Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-01 00:00:00

27 жовтня 2009 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що 14 жовтня 2009 року під час роботи 31 сесії районної ради, користуючись нагодою, що за трибуною перебувала [PERSON], він задав питання головуючому на сесії голові районної ради [PERSON] про законність його перебування на сесії і чому мама учениці 7(11) класу [PERSON] вважає, що він безпричинно пропускає уроки, коли перебуває чи на засіданнях сесії, чи на президії. Кожен пропущений ним урок повязаний або з виконанням депутатських обовязків, або з курсовою перепідготовкою на базі Сумського інституту післядипломної перепідготовки освітян, що все погоджено з адміністрацією гімназії. На це [PERSON] заявила з трибуни на весь зал «[PERSON] таки прогульщик». Вважав, що діями [PERSON] принижена його честь, гідність, а також ділова репутація. Не заслужена образа, спричинена неправомірною поведінкою працівника державного органу в час виконання його депутатських повноважень є неоправданою, принижує репутацію усього депутатського корпусу району, адже це не їх вина, що ряд питань, повязаних з депутатською діяльністю не врегульовані трудовим законодавством або гарантуються законодавством без забезпечення даних гарантій, а тому просив суд зобовязати відповідача принести публічне вибачення на сесії районної ради та перед вчительським колективом гімназії, а також стягнути на його користь моральну шкоду, яку він оцінює в 1699 грн. Крім того, просить стягнути з [PERSON] на його користь 96 грн. судових витрат. Позивач в судовому засіданні доводи позову підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві. Також ствердив, що вказана інформація розповсюджена відповідачем про особу позивача, є неправдивою та такою, що принижує весь депутатський корпус. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі з мотивів, викладених у запереченні, вказавши при цьому, що дійсно 14 жовтня 2009 року була доповідачем на 31 сесії Краснопільської районної ради Сумської області на тему: Хід виконання районної програми подолання дитячої безпритульності та бездоглядності на 2006 2010 роки. Після закінчення доповіді позивачем [PERSON] їй було задане питання стосовно тематики її доповіді, що підтверджено витягом з протоколу 31 сесії районної ради 5 скликання від 14.10.2009 р. Наступне питання позивачем [PERSON] було адресовано до головуючого на сесії [PERSON] про законність його перебування на сесії і чому мати учениці 7 (11) класу вважає, що позивач безпричинно пропускає уроки, коли перебуває чи на засіданнях сесії, чи на президіях? В цей діалог відповідач втрутилася, на зазначене запитання почала йому говорити, що вона не ставить під сумнів повноваження позивача як депутата, з її вуст прозвучало слово «прогульщик», але позивач у своєму позові виклав обставини справи не в повному обсязі, вказавши лише частину її висловлення , а її слова звучали на його адресу так: [PERSON], [PERSON], таки прогульщик, ви на тих зборах не були, а зараз перекрутили мої слова. Ствердила, що вона оціночно озвучила свою позицію щодо наслідків присутності депутата педагога на сесії та відсутності його у цей період як вчителя на уроках, що у свою чергу призводить до вимушених пропусків уроків з боку учнів, оскільки уроки, які викладає вчитель [PERSON], адміністрацією не заміняються іншими вчителями з тієї причини, що його предмети ніким замінити, а попереду випускні іспити, тому з боку батьків, у тому числі і з її боку, є певні хвилювання. Свідок [PERSON], депутат районної ради, у суді пояснив, що 14 жовтня 2009 року був присутнім на сесії, [PERSON] виступала з доповіддю суто по її роботі, але він не чув з її вуст фразу А [PERSON], таки [PERSON], прогульщик . Свідок [PERSON] у суді пояснила, що 14 жовтня 2009 року була запрошена на засідання сесії, чула доповідь [PERSON], яка інформувала за безпритульних дітей, після чого депутат [PERSON] став задавати їй питання, мова йшла про батьківські збори. Запамятала з їхньої розмови, що [PERSON] сказала, що ви на батьківських зборах не були, все переплутали. Свідок [PERSON], депутат районної ради, у суді пояснив, що 14 жовтня 2009 року на сесії заслуховувалось питання про хід виконання певної