Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-25 00:00:00

У травні 2009 року [PERSON] звернулася з вищезазначеним позовом, посилаючись в ньому на те, що з [PERSON] вона вела сімейне житія без укладання шлюбу з лютого 2005 року по вересень 2006 року. З 2004 року вони навчалися разом в Дніпропетровській філії Київського Славістичного Університету на заочному відділенні. В лютому 2005 року вони почали зустрічатися. На час сесій відповідач мешкав у гуртожитку який надавав університет, тому вони зустрічалися або в неї дома, або в гуртожитку. Її батькам відповідач дуже подобався, він допомагав по господарству, був дуже уважний та чемний, тому вони з радістю приймали його у них вдома. Коли не було сесії, вона приїздила до нього і його батьків до дому на вихідні в м.Марганець, та коли він змінив роботу і переїхав до м.Нікополь вона приїздила туди. Якщо вона не могла приїхати, з різних причин, то відповідач приїздив до неї, залишався на деякий час, вони робили разом покупки, зустрічали усі свята, проводили відпочинок у колі сім'ї, їздили відпочивати на дачу до її батьків у с.Орловщина Дніпропетровської області, також відпочивали з однокурсниками після закінчення занять, ходили всі разом в парки міста. Батькам відповідача вона подобалась, мати неодноразово говорила їй, що вона їм як дочка, вони дуже гостинно зустрічали її коли вона приїздила. З відповідачем у них були дуже теплі стосунки, вона кохала його і вважала що він кохає її, тому вони неодноразово обговорювали майбутнє спільне життя та народження дітей. Її вагітність не мала бути несподіваною для нього, але коли вона завагітніла (в липні 2006 року) відповідач виявився неготовим до цього і запропонував їй зробити аборт. Для неї це було важким ударом, тому що, ця дитина на її думку була дуже бажаною і до вагітності вона неодноразово відповідачу говорила, що ніколи не піде на аборт. Після її відмови він припинив з нею стосунки, і пішов проживати до своїх батьків, вони спілкувалися лише за допомогою телефону, та дуже рідко. Дзвонила тільки вона, для того щоб розповісти про себе і стан вагітності, з'ясувати чи не змінив він свою думку щодо неї та майбутньої дитини та намагалась вирішити фінансове питання, тобто з'ясувати чи буде в майбутньому відповідач допомагати матеріально дитині. Він їй відповів, що не заперечує, що є батьком дитини, але не морально не матеріально не збирається виконувати свій батьківський обов'язок, не пояснивши їй чому так сталося і він відмовився від власної дитини. 05 квітня 2007 року вона народила дочку - [PERSON]. Одразу після народження дочки відповідач не визнавав себе її батьком. Крім того, що відповідач не визнає себе батьком їх дитини, він також не надає ніякої матеріальної допомоги на її утримання. Вона зараз не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і отримує допомогу у розмірі 144 грн., а також отримує допомогу одиноким матерям у розмірі 167 грн. За таких обставин, позивачка просила суд: визнати [PERSON], [INFO], уродженця і жителя [INFO] батьком його дочки [PERSON], яка народилася 05 квітня 2007 року у м.Дніпропетровську Дніпропетровської області та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі прожиткового мінімуму згідно законодавства України, починаючи з дати подання заяви до її повноліття. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. Відповідач, а також його представник предявлені позовні вимоги не визнали, вважаючи їх безпідставними та такими, що не відповідають дійсності і не підлягають задоволенню. Позивачка стверджує, що вона начебто з ним вела сімейне життя, що вони разом зустрічали свята і відпочивали, та що її мати нібито неодноразово їй говорила, що вона - [PERSON] їм як дочка. Також, [PERSON] вказує, що вони нібито неодноразово обговорювали майбутнє спільне життя та народження дітей, та що її вагітність начебто не повинна була бути для неї несподіваною. [PERSON] зазначила, що він, нібито не заперечував (визнавав) факт батьківства стосовно дитини. Дійсно, з 2004 року вони разом з позивачкою навчався в філії Київський славістичний університет в м.Дніпропетровську де і познайомились. Зустрічатися почали з лютого 2005 року. Зустрічі мали скороминучий характер (короткотривалий). Тобто, їх відносини не мали серйозних намірів. Після захисту дипломної роботи в листопаді 2005 року у м.Київі, вони припинили всі відносини, а тому просив суд у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти: Сторони з 2004 року навчалися разом в Дніпропетровській філії Київського Славістичного університету на заочному відділенні. В лютому 2005 року почали зустрічатися. На час сесій відповідач мешкав у гуртожитку який надавав університет, тому сторони зустрічалися або в позивачки дома, або в гуртожитку. Коли не було сесії, позивачка приїздила до нього і його батьків до дому на вихідні в м.Марганець, та коли відповідач змінив роботу і переїхав до м.Нікополь вона приїздила туди. Зазначені обставини підтвердили допитані у якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] у присутності яких відповідач висловлював намір «узаконити» фактично сформовані сімейні відносини, а також не заперечував, що вона чекає від нього дитину. Судом встановлено, що 05 квітня 2007 року позивачка народила дочку - [PERSON]. Одразу після народження дочки відповідач не визнавав себе її батьком. У зв'язку з цим при реєстрації народження дитини у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області її ім'я та по батькові у Книзі реєстрації народжень записано у відповідності з ч.1 ст.135 СК України за вказівкою позивачки. Суд критично відноситься до свідчень допитаних під час судового засідання, в якості свідків батьків відповідача [PERSON] та [PERSON], оскільки вони є зацікавленими особами на боці відповідача. Таким чином суд вважає, що дійсно народжена дитина [PERSON] є спільною дитиною позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] Відповідач в добровільному порядку кошти на утримання дитини не надає, у звязку з викладеними вище обставинами. Таким чином, суд вважає можливим визнати відповідача батьком позивачки дочки - [PERSON], яка народилася 05 квітня 2007 року у м.Дніпропетровську Дніпропетровської області. Вирішуючи питання про обґрунтованість позову в частині стягнення аліментів, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.ст.180, 183 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а розмір щомісячних аліментів визначається судом і в жодному разі не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Згідно ч.1 ст.191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються починаючи від дня пред`явлення позову. У відповідності до ст.181, ч.1 ст.191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батьків, починаючи від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.3 ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших утриманців, стан здоровя та матеріальне становище дитини. При визначенні розміру аліментів суд, з огляду на матеріальне становище дитини, а також приймаючи до уваги, ті обставини, що розмір аліментів на одну дитину не може бути менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає за можливе стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку /доходу/ відповідача щомісяця. У відповідності зі ст.88 ЦПК України якщо позивачку, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved