Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-15 00:00:00

У жовтні 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до закритого акціонерного товариства «Фінансова група «Страхові традиції» (далі - ЗАТ «Фінансова група «Страхові традиції») про визнання частково недійсним договору страхування, стягнення страхового відшкодування, пені, відшкодування моральної шкоди. Зазначала, що 11 грудня 2008 року між нею та відповідачем був укладений договір добровільного страхування автомобіля Сузукі н.з. АЕ6581СР. 12 квітня 2009 року та 10 липня 2009 року сталися страхові випадки, внаслідок яких було пошкоджено застрахований автомобіль. Посилаючись на те, що відповідач не сплатив суму страхового відшкодування, не прийняв рішення про виплату чи відмову у виплаті страхового відшкодування, що протиправними діями їй завдано моральну шкоду, просила стягнути з відповідача на її користь 1 920 грн. та 1 470 грн. страхового відшкодування, 12 096 грн. та 5 203 грн. 80 коп. пені за прострочку виконання зобов'язань за договором страхування та 25 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. У зв'язку з тим, що п. 8.1.5. договору страхування є несправедливим, просила визнати договір в цій частині недійсним та повернути їй суму страхової премії у розмірі 4 812 грн. 21 коп. Крім того, зазначала, що страхове відшкодування по страховому випадку, який стався 31 січня 2009 року, відповідач виплатив невчасно, а тому просила стягнути на її користь 3 354 грн. пені за прострочку виконання зобов'язання за договором страхування. Позивач у судове засідання не з'явилася від неї надійшла заява про слухання справи за її відсутності. Відповідач своє право на участь у судовому засіданні не використав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Повідомлення про причини неявки до суду не надходило. Дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 11 грудня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір добровільного страхування автомобіля Сузукі н.з. АЕ6581СР (далі - Договір) (а.с. 8-11). Пунктом 8.1.5. Договору встановлено, що у разі несвоєчасної сплати страховиком страхового відшкодування, страховик зобов'язаний сплатити пеню у розмірі 0,01% від суми страхового відшкодування за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на день виникнення прострочення. Обґрунтовуючи позовну заяву про визнання договору в цій частині недійсним, позивачка посилалася на те, що умова договору про сплату пені у розмірі 0,01% є несправедливою, а тому відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» таке положення є недійсним. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Частинами 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений ч. З ст. 18 зазначеного Закону та не є вичерпним. За загальним правилом, встановленим ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У зв'язку з наведеним, умова договору про встановлення пені у розмірі 0,01% не є несправедливою, а тому правових підстав для визнання договору страхування в цій частині недійсним немає. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Пунктом 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором (п. 5 ст. 989 ЦК України). Крім того, відповідно до п. З ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Статтею 9 Закону України «Про страхування» встановлено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. У позовній заяві [PERSON] посилається на те, що 12 квітня 2009 року стався страховий випадок, про що було повідомлено відповідача у встановленому договором порядку. Сума страхового відшкодування складає 1 920 грн. На підтвердження позовної вимоги про стягнення страхового відшкодування у зазначеному розмірі, позивачкою надано суду копію повідомлення про пошкодження транспортного засобу (а.с. 16), копію акту огляду транспортного засобу (а.с. 17), копію заяви про виплату страхового відшкодування (а.с. 18), копію рахунку-фактури від 13 квітня 2009 року, складеного ФОП [PERSON] (а.с. 64). Крім того, 10 липня 2009 року стався страховий випадок. Сума страхового відшкодування складає 1 470 грн. На підтвердження позовної вимоги про стягнення страхового відшкодування у зазначеному розмірі позивачкою надано суду копію рахунку-фактури від 14 липня 2009 року, складеного ФОП [PERSON] (а.с. 63). Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У порушення зазначених вимог закону суду не надано доказів того, що дійсно 12 квітня 2009 року та 10 липня 2009 року мали місце страхові випадки, передбачені договором; не надано довідок органів МВС або інших документів відповідно до характеру подій про факт та обставини настання страхових випадків; не надано програми страхування, якою встановлюються умови виплати страхового відшкодування без довідки компетентного органу. До того ж, у матеріалах справи відсутні відомості про те, що позивачкою було повідомлено відповідача про страховий випадок, який стався 10 липня 2009 року. Виходячи з наведеного, підстав для задоволення позовних вимог про стягнення страхового відшкодування за страховими випадками, що сталися 12 квітня 2009 року та 10 липня 2009 року немає. У зв'язку з цим, позовні вимоги про стягнення пені за несвоєчасну сплату страхового відшкодування за зазначеними страховими випадками задоволенню не підлягають. Разом з тим, не можуть бути і задоволені позовні вимоги про стягнення пені за несвоєчасну сплату страхового відшкодування за страховим випадком, який стався 31 січня 2009 року, виходячи з наступного. Так, в обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] надано акт здачі - прийняття робіт на суму 2 600 грн. від 2 березня 2009 року (а.с. 13) та повідомлення про отримання переказу фізичними особами від 19 березня 2009 року (а.с. 14). Однак, на порушення вимог ст. 60 ЦПК України суду не надано належних доказів того, що дійсно відповідач прострочив виконання своїх зобов'язань за договором страхування по виплаті страхового відшкодування за страховим випадком від 31 січня 2009 року. Оскільки, позивачкою не надано належних доказів того, що відповідач порушив свої зобов'язання за договром страхування, то підстав для задоволення позовної вимоги при повернення страхового платежу у розмірі 4 814 грн. 21 коп. немає. Крім того, не можуть бути задоволені і позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 25 000 грн., виходячи з наступного. За загальним правилом особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України, або у випадках, передбачених нормами ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Частина 1 ст. 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Види цивільної відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань за договором страхування встановлені главою 67 ЦК України, Законом України «Про страхування». Відшкодування моральної шкоди, як вид цивільної відповідальності, за неналежне виконання чи невиконання зобов'язань за договором страхування нормами ЦК України, Закону України «Про страхування», а також Договором не передбачено. Таким чином, підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди немає.

Outcome: dismissed