програми, доповідачем була [PERSON] По закінченню доповіді [PERSON] задав питання про молодіжні течії. Потім він задав питання до головуючого на сесії [PERSON], чи можна вважати прогульщиком депутата, який буває на сесіях. При цьому ствердив, що з вуст [PERSON] прозвучало слово «прогульщик», але в якому контексті було сказано це слово, не міг пригадати, лише тільки те, що при їх розмові чулося слово збори . Свідок [PERSON], депутат районної ради, у суді пояснив, що дійсно 14 жовтня 2009 року була запрошена на засідання сесії [PERSON], яка інформувала про хід виконання програми щодо подолання дитячої безпритульності та бездоглядності, після чого депутат [PERSON] став задавати їй питання, і в одній із її відповідей прозвучало слово «прогульщик». Свідок [PERSON], голова районної ради, у суді пояснив, що14 жовтня 2009 року був головуючий на 31 сесії пятого скликання, [PERSON] була запрошена на сесію і виступала з доповіддю щодо програми подолання дитячої безпритульності та бездоглядності. По закінченню доповіді [PERSON] задав їй питання про молодіжні течії, а потім йому як головуючому, що на якій підставі він перебуває на сесії. Отримавши відповідь, він продовжив і спитав, чому [PERSON] на зборах називає його «прогульщиком». Втрутилася [PERSON] і сказала, що це не вона , а говорили інші батьки. Тоді вона сказала «[PERSON], [PERSON], таки прогульник, ви на тих зборах не були, а зараз перекрутили мої слова». Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини справи, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні належними доказами встановлено і не оспорюється сторонами, що [PERSON] наказом № 79 від 31.08.2002 року призначений на посаду вчителя фізики і математики гімназії смт. Краснопілля Сумської області, що підтверджується витягом із трудової книжки серії БТ-11 № 3471904 /ас. 5/. 26 березня 2006 року він обраний депутатом Краснопільської районної ради пятого скликання, що підтверджується копією посвідчення від 20 квітня 2006 року /ас. 6/. 14 жовтня 2009 року відбулося засідання 31 сесії Краснопільської районної ради пятого скликання і [PERSON] як депутат районної ради, брав участь у її роботі, що підтверджується довідкою Краснопільської районної ради Сумської області № 01-11/360 від 05.11.2009 року, витягом з протоколу 31 сесії пятого скликання від 14.10.2009 року /ас. 12, 25 26/. [PERSON] розпорядженням голови Краснопільської районної державної адміністрації № 59 від 09.03.1998 року призначена по переводу на посаду начальника служби в справах неповнолітніх райдержадміністрації, у послідуючому відбулося перейменування служби на службу у справах дітей, що підтверджується розпорядженнями голови /ас. 63 64/. Згідно порядку денного 31 сесії районної ради пятого скликання від 14 жовтня 2009 року відповідач [PERSON] як начальник служби у справах дітей райдержадміністрації виступила з доповіддю Про хід виконання районної програми подолання дитячої безпритульності та бездоглядності на 2006 2010 роки , що тому підтвердженням є витяг з протоколу даної сесії /ас. 25 26/. Як убачається з даного витягу протоколу, після виступу [PERSON] виступив [PERSON], який задав питання, що стосується тієї інформації, яку доповіла [PERSON], а саме: У нашому районному центрі, завдяки нашим підприємцям стає дедалі красивіше і затишніше. І тим прикріше стає дивитися на обмальовані неформальною символікою паркани в центрі Краснопілля. Я, як вчитель, зі своєї сторони проводжу виховні бесіди з учнями, але це лише ті учні, які вчаться у гімназії. Що робить служба у справах дітей по попередженню таких негативних проявів? [PERSON] у свою чергу надала таку відповідь: Сьогодні є багато молодіжних течій і одна з них так звані бетмени, символікою яких і є обмальовані паркани. Раніше, коли ми ходили до школи, молодь була обєднана у централізовані, добре організовані спілки: жовтенята, піонери, комсомол, які займалися фактично патріотичним вихованням, дозвіллям молоді і таке інше. Сьогодні таких організацій немає, але потреба молоді в обєднаннях залишається. Тому і виникають різні молодіжні течії. Звичайно, помальовані паркани, це явище негативне і ми намагаємося з ним боротися. Разом з міліцією та відділом у справах молоді і спорту та центром соціальних