Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] вищий навчальний заклад «Запорізький національний університет» звернувся до суду з позовом до відповідача до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті державного кредиту на навчання, в якому зазначає наступне. 19.11.2001р. між Запорізьким національним університетом та відповідачем [PERSON] була укладена угода №4 про навчання студента. 18.11.2003р. в зв'язку з прийняттям постанови КМ України №916 від 16.06.7.003р. між сторонами була підписана додаткова угода №15, відповідно до умов якої позивач мав надати відповідачу освітні послуги за рахунок державних пільгових коштів на кредитній основі, а відповідач зобов'язувався повернути ці кошти на протязі 15 років (по 1/15 кожний рік) та 3% річних за користування коштами. Відповідач проходив навчання за спеціальністю «правознавство». Йому були надані освітні послуги за рахунок коштів державного пільгового кредиту згідно зазначеної угоди з вересня 2001р. по червень 2005р. У відповідності до п.4.1 угоди відповідач повинен розпочати повернення кредиту з дванадцятого місяця після закінчення навчання, тобто з червня 2006р.. Відповідно до довідки бухгалтерії Запорізького національного університету станом на 01.01.2008р. сума заборгованості відповідача складає 7513.34грн., в тому числі відсотки за користування кредитом 3780.00грн. 13.02.2008р. відповідачу було направлено лист з вимогою сплатити суму боргу, але навіть після цього заборгованість не була погашена. Позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості по сплаті державного кредиту на навчання 7513.34грн. (в тому числі відсотки за користування кредитом: 3780.00грн.), суму сплаченого держмита у розмірі 75.00грн. та суму сплаченого платежу за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30.00грн., всього - 7618.34ір.; . В заяві про уточнення позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до довідки: його бухгалтерії №13 від 12.02.2009р. сума заборгованості відповідача станом на 01.01 .2009р. складає 10 220.01грн., з тому числі відсотки за користування кредитом 4 620.00грн. Позизач просить стягнути з відповідача суму заборгованості - 10 220.01грн. (в тому числі відсотки по сплаті держкредиту на навчання - 4 620.00грн.), державне мито - 103.00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 30. 00грн., всього 10 353.01грн. Позивач в судовому засіданні участі не приймав, надав письмові клопотання, якими просить розглядати дану цивільну справу без участі його представника, при цьому просить врахувати надані ним уточнення до позовної заяви та документи, що зазначені в додатку до клопотання (а.с.63,88,81). Відповідач в судове засідання 01.04.2010р. не з'явився, це є його друга неявка. Про дату та місце розгляду справи він був повідомлений судом належним чином, про що є підтвердження в матеріалах справи, де він особисто розписався про те, що йому відома дата судового засідання (а.с.79,90). Про причини своєї неявки від відповідача ніякої інформації не надходило, також не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, така заява ним надавалась лише стосовно проведення без його участі попереднього судового засідання. На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що за обставин, що склалися, доцільно провести заочний розгляд справи, що передбачено ст.225 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які посилався позивач в своєму позові, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Згідно ст.ст. 10,11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України договори є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків і як будь-який правочин, є актом, що виражає спільну волю сторін. В зміст договору входять ті умови, на яких сторони погодились виконувати договір, вони повинні дотримуватись взятих на себе зобов'язань. Статтею 325 ЦК України закріплена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. У відповідності до вимог ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з нормами цивільного законодавства зобов'язання, підставою виникнення яких є договір, мають грунтуватися на засадах добросовісності, розумності і справедливості. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В ході судового розгляду справи встановлено, що 19.11.2001р. між сторонами укладено в письмовій формі договір на навчання студента (відповідача), а 18.11.2003р. між ними укладено додаткова угода №15. Відповідно до взятого на себе зобов'язання відповідач повинен був з червня місяця 2006р. розпочати повернення коштів, однак ці зобов'язання він порушив, тобто не виконав, тому через 2 роки 31.07.2008р. позивач звернувся з зазначеним позовом до суду, а згодом з уточненнями до нього, якими він збільшив ціну позову і просить стягнути з відповідача заборгованість, яка створилась вже станом на 01.01.2009р. і складає 10 220.01грн., в тому числі відсотки за користування кредитом - 4 620.00 грн. Відповідач надав суду заперечення проти позову, в яких висловив свою думку щодо невиконання ним умов договорів, яка полягає в тому, що кредит та відсотки можуть не повертатись у разі відпрацювання одержувачем кредиту не менше 5 років після закінчення навчального закладу в державному або комунальному закладі чи установі в сільській місцевості (а.с.73,84). Однак, суд не поділяє доводи відповідача з цього приводу, оскільки він працевлаштувався в січні 2009р., а зобов'язання по погашенню кредиту він повинен був розпочати з дванадцятого місяця після закінчення навчання, - з червня 2006р. За тривалий проміжок часу відповідач заборгованість по кредиту не сплачував. Будь-яких домовленостей з позивачем не намагався досягти (як, наприклад, про надання відстрочки в погашенні боргу). Як вбачається з наданого позивачем розрахунку суми заборгованості, викладеному з довідках бухгалтерії закладу позивача (а.с. 13,33), також з врахуванням внесених позивачем згодом змін до позову (в бік збільшення суми), з відповідача підлягає до стягнення основна сума боргу - 10 220.01грн. та судові витрати в загальному розмірі 133.00 грн. Позовні вимоги позивача знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду справи. Вони підтверджуються матеріалами справи, а саме: копіями витягів з наказів закладу позивача щодо зарахування позивача на навчання та завершення ним навчання в повному обсязі (а.с.9-11), копією листа-нагадування позивача на ім'я відповідача про необхідність погашення кредиту (а.с. 12), копією довідки-розрахунку заборгованості по кредиту (а.с. 13), копією угоди на навчання студента №4 від 19.11.2001р. та додаткової угоди від 18.11.2003р. до даної угоди (а.с.14-16), копією наказу №4 від 16.01.2009р. про працевлаштування відповідача (а.с.66), листами Міністерства освіти і науки України від 23.01.2009р. таї 11.03.2009р., з якого вбачається, що одержувач кредиту має повертати кредит та відсотки, починаючи з дванадцятого місяця після закінчення навчання у вищому навчальному закладі до моменту працевлаштування за фахом у сільській місцевості, праця за фахом у сільській місцевості повинна щороку підтверджуватись довідкою з місця роботи (а.с.67,68), копією листа Міністерства юстиції України від 23.06.2009р., яким позивачеві надано роз'яснення про те, що селище міського типу відноситься до категорії міських населених пунктів (а.с.69). З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог, оскільки вони є законними, обґрунтованими, такими, що виходять з договірних зобов'язань, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності до вимог ст.88 ЦІПОК України з відповідача відлягають до стягнення судові витрати, понесені позивачем в зв'язку з розглядом даної справи, а саме : сплачене ним державне мито за подачу позову до суду в сумі 103.00 грн. та витрата на інформаційне- технічне забезпечення розгляду справи, розмір яких становить 30.00 грн., загальна сума судових витрат - 133.00 грн. Сплата судових витрат підтверджена позивачем документально (а.с.5,6,34).

Outcome: approved