERSON] був обізнаний про обставини, за якими [PERSON] повинна була здійснити відчуження на його користь належного їй майна, в звязку з чим міг передбачити всі негативні для неї наслідки свого ухилення від укладання договору купівлі-продажу. З підстав зазначених судом вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення грошової суми в розмірі 53000.00 грн., за попереднім договором, також суд вважає, що зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що через бездіяльність саме [PERSON] нею було понесено збитки. Витрати [PERSON] понесені на правову допомогу в розмірі 2250.00 грн., що підтверджено документально, підлягають стягненню на її користь, відповідно до вимог ст.. 84 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України - судові витрати понесені сторонами, підлягають стягненню на їх користь пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial