Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-21 00:00:00

[PERSON] 31 січня 2006 року звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], ПНТП «Дніпровське Н» про стягнення матеріальної шкоди, витрат і моральної шкоди, позовні вимоги доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своєму позові, а його представник в судовому засіданні посилався на те, що 05 квітня 2005 року з вини відповідачів сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої йому завдано значну матеріальну і моральну шкоду, фактично знищено його майно - автомобіль. Була кримінальна справа і вирок суду, матеріальну шкоду стягнуто, виконавчий лист знаходиться на виконанні в державній виконавчій службі. Завдана значна моральна шкода. Він тривалий час був без своєї машини, лікується, поніс багато витрат на лікування та життєздатність. В добровільному порядку відповідачі не погоджуються виплачувати будь-яку шкоду, вважає такі дії відповідачів неправильними і просив стягнути солідарно з [PERSON] та ПНТП «Дніпровське Н» на користь [PERSON] моральну шкоду 10000 грн., задовольнивши уточнений позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, пояснивши, що дійсно 05 квітня 2005 року з його вини була дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої винним визнано його, знищено автомобіль позивача, його засуджено вироком суду і стягнуто матеріальну шкоду, позивачу дійсно завдана шкода, він згоден відшкодувати її і моральну шкоду, але просив врахувати його тяжкий сімейний та матеріальний стан, проти задоволення позову не заперечував. Представник відповідача ПНТП «Дніпровське Н» в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим розгляд справи без представника цього відповідача згідно ст. 169 ЦПК України Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В судовому засіданні встановлено, що в м. Дніпропетровську за адресою пр. Героїв, 2 на квітень 2005 року приватне науково-технічне підприємство «Дніпровське Н» здійснювало підприємницьку діяльність на стаціонарній автостоянці поряд з торгівельним комплексом «Білла», на якій (автостоянці) цілодобово надавались послуги по зберіганню автотранспортних засобів. З закінченням роботи 04 квітня 2005 року біля 23.00 водій автомобіля «[PERSON] 609Д», державний номер 030 68 АА [PERSON], власник автомобіля позивач [PERSON] на підставі свідоцтва ЯАВ № 017145 про реєстрацію транспортного засобу від 04 листопада 2003 року, з метою зберігання в міжзмінний період заїхав на вказану автостоянку і поставив автобус «[PERSON] 609Д» на визначене працівниками стоянки місце. Прийняття вказаного автобусу позивача на стоянку і зберігання його було зафіксовано в книзі обліку транспортних засобів, прийнятих на автостоянку з вказівкою часу прийняття, стану автобусу і також була прийнята оплата в розмірі 4 грн. за надання послуг зберігання прийнятого автобусу. На вказану автостоянку відповідачем ПНТП «Дніпровське Н» був прийнятий на роботу доглядати за впуском та випуском автотранспорту, визначати місця стоянки, оглядати стан транспортних засобів і охороняти їх відповідач [PERSON] Останній 05 квітня 2005 року знаходився на вказаному своєму робочому місці і виконував свої трудові обовязки. Скориставшись з вини ПНТП «Дніпровське Н» [PERSON] своїм вільним доступом до належного позивачу автомобіля, поставленого на цю автостоянку, біля 01.00 самоуправно виїхав на вказаному автомобілі позивача, здійснив на ньому поїздку по місту, зокрема на вул. Тітова, де збив кіоск, а також пошкодив автобус, від чого цей автобус позивача на вул. Запорізьке шосе загорівся і на вул. Панікахи згорів. При цьому порушення цим відповідачем своїх трудових обовязків і закону знаходилось у прямому причинно-слідчому звязку із наслідками у вигляді знищення автомобіля позивача. За вчинення вказаних злочинних дій вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2005 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого. 3 ст. 289 КК України та визначено покарання в вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна та стягнуто на користь позивача матеріальну шкоду за знищення вказаного автобусу 80789 грн. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2005 року помякшене покарання [PERSON] до 7 років позбавлення волі, а в частині цивільного позову вирок скасовано і рекомендовано звернутися з позовом про це в порядку цивільного судочинства. Ухвалою Верховного Суду України від 17 червня 2008 року вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2005 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2005 року змінені: дії [PERSON] кваліфіковано правильно по ч. 2 ст. 289 КК України і призначено покарання в вигляді позбавлення волі з застосуванням ст. 69 КК України 4 роки позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, решта залишена без змін в тому числі залишено стягнутим за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2005 року матеріальну шкоду. Таким чином, ухвалою Верховного Суду України від 17 червня 2008 року, вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2005 року та ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2005 року встановлено факт вчинення відповідачем злочину і відповідно винність відповідачів в завданні шкоди. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Ухвала Верховного Суду України від 17 червня 2008 року, вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2005 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2005 року набрали законної сили і виконуються, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування даного позову в частині питань чи мали місце дії відповідача, а саме дії, що містять в собі склад злочину, наявність причинно-слідчого звязку між винними діями, повязаними з порушенням вимог закону відповідачами і завданням шкоди позивачу. Вказаними протиправними діями відповідачів позивачу було завдано матеріальної шкоди. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, ..., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.... Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Таким чином неправомірними діями відповідачів, повязаними з порушенням трудових обовязків, використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) та скоєнням злочину позивачу було завдано ушкодження здоровя, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями відповідачів і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. З огляду на вказане, суд вважає підлягаючими частковому задоволенню і вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн. з відповідачів на користь позивача, оскільки позивачу дійсно завдано моральної шкоди: нервові хвилювання, моральні страждання, стресові ситуації, хвороба, безпідставне затягування питання про відшкодування шкоди і розгляд справи додатково спричинило нервові хвилювання, позивач конче потребує матеріальної підтримки на законних підставах, але отримати не може в звязку з неправомірними діями відповідача, порушується звичний порядок життя сімї позивача. Усвідомлення того факту, що через нього (позивача) його близькі та рідні вимушені змінити уклад свого життя, вживати додаткових зусиль і позбавити себе нормального відпочинку постійно пригнічувало і продовжує пригнічувати позивача; безсоння від болю та від хвилювань в результаті викликало не лише фізичну але й душевну біль, та завдало глибокої душевної травми. В задоволенні решти вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно відповідачів по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього по автомобілю, предмета спору, а відповідач цього не довів, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобовязань або відсутність вини стосовно позовних вимог є припущенням. Не може суд прийняти до уваги можливе заперечення відповідача приватного науково-технічного підприємства «Дніпровське Н» проти позову повністю, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає за необхідне стягнути солідарно з [PERSON] та ПНТП «Дніпровське Н» на користь позивача [PERSON] моральну шкоду 5000 грн., в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, а також стягнути солідарно з відповідачів на користь держави судовий збір 08 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 30 грн. Таким чином, позовна заява знайшла своє підтвердження в ході судового засідання і підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial