Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-06 00:00:00

12 березня 2010 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати бездіяльність відповідача незаконною, зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області провести перерахунок і виплату належних соціальних виплат: щорічної грошової допомоги на оздоровлення в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат згідно ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі 8-ми мінімальних заробітних плат з 2008 року згідно ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи із законодавчо встановлених розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком. В обгрунтування своїх позовних вимог вказав, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інвалідом II групи, віднесеним до 1 категорії, а також має статус інваліда війни. На підставі ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат, та згідно ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - на отримання щорічної разової грошової допомоги у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Водночас у 2008-2009 роках вказані соціальні виплати були здійснені не у повному обсязі. Так, у 2008 році фактично ним отримано 120 гривень щорічної допомоги на оздоровлення та 400 гривень щорічної разової грошової допомоги, у 2009 році - 430 гривень щорічної разової грошової допомоги. Відповідач надав заперечення на позов, в яких просить суд в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що, дійсно, управління проводить нарахування та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної разової допомоги як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії. Вважає, що його дії при виплаті вказаних видів допомоги є цілком законними, оскільки він проводив нарахування та виплату допомоги в межах бюджетних асигнувань на цілі, передбачені Законом України «Про Державний бюджет» на відповідний рік та Постановою Кабінету Міністрів України №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12.07.2005 року, Постановою Кабінету Міністрів України № 211 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», якою встановлюється виплата вказаної допомоги в 2009 році, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якими було визначено розміри вказаних виплат та порядок їх проведення. Щорічна разова грошова допомога до 5 травня [PERSON] за 2008 та 2009 роки виплачена в ромірі 400 грн. та 430 грн. відповідно, щорічна допомога на оздоровлення за 2008 та 2009 роки - по 120 грн. Сторони в судове засідання не звились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії А № 041126 (а.с.6) та інвалідом війни II групи, що підтверджується довідками МСЕК (а.с.7). 2 Особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і є інвалідами II групи, відповідно до ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХП від 28.02.1991 року виплачується щорічна допомога на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22.10.1993 року, інвалідам війни П групи, щороку до 5 травня виплачується грошова допомога в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. 18.01.2010 року позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області із заявою про перерахунок і виплату йому щорічної допомоги на оздоровлення і щорічної разової грошової допомоги за 2008- 2009 роки та в подальшому (а.с.9), на яку отримав відповідь-відмову від 22.01.2010 року (а.с.10- 11). Відповідно до ч.І ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені у Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Що стосується вимог позивача щодо перерахунку і виплаті йому допомоги на оздоровлення та щорічної разової грошової допомоги у 2008 році. Пунктами 20, 28 Розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було внесено зміни до Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині виплати компенсацій і допоміг. Рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу 1 пунктів 61,62,63,66 розділу II, пункту 3 розділу III Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» і 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 67 розділу І, пунктів 1-4, 6-22,24-100 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) №10-рп/2008р. від 22.05.2008 року, визнано такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними) пункт 20, 28 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, положення пунктів 20, 28 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-УІ від 28.12.2007 року втратило чинність 22 травня 2008 року. В даному випадку, як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав щорічну допомогу на оздоровлення за 2008 рік 11 лютого 2008 року в розмірі 120 гривень та щорічну разову грошову допомогу до 5 травня в розмірі 400 гривень у квітні 2008 року, тобто до 22 травня 2008 року. Оскільки вказані виплати здійснюються щороку та мають разовий характер, то право особи на їх отримання та обовязок органів соціального захисту населення здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається на час їх здійснення. Тому вимоги позивача щодо перерахунку і виплаті йому щорічної допомоги на оздоровлення і щорічної разової грошової допомоги за 2008 рік не підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача стосовно перерахунку і виплаті йому щорічної допомоги на оздоровлення і щорічної разової грошової допомоги за 2009 рік, то вони підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 4 статті 48 Закону №796-ХІІ, яка діяла до прийняття Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких з законодавчих актів України» №107-УІ від 28.12.2007 року, щорічна допомога на оздоровлення інвалідам II групи виплачується у розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Згідно ч.5 ст.13 Закону №3551-Х1І, яка діяла до прийняття Закону №107-УІ від 28.12.2007 року, щорічно до 5 травня інвалідам війни II групи виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Постановою КМУ від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» інвалідам II групи установлена щорічна допомога на оздоровлення у розмірі 120 гривень. Постановою КМУ від 18.03.2009 року № 211 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно до законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» передбачено, що інвалідам війни II групи у 2009 році виплата разової грошової допомоги здійснюється у розмірі 430 гривень. Позивач отримав щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 рік 29 січня 2009 року в розмірі 120 гривень та щорічну разову грошову допомогу до 5 травня в розмірі 430 гривень у квітні 2009 року. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.4 ст. 8 ЦПК України у разі невідповідності нормативно-правового акта закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. За таких обставин суд вважає, що відповідають Закону №796-ХІІ, вимоги позивача щодо нарахування і виплати йому щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат, і Закону №3551-XII - вимоги щодо нарахування і виплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі восьми мінімальних пенсій підлягають задоволенню. Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору. Крім того, це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст.46 ). Розміри мінімальної заробітної плати і мінімальної пенсії за віком встановлюються Законом України «Про Державний бюджет» на відповідний рік. Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд вважає, що при визначенні розміру належних позивачеві соціальних виплат за 2009 рік застосуванню підлягають ч.4 ст.48 Закону №796-ХІІ та ч.5 ст.13 Закону №3551-ХІІ, а не положення постанов КМУ від 12.07.2005 року за №562 та від 18.03.2009 року за №211, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав. Таким чином, відповідачем було порушено законне право позивача на отримання соціальних виплат в належному розмірі. Враховуючи те, що відповідачем не надано суду доказів щодо вчинення будь-яких дій для забезпечення виконання покладеного на нього обов'язку щодо нарахування та виплати позивачу соціальних виплат в належному розмірі, суд вважає за необхідне визнати бездіяльність відповідача такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, яка призвела до порушення прав позивача на своєчасне нарахування та отримання цих виплат. Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне прийняти рішення щодо зобовязання Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації здійснити позивачу перерахунок та виплату належних соціальних виплат: щорічної грошової допомоги на оздоровлення в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат згідно ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі 8-ми мінімальних заробітних плат з 2008 року згідно ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи із законодавчо встановлених розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком. Щодо захисту права позивача на отримання в майбутньому соціальних виплат суд приходить до висновку, що зазначені вимоги не підлягають задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених прав, свобод і інтересів фізичних або прав і інтересів юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому. Зі змісту наведеної норми вбачається, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому. У звязку з цим, суд вважає неможливим розглядати вимоги щодо зобов'язання відповідача вчиняти дії в майбутньому у зв'язку з вірогідним настанням певних наслідків, оскільки у суду на час розгляду справи відсутні підстави для прийняття рішення стосовно законності таких дій, і тому суд відмовляє у задоволенні зазначеної вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: partial