Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-11 00:00:00

В травні 2008 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до КП “Чернігівський обласний навчально-курсовий комбінат”, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість по виплаті надбавки за вислугу років за період з 01.01.2001 року по 08.01.2008 року в розмірі 19507 грн. 69 коп., заборгованість по виплаті допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2001 року по 31.12.2007 року в розмірі 6920 грн. 45 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., стягнути компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, стягнути індексацію за весь період невиплати втрачених доходів у вигляді надбавки за вислугу років та допомоги на оздоровлення, зобов'язати відповідача сплатити збір до Пенсійного фонду України у зв'язку з виплатою йому сум надбавки за вислугу років та допомоги на оздоровлення. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що він працював у відповідача на посаді викладача з правил дорожнього руху, така посада відноситься до переліку педагогічних та науково-педагогічних посад, робота на яких гарантує йому виплату відповідно до ст.57 Закону України „Про освіту” щомісячної надбавки за вислугу років та допомоги на оздоровлення, проте відповідач з 2001 року не нараховував і не виплачував цих виплат. В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги в частині стягнення надбавки за вислугу років та матеріальної допомоги на оздоровлення, та просив стягнути з КП “Чернігівський обласний навчально-курсовий комбінат” надбавку за вислугу років у розмірі 17723 грн. 95коп. та допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі 2427 грн. Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 14 жовтня 2008 року позов [PERSON]. задоволено частково. Стягнуто з КП “Чернігівський обласний навчально-курсовий комбінат” на користь [PERSON]. заборгованість по виплаті надбавки за вислугу років за період з 01.01.2001 року по 08.01.2008 року в сумі 17798 грн. 99 коп., допомогу на оздоровлення за період з 01.01.2001 року по 31.12.2007 року в сумі 2617 грн., індексацію заборгованості з виплати заробітної плати та надбавки за вислугу років у сумі 4722 грн 68 коп., компенсацію за порушення термінів виплати в сумі 6490грн 02коп. На відшкодування моральної шкоди з КП “Чернігівський обласний навчально-курсовий комбінат” на користь [PERSON]. стягнуто 100 грн.. В решті позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з таким рішенням суду КП “Чернігівський обласний навчально-курсовий комбінат” подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 14 жовтня 2008 року та відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідно до Закону України “Про реструктуризацію заборгованості з виплат, передбачених статтею 57 Закону України ”Про освіту” педагогічним, науково-педагогічним та іншим категоріям працівників навчальних закладів” погашення кредиторської заборгованості проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України, а судом, всупереч даній нормі стягнено заборгованість з апелянта. Також апелянт вважає, що судом невірно застосовано ст.57 Закону України „Про освіту”, оскільки КП є комунальним комерційним підприємством, створене з метою надання платних послуг по навчанню робітничих кадрів та перепідготовки інженерно-технічних працівників, та одержання прибутку від цієї діяльності; ні Статут підприємства, ні колективний договір не містять зобов”язань, передбачених ст.57 Закону України ”Про освіту”. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, апеляційний суд знаходить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині стягнутих грошових сум, виходячи з наступного. Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги позивача в частині стягнення надбавки за вислугу років та допомоги на оздоровлення прийшов до висновку, що відповідач повинен був здійснити виплату цих коштів незалежно від наявності коштів на такі виплати, оскільки їх виплата передбачена законодавством. З таким висновком погоджується і апеляційний суд. По справі встановлено, що позивач [PERSON] в період з 01 вересня 1999 року по 08 січня 2008 року працював викладачем з правил дорожнього руху КП “Чернігівський обласний навчально-курсовий комбінат” (а.с.12,14). Відповідно до положень ст.41 Закону України “Про освіту” та ст.18 Закону України “Про професійно-технічну освіту” навчально-курсовий комбінат віднесено до професійно-технічних навчальних закладів. Відповідно до Типового положення про навчально-курсовий комбінат(центр, пункт) професійного навчання робітників, затвердженого наказом Міністерства освіти, Міністерства праці України від 20 травня 1993 року № 148/32 навчально- курсовий комбінат є навчальним закладом системи освіти з професійного навчання робітничих кадрів на виробництві. У своїй діяльності навчально-курсовий комбінат керується законом України „Про освіту”, іншим чинним законодавством, нормативними актами центрального органу державного управління освітою, міністерства, відомства, підприємства, організації у підпорядкуванні яких він знаходиться, цим Положенням та власним Статутом. Фінансування навчально-курсового комбінату має здійснюватися у розмірі не нижчому від нормативів фінансування державних професійних навчальних закладів системи освіти. Ст.45 Закону України „ Про професійно-технічну освіту” визначено, що до педагогічних працівників професійно - технічних навчальних закладів та установ професійно - технічної освіти належать - викладачі. Права, обов”язки та соціальні гарантії педагогічних працівників визначаються Законом України „Про освіту” та іншими нормативно-правовими актами - ч.1 ст.47 вищезазначеного Закону. Згідно ч. 7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом Статтею 57 Закону України “Про освіту” передбачені гарантії держави педагогічним, науково-педагогічним працівникам та іншим категоріям працівників закладів освіти, у тому числі й виплата надбавок за вислугу років та допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки. Представники апелянта в судовому засіданні апеляційного суду не заперечували, що посада позивача відноситься до педагогічних працівників, проте вважали, що оскільки підприємство є комунальним комерційним підприємством та ні Статутом, ні колективним договором не передбачені зобов”язання, визначені ст.57 Закону України ”Про освіту”, вони не повинні нести зобов”язання перед позивачем з виплати надбавки за вислугу років та допомоги на оздоровлення. Апеляційний суд виходить з того, що займана позивачем посада викладача відноситься до переліку педагогічних працівників і, відповідно, на нього поширюються законодавчі гарантії, визначені ст. 57 Закону України „Про освіту”, зокрема, про виплату надбавки за вислугу років і допомоги на оздоровлення. Доводи апелянта про те, що зазначені виплати не передбачені Статутом та колективним договором, не можуть бути взяті до уваги, оскільки гарантовані чинним законодавством виплати не можуть залежати від фінансової спроможності відповідача і обсяг права позивача за наявності законодавчих гарантій на оплату праці не може бути обмежений роботодавцем, Статутом КП та колективним договором. Також апеляційний суд вважає необгрунтованими посилання апелянта на Закон України „Про реструктуризацію заборгованостей з виплат, передбачених статтею 57 Закону України педагогічним, науково-педагогічним та іншим категоріям працівників навчальних закладів”, оскільки заборгованість по спірним виплатам має нести саме відповідач. Щодо стягнутих судом першої інстанції сум з заборгованості по виплаті надбавки за вислугу років, допомоги на оздоровлення, компенсації втрати частини доходів у зв”язку з порушенням термінів виплати та індексації цих виплат, апеляційний суд виходить з того, що представник апелянта не заперечувала проти узгоджених сторонами при розгляді справи в суді першої інстанції та визначених судом сум заборгованості зі спірних виплат (а.с.56-57). Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову [PERSON]. в цій частині, проте припустився помилки в обчисленні періоду, за який позивач має право на отримання спірних виплат. Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Вказана норма набрала чинності з 02 серпня 2001 року, тобто з дня опублікування змін до ч.2 ст.233 КЗпП України. Проте дана норма не поширюється на випадки, коли передбачений ст.233 КЗпП України в чинній до цього редакції тримісячний строк звернення до суду за вирішенням трудового спору закінчився до набрання чинності нової редакції ч.2. Оскільки позовні вимоги заявлені за період, починаючи з 01 січня 2001 року, поважних причин для поновлення трьохмісячного строку для звернення до суду позивачем не наведено, апеляційний суд вважає, що позов підлягає задоволенню за період, починаючи з 02 серпня 2001 року і, відповідно, рішення суду підлягає зміні в частині сум заборгованості по виплаті надбавки за вислугу років, допомоги на оздоровлення, компенсації втрати частини доходів у зв”язку з порушенням термінів їх виплати, обрахувавши їх з 02 серпня 2001 року, що становитиме: заборгованість з виплати надбавки за вислугу років з 02.08.2001 року по 08.01.2008 року - 17058грн. 24 коп. (17798грн.99 коп. -739 грн.76 коп.), допомоги на оздоровлення за період з 02.08.2001 року по 31.12.2007 року - 2563 грн.67 коп. (2617 грн.- 53 грн.33 коп.) та компенсації втрати частини доходів у зв”язку з порушенням термінів їх виплати - 6028 грн. 34 коп. (6490 грн.02 коп. - 461 грн.68 коп.). Апеляційний суд вважає вірним вирішення вимог про відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки судом першої інстанції правильно враховано глибину, тривалість моральних переживань позивача та принцип виваженості, розумності та справедливості при визначенні розміру морального відшкодування. В іншій частині рішення суду належить залишити без змін.

Outcome: partial