Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим. шо він 04.07.2006 року позичив [PERSON] кошти на його потреби у сумі 14540 грн, що стверджується його власноручною розпискою. До 15 жовтня 2006 року відповідач зобов'язувався повернути зазначені кошти, проте, зобов'язання не виконав. На його прохання повернути борг відповідач не реагує, вважаючи, що розписка не породжує будь-яких юридичних наслідків. У зв'язку з ним позивач просить стягнути суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від суми боргу, що станом на 28 лютого 2010 року складає 23992 грн. 33 коп. в тому числі 14540 грн.- основний борг, збитки пов'язані з інфляційними процесами 7982 грн. 40 коп. та три відсотки річних від простроченої суми 1469 грн. 93 коп. Позивач у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, пославшись на обставини, якими обгрунтовує свої позовні вимоги та на докази, що їх стверджують. Відповідач позов не визнав у повному обсязі та суду пояснив, що він разом з позивачем займались підприємницькою діяльністю. Гроші готівкою він не отримував від позивача, але на його кошти придбав товар, який повинен був реалізувати. Написання боргової розписки не заперечує, проте вважає, що він займався спільною підприємницькою діяльністю. Заслухавши доводи сторін, пояснення свідків, з'ясувавши обставини справи, перевіривши докази суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] має боргове зобов'язання перед [PERSON] на суму 14540 грн.. що стверджується розпискою [PERSON] від 04.07.2006 року. Борг підлягав поверненню у термін до 15.10.2006 року. Факт написання розписки та неповернення боргу відповідач не заперечує. Допитаний у судовому свідок [PERSON] дружина позивача, суду пояснила, що вона була присутня при написанні розписки [PERSON] Розписка була написана добровільно без будь-якого тиску на відповідача. Пояснила, що гроші відповідачу були потрібні для здійснення підприємницької діяльності та придбання товару. Кошти [PERSON] повинен був повернути після реалізації товару, але не повернув. Свідок [PERSON] мати відповідача, суду пояснила, що її син [PERSON] разом з [PERSON] займались бізнесом. Про боргову розписку сина їй нічого не відомо. Вважає, що кошти син взяв у [PERSON] для ведення спільного бізнесу. На кошти [PERSON] її сином був придбаний товар, проте реалізувати його не вдалось. Де знаходиться придбаний товар їй не відомо. Будь-яких письмових угод щодо ведення бізнесу [PERSON] та [PERSON] не укладали. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Таким чином суд вважає доведеним факт укладання сторонами договору позики з дотриманням вимог щодо його форми. Із змісту ч. З ст. 10 ЦПК України випливає, що обовязок доведення обставин, на які особа посилається як на підставу своїх вимог або заперечень покладається на неї. Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що кошти ним позичались у позивача для ведення спільного бізнесу, атому він не повинен віддавати зазначені кошти. Дану обставину суд вважає недоведеною. оскільки вона повністю заперечується позивачем, а відповідач не надав суду жодного належного та допустимого доказу, на підтвердження зазначеної обставини. Покази свідка [PERSON] суд оцінює критично, оскільки інформація, яку вона повідомила суду, є похідною від інформації, яку вона отримала від свого сина Із змісту статті 526 ЦК України випливає, що зобов'язання мас виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.І ст. 1050 та ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги зазначені обставини, суд вважає, що вимоги позивача грунтуються на законі та договорі є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Судові витрати понесені позивачем присуджуються на його користь з відповідача у відповідності з вимогами ст. 88 ЦГІК України. На підставі викладеного, та ст.ст. 526, ч.І ст. 1050, ч.2 ст. 625 ЦК України,

Outcome: approved