Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-14 00:00:00

21 жовтня 2009 року орган опіки та піклування Ленінського району м. Дніпропетровська звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа: прокурор Ленінського району м. Дніпропетровська. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на первинному обліку у службі у справах дітей Ленінського району перебуває малолітній [PERSON], [INFO], який залишився без батьківського піклування. Мати дитини - [PERSON] після пологів повідомила про намір залишити дитину, самовільно пішла з пологового відділення МКЛ №2. Позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні її малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Ухвалою суду від 16 лютого 2010 року залучено до участі у справі у якості третьої особи комунальний заклад «Спеціалізований Будинок дитини №1 Дніпропетровської обласної ради». В судовому засіданні позивач в особі свого представника за дорученням - Гулідова М.В., позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідачка позовні вимоги визнала та просила суд їх задовольнити. В судовому засіданні пояснила, що вона мати чотирьох дітей. Старша донька - [PERSON], [INFO] проживає разом із нею, навчається у СШ №72 у другому класі. Де знаходяться інші діти вона не знає, бо залишила їх відразу після народження у пологових будинках міста. Представник прокуратури Ленінського району м. Дніпропетровська [PERSON] у судовому засіданні підтримала позицію органу опіки та піклування, в інтересах малолітнього вважала за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав. Третя особа - комунальний заклад «Спеціалізований Будинок дитини №1 Дніпропетровської обласної ради» в особі свого представника у судове засідання не з'явився. До суду надійшла заява в якій просить суд розглядати справу без участі їх законного представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 169 ЦПК України, неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. Суд, вважає за можливе розглядати справу без участі представників третіх осіб. Суд вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволення з наступних підстав. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, законів України, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, практику Верховного Суду України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. З урахуванням вимог ст.1 Закону України «Про охорону дитинства», ст.1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» дитина, яка залишилася без піклування батьків у зв'язку з позбавленням їх батьківських прав отримує визначене відповідно до законодавства становище дитини, позбавленої батьківського піклування, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг. В ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] народився [INFO], батьками малолітнього в свідоцтві про народження [NUMBER] від 28 травня 2009 року, актовий запис № 746, записані: батько - [PERSON], мати [PERSON] (а.с. 5). Народження дитини зареєстровано відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. Відомості про батька внесені на підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради про дозвіл на реєстрацію малолітньої дитини від 22 травня 2009 року № 301, відомості про матір згідно з медичним свідоцтвом про народження, виданим міською клінічною лікарнею №2 (а.с.6,8). Відповідно до виписки з історії пологів № 223 [INFO] [PERSON] народила дитину. Відразу після надходження до пологового відділення, вагітна повідомила про намір залишити дитину. 12 травня 2009 року жінка самовільно пішла з пологового відділення залишив дитину (а.с.9). 13 травня 2009 року завідуючим відділенням новонароджених КЗМКЛ №2 Тебердєєвим Денисом Олександровичем у присутності о/у КМСД Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області старшого сержанту міліції Рибак Світлани Євгенівни складено Акт про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я або яку відмовилися забрати батьки чи інші родичі, про підкинуту чи знайдену дитину, в якому зазначається, що [PERSON] травня 2009 року залишила дитину в пологовому будинку без письмової відмови від дитини (а.с.7, 30). Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради за № 448 від 21 липня 2009 року [PERSON], [INFO], надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. Дитину влаштовано до державного закладу для дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування, на повне державне забезпечення. Житло та майно за дитиною не закріплено у зв'язку з його відсутністю (а.с.11). Згідно Акту дитячої міської клінічної лікарні №6 м. Дніпропетровська за № 5/951 від 21 жовтня 2009 року [PERSON], [INFO], прибув до відділення немовлят 13 травня 2009 року, знадився у відділенні до 21 жовтня 2009 року. За час перебування у відділенні ні мати, ніхто з близьких дитиною не цікавився (а.с.19). Згідно довідки за № 01/60-11 від 16 лютого 2010 року за весь час перебування малолітнього [PERSON], [INFO], в закладі охорони здоров'я (до жовтня 2009 року в ДМКЛ №6) та за час перебування дитини в ОКЗ «Будинок дитини №1» (з жовтня 2009 року по теперішній час) ні мати, ні батько, ніхто з близьких родичів дитиною не цікавились, не відвідували, з питання повернення дитини не звертались (а.с. 20). Із пояснень [PERSON] встановлено, що повертати дитину у сім'ю вона не бажає, тому що доля залишеною у пологовому будинку дитини її не турбує. Раніше, у 2006 році [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за невиконання своїх батьківських обов'язків відносно інших двох дітей та за розпивання спиртних напоїв у громадських місцях і появі в громадських місцях у п'яному вигляді (а.с. 31). Згідно висновку органу опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради комісія з питань захисту прав дитини вважає за доцільне в інтересах малолітнього позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні її малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний та духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За ч.2,5 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє їх від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст.ст.3, 155 Сімейного кодексу України, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли з ними не проживає. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. У відповідності до ч.2 ст. 143 СК України, мати, яка не перебуває у шлюбі, зобов'язана забрати дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я, не виконання нею свого обов'язку є підставою для позбавлення батьківських прав за змістом пункту 1 частини 1 статті 164 СК України. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Так, відповідно до статті 166 Сімейного Кодексу України, особа позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає право на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Аналізуючи докази у справі, суд першої інстанції приходить до висновку щодо наявності підстав для позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав у відношенні її малолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки матеріалами справи дійсно встановлено, що відповідачка покинула свою у пологовому будинку, безпідставно відмовилася забрати її, протягом тривалого часу не турбується про її розвиток, виховання, виявляє до дитини байдужість, тим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, у зв'язку із чим, позбавлення її батьківських прав у відношенні до народженого нею сина відповідає інтересам малолітнього. Відповідно до частини 3 статті 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки судовий збір в розмірі 51,00 грн. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в 120,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved