Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розділити майно, набуте під час шлюбу, визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири № 4 в житловому будинку № 33 по пр. Б.Хмельницького в м. Мелітополі, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаної квартири, зазначивши, що в період шлюбу з відповідачкою була придбана квартира № 4 в житловому будинку № 33 по пр. Б.Хмельницького в м. Мелітополі. Шлюб між ними було розірвано, однак до теперішнього часу угоди про добровільний поділ спільного майна так і не досягли. В судове засідання позивач не зявився, від нього надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, повністю підтримав позовні вимоги, наполягає на їх задоволенні. Відповідачка [PERSON] в судове засіданні не зявилась, від неї надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, позов визнала повністю. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 01 жовтня 2005 року між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія І-ЖС №009253 /а.с.7/. Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЖС № 018987. Згідно копії свідоцтва серії 1-ЖС № 028304 шлюб між сторонами було розірвано /а.с.6/. За час шлюбу сторонами за спільні кошти була придбана квартира № 4 в житловому будинку № 33 по пр. Б.Хмельницького в м. Мелітополі Запорізької області, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири ВСЕ №414694 від 03.11.2005 року, який зареєстрований у реєстрі за №10377, інформаційною довідкою № 525 та технічним паспортом на квартиру /а.с.8-10/. Згідно ст. 69 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 70 Сімейного Кодексу України, у випадку поділу майна, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними чи шлюбним договором. Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Ніяких договорів про правовий та юридичний статус сумісного майна або його поділ сторони не укладали. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі, а згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, суд вважає необхідним розділити майно, набуте під час шлюбу [PERSON] та [PERSON], визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири № 4 в житловому будинку № 33 по пр. Б.Хмельницького в м. Мелітополі, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири № 4 в житловому будинку № 33 по пр. Б.Хмельницького в м. Мелітополі Запорізької області.

Outcome: approved