служб для молоді ми проводимо рейди з метою виявлення таких порушень, проводимо бесіди з молоддю в навчальних закладах . Слідуюче питання [PERSON] було задано депутатом [PERSON]: Яку відповідальність несуть батьки, які не сплачують аліментів на дітей, які передані під опіку? Відповідь:: Кримінальну. У нашому районі є випадки засудження до виправних робіт, так звана хімія неплатників аліментів . Діяльність Краснопільської районної ради визначається Регламентом Краснопільської районної ради пятого скликання від 19.05.2006 року /ас. 56 62/. Статтею 69 Регламенту визначено, що після закінчення ради складається протокол сесії, який підписує головуючий. Згідно листа Краснопільської районної ради Сумської області № 01-11/31 від 02.02.2010 року, додати до Витягу з протоколу 31 ї сесії районної ради пятого скликання будь яких інших записів немає можливості, оскільки вони не велися /ас. 55/. Даному факту відповідають такі цивільно-правові відносини: \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно зі статтею 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 277 Цивільного кодексу України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до положень статті 297 наведеного кодексу, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. \~ Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 \~року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» \~під поширенням інформації, слід розуміти: опублікування їх у пресі, передавання по радіо, телебаченню, чи з використанням \~інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з \~використанням \~інших \~засобів телекомунікаційного звязку; викладання в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення у публічних виступах, в електронних мережах, а також у іншій формі \~хоча б одній особі. \~ \~ \~ Пунктом 18 \~зазначеної постанови Пленуму ВС України передбачено, що обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. \~ Пунктом 19 \~зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що відповідно до частини другої статті 47 -1 Закону України Про інформацію оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності ( на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Відповідно до частини першої статті 277 ЦК особа має право на відповідь, а також на власне тлумачення справи. \~Як вбачається із матеріалів справи, пояснень осіб, які беруть участь у розгляді справи, показів свідків, позивач [PERSON] не довів належними доказами, що внаслідок поширення відповідачем інформації було порушено його особисті немайнові права. Досліджений у судовому засіданні витяг з протоколу 31 сесії районної ради пятого скликання не містить інформації, яка принижує честь, гідність чи ділову репутацію позивача [PERSON] відповідачем [PERSON] не заперечується, що 14 жовтня 2009 року, вже після виступу на районній сесії пятого скликання з доповіддю, що не стосувалася позивача [PERSON], коли він почав задавати питання головуючому на сесії [PERSON] ті питання, що торкалися її особистості, вона втрутилася в їх діалог і в своїй промові вжила словопрогульщик, але суд вважає, що даний вислів містить характер оціночних суджень відповідача про певні події та не може вважатися таким, що порочить честь, гідність чи ділову репутацію позивача в контексті ст. 277 ЦК України, а тому не підлягає спростуванню та доведенню його правдивості. При цьому позивач має право скористатися частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи. З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що позовна вимога щодо зобовязання публічно вибачитись перед позивачем на сесії районної ради та перед вчительським колективом гімназії не підлягає задоволенню, так як суд не вправі зобовязати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, зокрема, може полягати у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної особи. У поданому позивачем позові з вимогою про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1699 грн. відсутнє обґрунтування даної вимоги, жодного документального підтвердження щодо спричинення позивачу моральної шкоди ним суду надано не було, тому вимоги щодо стягнення моральної шкоди також задоволенню не підлягають. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed