Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-28 00:00:00

[PERSON] 27 жовтня 2009 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, позовні вимоги уточнювалися. Позивач в своєму позові, а його представник в ході судового засідання посилалися на те, що 03 жовтня 2002 року померла мати позивача [PERSON], 05 грудня 2000 року помер син позивача, а 22 жовтня 2008 року померла дружина позивача, залишилося спадкове майно в вигляді 50/100 частин будинку 19 по вул. Верхоянській м. Дніпропетровська, інша частина домоволодіння належить третім особам, відкрилася спадщина, позивач своєчасно не звернувся до нотаріальної контори та МБТІ про надання витягу з реєстру нерухомого майна та визнання права власності в порядку спадкування, через тяжкий стан, хворобу, фактично вступив в спадщину і управління спадковим майном. Інших спадкоємців на цю частину домоволодіння немає. Вважаючи частку вказаного будинку спадковим майном, позивач просив суд визнати за ним право приватної власності на 50/100 частин житлового будинку № 19 по вул. Верхоянській м. Дніпропетровська в порядку спадкування за законом після смерті матері, яке складається з житлового будинку А-1: квартира 3 коридор 1 площею 3 кв. м., кухня 2 площею 9.1 кв. м., житлова 3 площею 10.1 кв. м., житлова 4 площею 11.0 кв. м., житлова 5 площею 6.7 кв. м., санвузол 6 площею 2.7 кв. м., всього по квартирі 3 загальною площею приміщень 42.6 кв. м., житлова площа 27.8 кв. м., допоміжна 14.8 кв. м., гараж Г площею 14.9 кв. м., теплиця Ж площею 13.6 кв. м., припинити право спільної сумісної власності, задовольнивши позов у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, вказавши на обгрунтованість вимог, права сторін та інших осіб не порушуються, право власності є, підстав для заперечень немає, просив рішення винести на розсуд суду по закону за наявними матеріалами справи. Представники третіх осіб КП «[PERSON] міжміське бюро технічної інвентаризації» [PERSON] обласної ради та Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори і треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. В письмовому зверненні позовні вимоги визнали, просили суд розглянути справи за відсутності їх та представників і рішення винести за наявними матеріалами справи по закону на розсуд суду. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності третіх осіб і представників вказаних третіх осіб згідно ст. 169 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В судовому засіданні встановлено, що мати позивача [PERSON] - [PERSON] померла 03 жовтня 2002 року. Після себе вона залишила спадщину в вигляді 50/100 житлового будинку № 19 по вулиці Верхоянській в м. Дніпропетровську, яким вона володіла на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Жовтневої районної у місті [PERSON] ради від 24 жовтня 1985 року. Згідно довідки КП МБТІ [PERSON] обласної ради № 13493 від 10 листопада 2009 року [PERSON] належить 50/100 частин домоволодіння по вул. Верхоянській, 19 в місті Дніпропетровську. На момент смерті матері позивача у вказаному будинку були зареєстровані позивач [PERSON], його рідна сестра [PERSON], дружина позивача [PERSON], його син [PERSON] та дочка [PERSON]. Сестрі позивача [PERSON] належить 21/100 частина цього домоволодіння. А оскільки домоволодіння не розділене, то у них одна домова книга і вона (сестра) в ній також вписана. [PERSON] фактично мешкає в другому будинку оскільки домоволодіння розділено, має різні входи, тобто фактично проживає в квартирі 2. Іншим співвласником спірного домоволодіння є [PERSON]Л, яка на підставі договору купівлі-продажу від 12 липня 1991 року володіє 29/100 домоволодіння. Акт ідеальних часток не складався оскільки все домоволодіння належало матері позивача і вона розпорядилася його часткою. [PERSON] (син позивача) помер 05 грудня 2000 року, [PERSON] (дружина позивача) померла 22 жовтня 2008 року. У встановлений закон термін позивач до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини не звернувся, оскільки вважав, що якщо він постійно мешкає та зареєстрований разом зі спадкодавцем - своєю матір'ю, то цього робити не треба. Згідно з витягу зі спадкового реєстру, спадкова справа не заводилась і інформація з цього приводу у спадковому реєстрі відсутня. Тобто ні позивач, ні буть-хто інший з приводу прийняття спадщину після померлої [PERSON] до нотаріальної контори не звертався. Сам же позивач не може оформити право на спадщину в нотаріальному порядку і вимушений звернутися до суду з позовом. Оскільки позивач зареєстрований та постійно мешкає в будинку № 19 по вул. Верхоянській в м. Дніпропетровську (на 50/100 частині, що належить його померлій матері), після її смерті матері всі затрати по утриманню будинку та сплаті комунальних платежів лягли на нього, тобто він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, що згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що він фактично прийняв спадщину. Яких-небудь перешкод або спорів в користуванні ним вказаною частиною домоволодінням не має. Тобто позивач фактично є власником вказаної частини домоволодіння і має право на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися майном, що йому належить. Власник має право здійснювати стосовно свого майна будь-які дії, що не протирічать закону. З метою захисту своїх прав позивач вимушений був звернутися до суду. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що вищезазначені будови спірного будинку матірю позивача було проведено в межах наданої земельної ділянки, тому визнання за позивачем права власності на ці обєкти не порушує прав фізичних та юридичних осіб. Проведене будівництво не порушує права інших співвласників і власників сусідніх будинків. Суд приймає до уваги також і ті обставини, що з відома органів державної влади матері позивача видано технічний паспорт на будинок та підключено до електромереж, водо- та газо- постачання та ін., отримано окрему поштову адресу, видано домову книгу для прописки та реєстрації мешканців. Вищенаведені обставини свідчать про визнання органами влади права позивача на мешкання та оформлення правовстановлюючих документів на вказані перебудови і господарчі споруди. У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. У відповідності зі ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується й розпоряджається приналежним йому майном. Власник має право робити відносно свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. На підставі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При таких обставинах суд вважає можливим визнати за позивачем [PERSON] право приватної власності на 50/100 частин житлового будинку № 19 по вул. Верхоянській м. Дніпропетровська в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 03 жовтня 2002 року, яке складається з житлового будинку А-1: квартира 3 коридор 1 площею 3 кв. м., кухня 2 площею 9.1 кв. м., житлова 3 площею 10.1 кв. м., житлова 4 площею 11.0 кв. м., житлова 5 площею 6.7 кв. м., санвузол 6 площею 2.7 кв. м., всього по квартирі 3 загальною площею приміщень 42.6 кв. м., житлова площа 27.8 кв. м., допоміжна 14.8 кв. м., гараж Г площею 14.9 кв. м., теплиця Ж площею 13.6 кв. м. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved