Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-30 00:00:00

В серпні 2009 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з ВАТ «ММЗЗ» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 11 400,00 грн., вихідну допомогу при припиненні трудового договору в розмірі 5700 грн. та компенсацію за невикористані щорічні відпустки в розмірі 10 600,0 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що з березня 2001 року він працював у ВАТ «ММЗЗ» на посаді директора виробничого відділення. 27 травня 2009 року був звільнений, в зв`язку із скороченням штату працівників. При звільненні позивачу була нарахована заробітна плата за період з 01 лютого 2009 року по 27 травня 2009 року в розмірі 7 600,00 грн., яка не була виплачена внаслідок відсутності коштів, тому станом на 31 липня 2009 року заборгованість по заробітній платі склала 11 400,00 грн. Крім того, у вищевказаний розрахунок не було враховано компенсацію невикористаних щорічних відпусток за період з квітня 2005 року по травень 2009 року в розмірі 10 600,00 грн., вихідну допомогу при припиненні трудового договору в розмірі 5700,00 грн. В зв`язку з тим, що відповідач не бажає добровільно виплатити розрахунок при звільненні, позивач просив суд стягнути цю суму в примусовому порядку. В судовому засіданні позивач позов уточнив та просив стягнути з ВАТ «ММЗЗ» на його користь розрахунок при звільненні в розмірі 24 624,28 грн., посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив уточнений позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні уточнений позов не визнала, просила у задоволенні позову відмовити, вказувала на те, що 02 березня 2009 року наказом директора ВАТ «ММЗЗ» ЧижиковаВ.В. було затверджено новий штатний розпис, згідно з яким посада комерційного директора, яку займав [PERSON] , була скорочена. На підставі наказу директора №6 від 04 березня 2009 року [PERSON] в письмовій формі був повідомлений про заплановане звільнення з 27 травня 2009 року. Наказом директора №19-К від 13 травня 2009 року [PERSON] був звільнений на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогули. 25 травня 2009 року директором ВАТ «ММЗЗ» був обраний [PERSON] , який на прохання [PERSON] видав наказ №23/3-К від 27 травня 2009 року про звільнення останнього на підставі ст.40 п.4 КЗпП України в зв`язку зі скороченням штату працівників. При звільненні [PERSON] була нарахована заробітна плата станом на 27 травня 2009 року, яку він отримав в листопаді 2009 року. Вихідна допомога при припиненні трудового договору не була виплачена, оскільки на майно та грошові кошти ВАТ «ММЗЗ» було накладено арешт. Крім того, на підприємстві відсутня книга наказів директора ВАТ «ММЗЗ» [PERSON] , тому той факт, що позивачем не були використані відпустки з квітня 2005 року по травень 2009 року, не можливо підтвердити або опротестувати, тому просила в частині стягнення компенсації за невикористанні щорічні відпустки відмовити. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали по справі, суд знаходить уточнений позов обгрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з березня 2001 року позивач працював у ВАТ «ММЗЗ» на посаді директора виробничого відділення. Наказом директора ВАТ «ММЗЗ» №32-к від 10 квітня 2006 року в зв`язку з новим штатним розписом [PERSON] було переведено на посаду комерційного директора ВАТ «ММЗЗ» з 10 квітня 2006 року (а.с.20). Наказом директора «ММЗЗ» Запорожця О.Д. №23/3-К від 27 травня 2009 року [PERSON] був звільнений в зв`язку із скороченням чисельності працівників (а.с.34). При звільненні позивачу була нарахована заробітна плата за період з 01 лютого 2009 року по 27 травня 2009 року в розмірі 7 600,00 грн., яка не була виплачена внаслідок арешту майна ВАТ «ММЗЗ» (а.с.35-37). Станом на 31 липня 2009 року заборгованість ВАТ «ММЗЗ» по заробітній платі [PERSON] склала 11 400,00 грн. Згідно з приписом провідного державного інспектора праці Смирнова О.1. №14-01- 073/0296-0261 від 16 липня 2009 року [PERSON] не була нарахована та виплачена вихідна допомога при звільненні (а.с.38). Крім того, з постанови провідного державного інспектора праці Смирнова О.І. №14-01- 073/0034 від 16 липня 2009 року про накладення штрафу вбачається, що [PERSON] на час перевірки не були нараховані та виплачені кошти, належні працівнику при звільненні (а.с.39- 40). Згідно з ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору на підставі ч.І ст.40 КЗпП, тобто скорочення чисельності або штату працівників, працівникові виплачується вихідна допомога в розмірі не менше середнього місячного заробітку. Таким чином, вихідна допомога при припиненні трудового договору з [PERSON] становить 5700,00 грн. Відповідно до ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. За період з квітня 2005 року по травень 2009 року компенсація невикористаних щорічних відпусток [PERSON] становить 10 600,00 грн. Вищевказаний факт був підтверджений допитаними в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили, що [PERSON] з 2005 року не був у щорічній відпустці, так як цього вимагала його посада директора, але письмово підтвердити це неможливо, в зв`язку з тим, що в лютому 2009 року на ВАТ «ММЗЗ» була вчинена крадіжка документів щодо кадрового забезпечення підприємства. Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Крім того, ст.117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у вищевказані строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити вищевказане відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Таким чином, посилання представника відповідача в судовому засіданні на те, що виплату заробітної плати при звільненні [PERSON] та вихідної допомоги при припиненні трудового договору було затримано в зв`язку з накладенням арешту на майно підприємства, є неправомірним, та таким, що порушує право позивача на оплату праці. Крім того, посилання представника відповідача на неможливість оцінити позовні вимоги в частині стягнення компенсації за невикористанні щорічні відпустки за період з квітня 2005 року по травень 2009 року в зв`язку з відсутністю наказів, не може розглядатися як підстава для відмови в задоволенні вищевказаних позовних вимог, оскільки відповідно до ч.З ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.88 Цивільного Процесуального Кодексу України суд стягує з відповідача витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн. та державне мито в розмірі 51,00 грн. в зв`язку з тим, що згідно п.4 ч.З ст.81 ЦПК України та п.1 ч.І ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» позивач звільнений від сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та державного мита при подачі позову.

Outcome: approved