Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення матеріальної та моральної шкоди у звязку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі та з позовом про стягнення невиплаченої частини середнього заробітку, про стягнення середнього заробітку за невиплату належних сум при звільненні,про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, про стягнення втрачених грошей. Ухвалою суду від 09 грудня 2009 року справи обєднані в одне провадження. Позивачка [PERSON] декілька разів змінювала та доповнювала свої позовні вимоги. В остаточній (уточненій) позовній заяві від 02.02. 2010 року позивачка дещо зменшила розмір позовних вимог та просить стягнути: -1. моральну шкоду за незаконне звільнення 28 січня 2008 року в сумі б(шість)тисяч гривень; -2. втрачені гроші у вигляді доплат за роботу в зоні відчуження за період з 01 грудня 2008 року по 01 червня 2009 року в сумі 5902 грн. 50 коп.; -3. невиплачену частину середнього заробітку при поновленні на роботі в сумі 4485 грн. 40 коп. та -4. недоплачену частину заробітної плати за час вимушеного прогулу з 29 січня 2008року по 01 червня 2009 року та з 02 по 08 червня 2009 року в сумі 12099 грн. 53 коп. у вигляді коригування при підвищенні окладів у звязку з підвищенням мінімальної заробітної плати в період з січня 2008 року по червень 2009року ; -5.скасувати наказ відповідача від 23.07. 2009 року №163 о/с в частині виплати заробітної плати за всі дні невикористаної основної відпустки та зобовязати відповідача надати їй відпустку з 05 серпня 2009 року за відпрацьований період з 28 січня 2008 року по04 серпня 2009 року ,та внести відповідні зміни в наказ від 23 липня 2009 року №163 о/с ; -6. стягнути з відповідача недоплачену частину заробітку за час тимчасової непрацездатності за період з 25 червня 2009 року по 17 липня 2009 року в сумі 1 400 грн. 36 коп.; -7.стягнути з відповідача недоплачену частину виплат за час відпустки, або компенсації за невикористану відпустку, в сумі 7 889грн. 96 коп.; -8.стягнути з відповідача середній заробіток за невиплату належних сум при звільненні з 05 серпня 2009 року по день фактичного розрахунку в сумі 26 087 грн. 52 коп. ; - стягнути з відповідача моральну шкоду у звязку з не проведенням з нею до цього часу повного розрахунку,ненаданням усіх днів невикористаної відпустки перед звільненням в сумі 5 000 грн. В судовому засіданні позивачка та представник позивачки [PERSON] підтримали позов. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON],позов не визнали. Хоча проти корегування деяких сум виплат не заперечували. Надали розрахунок сум повного розрахунку з [PERSON] з урахуванням доплат та переплат. Третя особа до суду не зявилася. Подали заяву про розгляд справи у відсутності третьої особи. Вислухавши позивачку, представника позивачки, представників відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає,що позов підлягає частковому задоволенню. Як слідує з Трудової книжки [PERSON],(НАКАЗ № 327 л/с від 01.08. 2000 року; наказ № 9 о/с від 28.01. 2008 р.) [PERSON] з 1.08.200р. по 28.01.2008 р. працювала головним бухгалтером ДСНВП «Екоцентр» і була звільнена з посади по п.1 ч.1 ст.41 Кодексу законів про працю - за неодноразове грубе порушення( а.с. 8,9 т.2). Рішенням Іванківського районного суду від 27.11. 2008 року [PERSON] поновлена в посаді та на її користь стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу за період часу з 29 січня 2008 року по 27 листопада 2008 року в сумі 38 760 грн. 28 коп.( а.с. 12 т.2). В частині поновлення на роботі рішення повинно виконуватися негайно. З наказу №106 о/с від 01.06. 2009 року слідує,що з 09.06. 2009 року [PERSON] поновлена на попередній роботі, запис за №18 вважати недійсним.( а.с. 16 т.2) Позивачка просить стягнути з відповідача ДСНВП «Екоцентр» моральну шкоду за незаконне звільнення її 28.01. 2008 року, мотивуючи це тим,що факт її незаконного звільнення підтверджено рішенням Іванівського районного суду від 27.11. 2008 року ,судом апеляційної та касаційної інстанції, які поновили її на посаді головного бухгалтера. Незаконним звільненням їй нанесено моральну шкоду,так як відповідач порушив її трудові права, право на достойні умови життя,позбавив засобів для існування,наніс їй душевні страждання і вона вимушена була писати багато чисельні позовні заяви та звернення, зверталася до різних державних установ,від чого погіршився її стан здоровя. Відповідач вимогу щодо стягнення моральної шкоди не визнав, посилаючись на те,що право позивача вимагати відшкодування моральної шкоди за незаконне звільнення безпосередньо передбачено законодавством,оскільки відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань,втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач повинен надати докази щодо настання негативних наслідків, які призвели до моральної шкоди,зокрема ступінь зниження престижу, ділових репутації, час і зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. Факт звернення позивачки до державних установ відповідач вважає як одним із конституційних прав будь-якої особи і реалізація свого права не може спричинити моральні страждання. Щоб до відсутності засобів для існування,то відповідач вважає,що він не відповідає дійсності,так як з 30.08. 1997 року позивачка отримує пенсію, а крім того позивачці за час вимушеного прогулу виплачено 63 619 грн. 74 коп. Крім того, відповідно до ст.. 233 КЗпП України, до вимог про відшкодування моральної шкоди застосовується тримісячний строк позовної давності, який сплинув 29.04. 2008 року. Доводи відповідача в частині заперечення відшкодування відповідачці моральної шкоди ,спричиненої їй незаконним звільненням від 28.01. 2008 року, а саме: недоведеність моральних страждань,втрати нормальних життєвим звязків, відсутність засобів для існування та закінчення строку позовної давності відповідно до ст.. 233 КЗпП України, суд вважає обґрунтованим, і вважає,що в цій частині в позові слід відмовити. Позивачка просить стягнути 5 902 грн. 50 коп., як доплату за роботу в зоні відчуження, які б вона могла одержувати, якби відповідач її своєчасно поновив на роботі. Суд вважає, що дана вимога є безпідставною, оскільки доплата за роботу в зоні відчуження ,відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №571 від 27.04. 2006 року(що діяла до 1.01. 2009р) та з 1 січня 2009 року-Постановою КМУ № 831 від 10 вересня 2008 року встановлюється тільки особам, які постійно працюють в зоні відчуження. Позивачка [PERSON] з 28 січня 2008 року по 01 червня 2009 року в зоні відчуження не працювала і там не знаходилася, що підтверджується матеріалами справи( заявами до директора ДСНВП «Екоцентр» про оформлення перепустки в зону відчуження), її поясненнями в суді, а саме: перебування її в м. Славутичі ,поза зоною відчуження. Позивачка просить стягнути з відповідача частину середнього заробітку при поновленні на роботі за період з 29.11. 2008 року по 01 червня 2009 року в сумі 4485 грн. 40 коп. та недоплачену частину заробітної плати за час вимушеного прогулу з 29 січня 2008 року по 01 червня 2009 року та з 02 по 08 червня 2009 року в сумі 12099 грн. 53 коп. у вигляді коригування при підвищенні окладів у звязку з підвищенням мінімальної заробітної плати в період з січня 2008 року по червень 2009 року . Дана вимога підлягає задоволенню частково, а саме:з урахуванням коригування заробітної плати на підприємстві, у звязку із зміною мінімального розміру заробітної плати в Україні, баз додаткових доплат за роботу в зоні відчуження, а саме: в сумі 3700 грн. 50 коп., так як середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.01. 2008 року по 27.11. 2008 року визначено судом і додатковому коригуванню не підлягає. Проте, відповідач самостійно нарахував дану суму, тобто фактично її визнав, що не суперечить закону, а отже дану суму -7401 грн. слід стягнути на користь позивачки. Однією з позовних вимог позивачки є стягнення з відповідача недоплачену частину заробітку за час тимчасової непрацездатності за період з 25 червня 2009 року по 17 липня 2009 року в сумі 1 400 грн. 36 коп. Суд вважає,що дана вимога позивачки підлягає частковому задоволенню, а саме : лише з урахуванням коригування (підвищення) заробітної плати на підприємстві,без доплат в зоні відчуження. Інші ж надбавки відповідачем було враховано при нарахуванні їй допомоги у звязку з тимчасовою непрацездатністю. Так як середньоденна зарплата [PERSON] на час виплати лікарняного складала 275 грн.81 коп. (Додаток №2 до Розрахунку лікарняного листа [PERSON] за період з 25.06. 2009 року по 17.07. 2009 року Серії АБМ № 443712), а [PERSON] лікарняний,згідно Довідки № 34-3/ 2729 від 14.12. 2009 року, нарахована за 13 днів в сумі 2760грн. 55 коп.,то різниця = підлягає стягненню: Розрахунок: 275грн. 81 коп.х13+ 3585 грн. 53 коп. 3585 грн. 53 коп. - 2760грн. 55 коп. = 824грн.98 коп. Частковому задоволенню , а саме у звязку із збільшенням заробітної плати, підлягає вимога позивачки про стягнення з відповідача недоплаченої частини виплат за час основної відпустки, або компенсації за невикористану відпустку, в сумі 6738 грн. 68 коп.(відповідно до Додатку.№4 Розрахунку відповідачем відпустки та компенсації за невикористану відпустку [PERSON]Г,з розміром якої погоджується позивачка, проте, без врахування доплат за роботу в зоні відчуження Чорнобильської АЕС. В стягненні моральної шкоди в сумі 5000 грн. за ненадання невикористаних днів відпустки, повного розрахунку ,слід відмовити, так як дана вимога позивачем не обґрунтована, нічим не підтверджена. Позивачка просить стягнути з відповідача середній заробіток за невиплату належних сум при звільненні з 05 серпня 2009 року по день фактичного розрахунку в сумі 26 087 грн. 52 коп. Дана вимога підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум належних йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював,то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми,належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні,власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у тій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. Як слідує з [PERSON] від 24.06. 2009 року ( а.с241 т.2 ) 14.10. 2009 року( а.с.255,т.2 ) [PERSON] частину грошових коштів одержала, а від от відмовилася від одержання коштів при звільненні відмовилася. З пояснень позивачки слідує,що вона відмовилася отримувати нараховані їй підприємством кошти,так як не була згодна з сумою нарахувань. Отже, в частині несплачених сум між сторонами мається спір. Згідно ст.. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строк, зазначені в статті 116 цього Кодексу,при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в тій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника часткового розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті. Отже, в судовому засіданні встановленого відповідач ДСНВП «Екоцентр» в день звільнення [PERSON], а саме :04.08. 2009 року,-, нарахував всі належні працівникові суми:вихідну допомогу -, компенсацію за невикористану відпустку, лікарняне( а.с. 162 т.2),- та запропонував їй одержати дані суми та трудову книжку. Проте, [PERSON] від одержання коштів відмовилася, мотивуючи неправильністю їх нарахування. В судовому засіданні також встановлено, що дійсно, суми ,нараховані та запропоновані для одержання [PERSON] роботодавцем ДСНВП «Екоцентр» - нараховані в меншій сумі, тобто без урахування підвищення(коригування) заробітної плати по підприємству у звязку із зміною мінімальної заробітної плати, а отже, відповідач повинен відшкодувати заробіток у звязку з порушенням строків виплати повного(правильного) розрахунку, проте, частково, виходячи не із повного середнього заробітку позивачки, а з того заробітку, який їй було не донарахована, а саме: 4 947 грн. 97 коп. Розрахунок: 7401,01грн.: 14 міс. = 528грн. 64 коп.( середня недоплата заробітку у звязку з підвищенням заробітної плати з квітня 2008 року по серпень 2009 року). 6738,68 грн.(не донарахована компенсація за невикористану відпустку - 3887,26 коп.(нарахована сума до виплати)= 2851,42 грн. 2851грн.42 коп.: 16 місяців( компенсація за 78 календарних днів відпустки = 178.21 грн.( недоплата відпускних за 1 місяць). 528грн. 64 коп. + 178,21 грн. = 706 грн. 85 коп.( сума середнього заробітку, який слід стягнути за затримку повного розрахунку). Позивачка звільнена 04.08. 2009 року,отже, за 7 місяців затримки розрахунку становить : 4947 грн. 97 коп.( 706,85 х 7). Відповідно до ст.. З Закону України «Про відпустки» у разі звільнення, за бажанням працівника, йому має бути надана щорічна відпустка. Доводи представника відповідача про те,що відповідач не зрозумів заяву позивачки [PERSON] про надання їй відпустки, термінів її надання( а.с. 20-22,т.2 . суд вважає надуманими, а тому вимога підлягає частковому задоволенню. Так як з 04.08. 2009 року надати [PERSON] ,не можливо, а також перенести терміни відпустки у звязку з тим,що позивачка звільнена за станом здоровя і працювати в зоні відчуження не може, тому в наказ підприємства №163 о/с від 23.07. 2009 року слід внести слідуючи зміну: вказати днем звільнення [PERSON] не 05 серпня 2009 року, а з урахуванням основної відпустки за період з 28 січня 2008 року по 04.08.2009 року терміном 78 календарних днів - 22 жовтня 2009 року. В решті позовних вимог - відмовити. Стягнути з відповідача на користь держави судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На підставі викладеного, ст..ст. 115, 116, 117, 233, 237-1 Кодексу законів про працю України,Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03. 1995 року «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної(немайнової)шкоди»,

Outcome: partial