Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-09 00:00:00

У грудні 2009 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] комітету Полтавської міської ради, [PERSON] підприємства «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», треті особи: Управління з питань містобудування та архітектури [PERSON] комітету Полтавської міської ради, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю, Управління земельних ресурсів та земельного кадастру виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання права власності на самочинне перепланування та зобов»язання вчинення дій. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] комітету Полтавської міської ради в судове засідання не з»явився, але надав суду заяву, в якій просив суд відкласти розгляд справи, в зв»язку з перебуванням його в той день у судовому засіданні Київського міжобласного апеляційного господарського суду, а також те, що інші представники Полтавської міської ради у даний час будуть задіяні у інших розглядах судових справ. Від відповідача [PERSON] підприємства «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Представник третьої особи Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в судове засідання не заявився, про причину своєї неявки суд не повідомив, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи. Представник третьої особи Управління земельних ресурсів та земельного кадастру виконавчого комітету Полтавської міської ради в судове засідання не з»явився, але до суду надійшла заява, в якій просять справу розглянути без участі їхнього представника. Представник третьої особи Управління у справах містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала. Суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України справу розглянув без участі відповідача на основі наявних у справі даних та доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.11.2007 року належать нежитлові приміщення загальною площею 85,3 кв.м., що знаходяться в будинку № 91 по вулиці Леніна в місті Полтаві. Як зазначає у позовній заяві позивач, у вказаному приміщенні, з метою поліпшення умов для роботи, ним було здійснено самочинне перепланування, а саме створене коридор, вбиральню, душову, кладову, шляхом улаштування перегородок з дверними та віконними отворами у вході в підвал X а. На даний час належне йому приміщення за внутрішнім обміром має площу 78, 6 кв.м. та складається з: підвалу 1 на плані технічного паспорта площею 20,0 кв.м., підвалу 2 на плані технічного паспорта площею 43, 1 кв.м., коридору 3 на плані технічного паспорта площею 8, 6 кв.м, вбиральні 4 площею 1,8 кв.м.. душової 5 на плані технічного паспорта 2, 6 кв.м., кладової 6 на плані технічного паспорта 2.5 кв.м. В результаті здійсненого перепланування технічний стан всіх приміщень добрий, Пошкоджень та деформацій немає, що підтверджується висновком судового експерта [PERSON] № 203-09 від 20.11.2009 року. Як, пояснила в судовому засіданні представник позивач, на даний час позивач [PERSON] не має можливості повноцінно реалізувати своє право власності на вказані приміщення, оскільки має місце самочинне перепланування, а тому він був змушений звернутись до суду з даним позовом, оскільки відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати, ним документа, який засвідчує його право власності, а тому просила позов задовольнити. Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В силу ст. 325 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженим. Право власності на новостворену річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийнятій до експлуатації, що визначено сі. 331 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved