Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поновлення строку для звернення до суду з позовом, встановлення права власності на майно у порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що він є онуком [PERSON]. 21 грудня 1991 року його бабуся [PERSON], що мешкала у с. Шульгинка Старобільського району Луганської області померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння. Він не приймав спадщину після її смерті. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є він та відповідач [PERSON]. У передбачений ст.1270 ЦК України термін заяву в нотаріальну контору про відмову від прийняття спадщини він не подавав. Вважав, що фактично прийняв спадщину так, як на момент смерті бабусі вони мешкали разом, вели спільне господарство, він продовжує після її смерті розпоряджатися її майном, всі право установлюючи документи знаходяться в нього. Через юридичну неграмотність вважав, що для оформлення права на спадкове майно достатньо того, що він фактично прийняв спадок, і не знав, що необхідно звертатись до нотаріуса, у звязку з чим просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме домоволодіння №23 по вул. Піщана у с. Шульгинка Старобільського району. Представник позивача [PERSON] позов [PERSON] підтримала та просила суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання на зявився, до початку судового засідання надав суду заяву в якої просить суд розглянути справу без його участі, позов визнав у повному обсязі, у звязку з чим на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача (а.с.20). Оскільки відповідно до п.6 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року правила Цивільного Кодексу України (в редакції 2003) року про позовну давність застосовуються до позовів, строк предявлення яких, встановлений законодавством що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом, і відповідно до п.5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року правила книги шостої Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності Цивільним Кодексом України в редакції 2003 року, то суд вважає за необхідне при вирішенні даної справи до вимог про позовну давнину застосувати норми Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, а до вимог про визнання права власності у порядку спадкування за законом застосувати норми Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, заяви відповідача та беручи до уваги, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а оскільки відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню та приймаючи до уваги, що відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого строку не заявив про відмову від неї, і позивач [PERSON] проживав разом із спадкодавцем на момент його смерті (а.с.17,18) і не подавав заяви про відмову від спадщини. Вказана обставина також була визнана відповідачем, у зв'язку з чим суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поновлення строку для звернення до суду з позовом, встановлення права власності на майно у порядку спадкування за законом законними, обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved