Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-25 00:00:00

19 грудня 2008 року позивачка [PERSON] звернулася до Комінтернівського районного суду з вищевказаним позовом. В обгрунтування заявлених вимог в позовній заяві [PERSON] послалась на те, що 03 листопада 2008 року на залізно-дорожньому переїзді а/д «Красносілка- Іллічівка» водій [PERSON], керуючи автобусом БАЗ д/н [NUMBER]. що належав ВАТ «ПІВНІЧТРАНС», порушив Правила дорожнього руху, не вибрав безпечну швидкість руху, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем позивачки [PERSON] «Honda Civic», д/н [NUMBER], який стояв у черзі інших автомобілів перед закритим залізно-дорожнім переїздом. Оскільки внаслідок вказаного ДТП їй було заподіяно матеріальні збитки та моральну шкоду, а добровільно відповідач не бажає відшкодувати спричинені їй збитки та завдану шкоду позивачка просила суд стягнути з ВАТ «ПІВНІЧТРАНС», із яким на її думку водій [PERSON] перебував у трудових відносинах, на її користь 123 986 грн. у рахунок відшкодування матеріальних збитків, 100 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди та 665 грн. у рахунок відшкодування витрат на оплату експертного товарознавчого дослідження, по встановленню розміру матеріальних збитків, (а.с. 2-3) 27 лютого 2009р. позивачка [PERSON] надала до суду уточнення до позову, зменшивши розмір вимог в частині стягнення на її користь суми матеріальних збитків та остаточно просила стягнути з відповідача - 103 500 грн. В обґрунтування зменшення позовних вимог вона послалась, на те, що у січні 2009 р. вона отримала від закритого акціонерного товариства «Міська страхова компанія» (надалі - ЗАТ «Міська страхова компанія») відшкодування матеріальних збитків у сумі 20 486 грн., тому співрозмірно отриманій нею сумі вона зменшила розмір відшкодування матеріальних збитків, (а.с.35) 17 березня 2009 року [PERSON], яка в порядку ст. 39 ЦПК України діяла в інтересах своєї малолітньої дочки, [PERSON], [INFO], звернулась до Комінтернівського районного суду з позовом до ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті ДТП. (а.с. 59) В обґрунтування заявлених вимог в позовній заяві [PERSON] послалась на те, на момент вищевказаної ДТП на задньому пасажирському сидінні автомобіля [NUMBER], знаходилась її малолітня дочка [PERSON], [INFO], яка в наслідок ДТП отримала тілесні ушкодження та перенесла стрес, що завдало малолітній [PERSON] моральну шкоду, яку позивачка оцінює у 50 000 грн. Ухвалою суду від 18 травня 2009 року дані позови обєднані в одне провадження, (а.с. 76) Ухвалою суду від 03 квітня 2009 року за клопотанням представника відповідача ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» до участі у справі в якості співвідповідача залучено ЗАТ «МІСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ», (а.с.48) Ухвалою суду від 21 травня 2009 року за клопотанням представника відповідача ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» до участі у справі в якості третьої особи залучено водія автобуса БАЗ д/н [NUMBER] - [PERSON] (а.с.80) Ухвалою суду від 12 жовтня 2009 року за клопотанням представника відповідача ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» до участі у справі в якості співвідповідача залучено [PERSON], (а.с. 131) В судовому засіданні представник позивачки [PERSON], яка діяла в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON] - адвокат [PERSON], уточнені позовні вимоги позивачки [PERSON] про стягнення з ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» на її користь понесених нею матеріальних збитків у сумі 103 500 грн та спричинену їй моральну шкоду на суму 100 000 грн.. а також витрати на оплату експертного товарознавчого дослідження в сумі 665 грн., та позовні вимоги [PERSON] яка діяла в інтересах малолітньої [PERSON] про стягнення з ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» на її користь моральну шкоду в сумі 50 000 грн. підтримав в повному обсязі, та просив суд їх задовольнити з обставин викладених в позовних заявах, а також додатково зазначив, що належним відповідачем по справі є ВАТ «ПІВНІЧТРАНС», що підтверджується доказами наданими ним в судовому засіданні. Представник відповідача ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, свої заперечення він обгрунтував тим, що ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» по справі є неналежними відповідачем і надав до суду у якості доказів копії договорів оренди транспортного засобу та договору про надання послуг для здійснення пасажирських перевезень укладений між [PERSON] та ВАТ «ПІВНІЧТРАНС». Посилаючись на дані договори, він вважає, що на час скоєння даної ДТП власником джерела підвищеної небезпеки слід вважати Орендаря - субєкта підприємницької діяльності [PERSON] Крім того, він вважає, що позивачка не надала до суду доказів того, що її малолітня дочка [PERSON], була учасником ДТП та того, що їй завдано моральної шкоди. Представники співвідповідача ЗАТ «Міська страхова компанія» - [PERSON] та [PERSON] в судові засідання не зявились, але надили до суду заяви в яких просять розгляд справи проводити за їх відсутністю, щодо обгрунтованості позовних вимог [PERSON] зазначили, що ними на підставі договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів позивачці [PERSON] відшкодовано шкоду, спричинену внаслідок ДТП, згідно Поліса № ВВ/5748460 у розмірі 20 486 грн. 14 коп. У звязку з чим ЗАТ «Міська страхова компанія» вважає свої зобовязання перед позивачкою виконаними, (а.с. 53, 278, 304) Представник співвідповідача [PERSON] - [PERSON] заперечення представника відповідача ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» підтримала та заявила, що позов [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON] до ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, спричинених в внаслідок скоєного ДТП є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі. Третя особа - [PERSON] та його представник [PERSON] заперечення представника відповідача ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» підтримали та заявили, що [PERSON] перебував на час скоєння ДТП у трудових відносинах з СПД [PERSON], тому вони вважають належним відповідачем по даній справі саме [PERSON] Вислухавши пояснення представника позивачки, представників відповідачів, третьої особи та його представника, пояснення експерта, вивчивши та дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених вимог та дослідивши докази по справі в їх сукупності суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 03 листопада 2008 року на залізно-дорожньому переїзді а/д «Красносілка-Іллічівка» водій [PERSON], керуючи автобусом «БАЗ», д/н [NUMBER], що належав ВАТ «ПІВНІЧТРАНС», не вибрав безпечну швидкість руху, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем позивачки [PERSON] «Honda Civic», д/н [NUMBER], який стояв у черзі інших автомобілів перед закритим залізно-дорожнім переїздом. В результаті цього, автомобіль позивачки зіткнувся з попереду стоячим автомобілем «Toyota Land Cruiser», д/н ВН 9959 BE, який в свою чергу, зіткнувся з попереду стоячим автомобілем [NUMBER]. (а.с. 129) Згідно Постанови Комінтернівського районного суду Одеської області по справі № 3- 13613/2008 від 28 листопада 2008 р., причиною даного ДТП стало порушення водієм автобуса «БАЗ», д/н [NUMBER] [PERSON]В п.п. 12.1; 12.2 ПДР України, у зв'язку з чим його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України (а.с. - 7). Вказана постанова суду на даний час не скасована і є чинною. Доказів, які б об'єктивно спростували висновок органів ДАІ і вказане рішення суду по адміністративній справі щодо відсутності вини [PERSON] у вчинені ДТП суду надано не було, на підставі чого суд визнав доведеним той факт, що ДТП сталося за вини [PERSON], який порушив вимоги п.п. 12.1; 12.2 ПДР України. Як вбачається з повідомлення начальника сектору реєстраційно-екзаменаційної роботи управління [PERSON] України в Одеській області № 7/о-4537 від 07.07.2009 року, згідно даних бази АІС «Автомобіль» ВДАІ ГУМВС України в Одеській області станом на 03.11.2008 року автомобіль марки «БАЗ» 2006 року випуску, д/н [NUMBER], було зареєстровано за ВАТ «ПІВНІЧТРАНС». (а.с. 95) Представник ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» - [PERSON] в судовому засіданні не визнав ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» належним відповідачем. В судовому засіданні представником відповідача ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» до суду надано Договір оренди транспортного засобу № 88 від 08 вересня 2006 року, укладений між Головою правління ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» - «Орендодавцем» та [PERSON] - «Орендарем», згідно якого Орендодавець передає Орендарю у платне користування строком на 36 місяців транспортний засіб ( надалі - ТЗ) - «БАЗ» 2006 року випуску, д/н [NUMBER]. (а.с. 88) Пунктом 2.9. Договору оренди ТЗ № 88 від 08.09.2006 року встановлено обовязок Орендаря, відшкодовувати шкоду, завдану іншій особі у звязку з використанням ТЗ, тому на думку представників ВАТ «ПІВНІЧТРАНС», [PERSON] та [PERSON] належним відповідачем по справі є саме - [PERSON] Пунктом 2.10 вищевказаного Договору - Орендаря попереджено про обовязкове страхування цивільної відповідальності. Крім того, п. 7.7 даного договору визначено, що Орендар, який отримав на ТЗ у встановленому законом порядку, право користування, обовязково отримує (реєструє) в підрозділах ДАІ тимчасовий реєстраційний талон на період дії договору найму з водієм. Незважаючи на вказані зобовязання Орендар - [PERSON] не отримала тимчасового реєстраційного талону на право керування даним ТЗ, що підтверджується додатком до повідомлення начальника сектору реєстраційно-екзаменаційної роботи управління [PERSON] України в Одеській області № 7/о-4537 від 07.07.2009 року (а.с. 95) Більш того, 17.09.2008 р. договір про обовязкове страхування цивільної відповідальності (Поліс № ВВ / 5748460) в порушення вимог договору № 88 від 08.09.2006 року укладено не Орендарем - [PERSON], а Орендодавцем - ВАТ «ПІВНІЧТРАНС». (а.с. 105) Крім того, в договорі оренди ТЗ № 88 від 08.09.2006 року, вказано Орендаря - фізичну особу-підприємця [PERSON], згідно Свідоцтва про державну реєстрацію серії В 01 № 524035, яке було їй видане Комінтернівською районною державною адміністрацією 02.11.2006 року, тобто майже через два місяці з дня укладення договору оренди. В той час станом на 08.09.2006 року [PERSON] ще не була - фізичною особою підприємцем. Також судом встановлено, що в договорі оренди ТЗ № 88 від 08.09.2006 року автобус «БАЗ» 2006 року випуску, д/н [NUMBER] належав Орендодавцю на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію серії РСА № 790 433 виданого МРЕВ [PERSON] України в Одеській області від 12.09.2006 року., тобто на день укладення договору оренди цей транспортний засіб ще не належав Орендодавцю - ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» Таким чином, суд вважає що даний договір не було укладено сторонами вчасно, 08.09.2006 року, а укладено не раніше 02.11.2006 року з метою подальшого уникнення матеріальної відповідальності за можливе скоєння ДПТ. за участю даного транспортного засобу. Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст.799 ЦК України, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У відповідності до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно ч.І ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом. Частиною 2 ст.215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином, враховуючи викладене суд прийшов до висновку, що твердження представників ВАТ «ПІВНІЧТРАНС», [PERSON] та [PERSON] що по даній справі належним відповідачем є [PERSON] суд оцінює критично, оскільки договір оренди № 88 від 08.09.2006 року укладений між фізичною особою - [PERSON] та ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» не оформлений та не посвідчений належним чином, тому у суду відсутні юридичні підстави вважати, що [PERSON] - є належним відповідачем по справі. Крім того, приєднаний до матеріалів справи в якості доказу володіння та розпорядження ТЗ «БАЗ» 2006 року випуску, д/н [NUMBER] - «Договір № 125 про надання послуг для здійснення пасажирських перевезень на власному або орендованому автотранспорті» від 07 лютого 2008 року, укладений між Головою правління ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» - [PERSON] та СПД [PERSON], суд оцінює критично, оскільки, відповідно до п. 33 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» від 01.06.2000 року, ліцензуванню підлягає надання послуг з перевезення пасажирів автомобільним транспортом. Відповідно до ст. 14 вказаного Закону, ліцензіат не може передавати ліцензію іншій юридичній або фізичній особі, тому наданий до суду договір про надання послуг ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» для здійснення перевезень фізичною особою - підприємцем [PERSON] не може слугувати для останньої законною підставою для здійснення пасажирських перевезень. Власної ліцензії на право здійснення вказаної підприємницької діяльності відповідачка [PERSON] до суду не надала. Суд критично оцінює доводи представників ВАТ «ПІВНІЧТРАНС». [PERSON] та [PERSON], що на час скоєння даної ДТП - водій «БАЗ» д/н [NUMBER] - [PERSON] перебував у трудових відносинах з [PERSON], оскільки вони повністю спростовуються слідуючими доказами. Відповідно до повідомлення першого заступника начальника ДПІ у Комінтернівському районі № 6935/10/17-013 від 07.07.2009 року, за СПД [PERSON] ідентифікаційний номер [NUMBER], найманим працівником [PERSON] станом на 03.11.2008 року не значився (а.с.99) Крім того, у відповідності до ст. 24-1 Кодексу Законів про працю та Наказу Міністерства праці та соціальної політики № 260 від 08.06.2001 року, підприємець повинен у недільний термін зареєструвати трудовий договір у Державній службі зайнятості. Згідно копії довідки № 818/04-10 24.07.2009 року виданої Комінтернівським районним центром зайнятості, вбачається що трудовий договір між СПД [PERSON] (код [NUMBER]) та [PERSON] - не зареєстровано (а.с.130) В судовому засіданні третя особа [PERSON] та його представник [PERSON], вказували що [PERSON] перебував в трудових відносинах з [PERSON] Суд не приймає до уваги вказані доводи [PERSON] та його представника, оскільки як вбачається з копії Протоколу про адміністративне правопорушення серії АБ 958954 та пояснення [PERSON], складених після скоєння ДТП 03 листопада 2008 року, - водій [PERSON] вказував що місцем його роботи є ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» ,(а.с. 127. 128) Крім того, згідно схеми ДТП (а.с. 129) встановлено що автобусом «БАЗ» д/н [NUMBER] керував водій ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» - [PERSON] Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у відповідності зі ст. 24 КЗпП фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору не залежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота проводилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу; Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами по відшкодуванню шкоди» № 6 від 27.03.1992 року, не вважається власником джерела підвищеної небезпеки особа, яка управляла джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з власником цього джерела (водій, машиніст, оператор). Доказів того, що [PERSON] перебував в трудових відносинах з СПД - [PERSON] відповідачами та третьою особою до суду не надано. Також суду не надано доказів того, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ВАТ «ПІВНІЧТРАНС», але враховуючи що автомобіль [NUMBER], належний ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» здійснював послуги з перевезення пасажирів (маршрут 59), а водій [PERSON] повинен був керувати ним на підставі шляхового листа, виконуючи трудові обовязки, також приймаючи до уваги що, власником ТЗ на час скоєння даної ДТП був - ВАТ «ПІВНІЧТРАНС»., суд прийшов до висновку що належним відповідачем по справі є саме - ВАТ «ПІВНІЧТРАНС». Відповідно до ст. 1187 ЦК України - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль [NUMBER] отримав механічні ушкодження (а.с. 129) Як вбачається з матеріалів справи власником автомобіля [NUMBER] - згідно Свідоцтва ВНС № 103824 від 23.01.2008 року - являється позивачка [PERSON] Відповідно до Висновку № 1101 експертного товарознавчого дослідження по встановленню матеріальних збитків, спричинених власнику автомобіля [NUMBER], складеного 21 листопада 2008 року СПД - [PERSON] (надалі Висновок № 1101) - матеріальні збитки складають 123 986 грн. (а.с. 20-25) Представники відповідачів ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» і [PERSON], а також третя особа [PERSON] і його представник проти завдання водієм [PERSON] позивачці [PERSON] матеріальних збитків не заперечували, але не згодились з розміром ринкової вартості автомобіля зазначеним у Висновку № 1101, оскільки він на їх думку є завищеним та складає 28 300 доларів США (163 907,00 грн.), в той час коли згідно довідника «Бюлетня автотоварознавця» №43 Донецького НДІСЕ 2008р. вартість автомобіля має складати 19 860 доларів США (115 025,48 грн.)., а також з тим, що дослідження зроблено не експертом, а спеціалістом, який не має відповідної вищої освіти та не значиться у Державному реєстрі атестованих судових експертів. Доводи представників відповідачів та третьої особи і його представника щодо Висновку № 1101, який на їх думку не може бути належним доказом визначення розміру заподіяної позивачці шкоди є безпідставними, оскільки з самого висновку № 1101 вбачається, що СПД [PERSON], який проводив вищевказане дослідження по даній справі має вищу автотехнічну освіту, кваліфікацію судового експерта по спеціальності 12.2. «Визначення вартості дорожніх транспортних засобів, розміру збитків спричинених власнику транспортного засобу» свідоцтво № 979 МЮ України від 07.04.2006 року. ( а.с. 20). Доводи представників відповідачів та третьої особи і його представника, що Висновок № 1101 не може бути прийнятий судом, як доказ визначення розміру заподіяної позивачці шкоди, оскільки на їх думку він є завищеним та складає 28 300 доларів США (163 907,00 грн.), в той час коли згідно довідника «Бюлетня автотоварознавця» №43 Донецького НДІСЕ 2008р. вартість автомобіля має складати 19 860 доларів США (115 025,48 грн.), спростовуються поясненнями судового експерта - [PERSON], свідоцтво Міністерства Юстиції України за № 979, виданого йому рішенням Центральної експертно-кваліфікаційної комісії від 07.04.2006 року, допитаного в судовому засіданні який пояснив, що визначення ринкової вартості транспортного засобу було ним проведено у відповідності з п.7.35 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів» та даних довідника «Бюлетеня авто товарознавця» №43 Донецького НДІСЕ 2008 року, з урахуванням комплектності, укомплектованості, фактичного стану, строку експлуатації, величини пробігу, умов його експлуатації та зберігання, особливостей коньюктури ринку регіону. Крім того, [PERSON] зазначив що оскільки на час проведення вищевказаного дослідження курс долара коливався, у звязку з чим експертами відповідно до Методики вартість автомобіля визначається прайс листами дилерів з урахуванням офіційного курсу долара НБУ. що не було зроблено у Звіті № 05/11 від 04.11.2008 року складеному спеціалістом [PERSON] При цьому, ціна нового автомобіля «Honda Civic» ES, дв.1.8, седан, AT по даним офіційного дилера ( http:// www. honda. ua) - складає 28 300 доларів США, що при офіційному курсі НБУ на дату огляду автомобіля при $1=5.7918 грн. складає 28 300 х 5.7918 = 163 907 грн. Вказана методика обчислення розміру збитків усім учасникам судового засідання була зрозумілою, питань до експерта не надійшло. Згідно Звіту № 05/11 від 04.11.2008 року спеціаліста [PERSON] (а.с.253), що надано до суду представником відповідача ВАТ «ПІВНІЧТРАНС», вартість матеріальних збитків заподіяних власнику автомобіля [NUMBER] - [PERSON] склала - 124 651. 00 грн., що є більшим від розміру зазначеному у висновку експертного товарознавчого дослідження № 1101 наданого до суду позивачкою що склав - 123 986. 00 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи представників відповідачів та третьої особи та його представника, щодо завищеності розміру матеріальних збитків зазначених у Висновку № 1101 є безпідставними. Враховуючи викладене суд вважає, що розрахунок розміру майнової шкоди, заподіяної автомобілю [NUMBER], який визначено у висновку експертного товарознавчого дослідження №1101 від 21.11.2008 р. є обєктивним та таким, що не потребує додаткового проведення експертизи на предмет його встановлення та є належним доказом, визначення матеріальних збитків завданих [PERSON], у результаті ДТП. У відповідності до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З матеріалів справи вбачається, що на підставі Полісу обовязкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВВ / 5748460 ЗАТ «Міська страхова компанія» (а.с. 105) та Страхового акта № 22/01/09-ГО (а.с. 176) позивачці [PERSON] згідно видаткового касового ордеру серії 02 АААЛ 095565 від 27 січня 2009 року сплачено - 20 486 грн.(а.с. 55) Таким чином з урахування сплачених ЗАТ «Міська страхова компанія» коштів, розмір матеріальний збитків який підлягає стягненню з ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» складає 103 500грн (123 986 грн,- 20 486 грн.= 103 500грн) Крім того, з матеріалів справи вбачається, що згідно квитанції до прибуткового касового ордера серії 10 АААБ 350707 від 21 листопада 2008 року, позивачкою [PERSON] сплачено 665 грн., в рахунок оплати проведення експертного товарознавчого дослідження (а.с. 26), які також підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи викладене суд прийшов до висновку, що вимоги позивачки [PERSON], про стягнення з відповідача ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» є законними, обґрунтованими та такими що знайшли своє підтвердження в ході судового засідання. Відповідно до абз. З п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами по відшкодуванню шкоди» від 27.03.1992 року №6 із змінами, - постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Враховуючи вказані норми закону суд вважає, за необхідне зобовязати [PERSON] після відшкодування їй ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» завданих збитків у повному обсязі, повернути ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» замінені запчастини автомобіля, які можуть представляти матеріальну цінність для ВАТ «ПІВНІЧТРАНС». Відповідно до ст. 1167 ч.І ЦК України - моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірним рішенням, діями або бездіяльністю відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності її вини. Згідно абз 2 п. 5 Постанови Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1992 р. в редакції Постанови Пленуму Верховного суду N 5 від 25.05.2001) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного суду України - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до повідомлення відділення ДАІ з обслуговування адміністративної території Комінтернівського району та автомобільно-технічної інспекції ГУМВС України в Одеській області № 7/3570 від 08 грудня 2009 року, згідно з матеріалами ЖОІ Комінтернівського РВ № 733 від 03.11.2008 року, по факту ДТП, яке мало місце 03.11.2008року на залізно-дорожньому переїзді а/д Красносілка-Іллічівка учасниками ДПТ були: [PERSON], [PERSON], [PERSON], малолітня [PERSON], [PERSON] З матеріалів ЖРЗПЗ №5067 від 04.11.2008р., вбачається що за медичною допомогою до ДОЛ звернулася малолітня [PERSON] [INFO], з діагнозом: забій шийного відділу позвоночника, ЗЧМТ, СГМ, гематома лобної області, (а.с. 191) Вказане повідомлення спростовує доводи представників ВАТ «ПІВНГЧТРАНС», [PERSON] та [PERSON] що позивачкою суду не надано доказів перебування малолітньої [PERSON] в салоні автомобіля [NUMBER], тому суд не приймає їх до уваги, оскільки вони повністю спростовуються доказами наявними в матеріалах справи та не заперечувались водієм автобуса [PERSON] Крім того, згідно Постанови інспектора дізнання ВДАІ з обслуговування території Комінтернівського району УДАІ УМВС України в Одеській області про відмову в порушені кримінальної справи, відносно водія [PERSON] за ст. 286 ч.І КК України, вбачається, що малолітня [PERSON], [INFO], отримала ряд тілесних ушкоджень в результаті вищевказаної ДТП, яка була скоєна за вини водія [PERSON], який керував транспортним засобом, що належав ВАТ «ПІВНІЧТРАНС». (а.с. 192) На момент розгляду даної справи вищевказана постанова ніким не оскаржена, вона не скасована і є чинною. Враховуючи викладене та у відповідності до вимог 61 ЦПК України, суд вважає що факт спричинення малолітній [PERSON] тілесних ушкоджень не підлягає доказуванню. Таким чином, суд вважає вимоги [PERSON], яка діяла в інтересах малолітньої [PERSON] щодо стягнення з ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» моральної шкоди законними, оскільки між скоєною 03.11.2008р. ДТП та завданою моральною шкодою малолітній [PERSON], яка виразилась в протиправній поведінці водія [PERSON] є причинний зв'язок. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-ЖД № 329170 від 15 лютого 2001 року, виданого Відділом реєстрації актів громадського стану Іллічівського районного управління юстиції м. Одеси, 21 грудня 2000 року в м. Одесі народилась [PERSON], про що в Книзі записів актів громадського стану про народження, зроблено відповідний запис № 66. (а.с. 64) В даному свідоцтві про народження графі «мати» вказано - «Довгань Інна Василівна», тому відповідно до ст. 35 ЦПК України позивачка [PERSON] є законним представником своєї малолітньої дочки [PERSON] Відповідно до ст. 23 ч. 2 п. З ЦК України - моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням її майна. Відповідно до п.З Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р., (зі змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2002 р.) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», пошкодження майна назване однією з причин, заподіяної власнику моральної (немайнової) шкоди. Судом встановлено, що внаслідок ДТП позивачка та її малолітня дочка перенесли сильний душевний стрес та нервове потрясіння, які повязані з наявністю загрози їх життю спричинених протиправними діями водія автобуса. До теперішнього часу вони вимушені вирішувати питання, пов'язані з нервовим потрясінням відносно перенесеної стресової ситуації щодо пошкодження її майна, незручностями пересування, пов'язаного зі знищенням їх транспортного засобу та зверненням до суду за захистом своїх майнових прав. Дані події порушили нормальний життєвий ритм позивачки і тепер їй треба прикласти значних усиль для його нормалізації. За таких обставин, суд вбачає причинний взаємозв'язок між скоєним ДТП та завданою позивачці та її малолітній дочці моральною шкодою, та приходить до висновку, що заявлені [PERSON]В - позовні вимоги до ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» про стягнення компенсації за заподіяну моральну шкоду вважає доведеними, а при визначенні розміру відшкодування такої шкоди враховує обсяг завданих моральних та фізичних страждань, характер і тривалість таких, істотність вимушених змін у життєвих відносинах, з урахуванням характеру неправомірних дій водія автобуса, який на момент скоєння ДТП належав ВАТ «ПІВНІЧТРАНС», а також характеру негативних для позивачів наслідків, і вважає обґрунтованим часткове задоволення вимог на суму ЗО 000 грн. на користь [PERSON], та 20 000 грн. на користь малолітньої [PERSON], так як в ході судового розгляду справи було встановлено причинний зв'язок між неправомірними діями водія відповідача ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» та настанням негативних наслідків для позивачів - [PERSON] та малолітньої [PERSON], які порушили їх нормальний життєвий ритм. Встановлені факти підтверджені належними та допустимими доказами і вказують на те, що між сторонами виникли правовідносини по відшкодуванню шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, які регулюються статтями 1166, 1187,1167 ЦК України. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зясовує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України, передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Із матеріалів справи вбачається, що позивачкою [PERSON] і.В., яка діяла в своїх інтересах при зверненні до суду було сплачено судовий збір на суму 224 грн., що підтверджується квитанцією (а.с.4), позивачкою [PERSON], яка діяла в інтересах малолітньої [PERSON] при зверненні до суду було сплачено судовий збір на суму 250 грн.. що підтверджується квитанціями (а.с.60, 71). Відповідно до ст. З п.1 «а» Декрету КМ України «Про державне мито» № 7-93 від 21 січня 1993 р. (зі змінами та доповненнями), розмір ставки державного мита із позовних заяв складає 1% від ціни позову, але не більше 1700 грн., (1% вартості ціни позову складає - 1041, 65 (1035, 00 грн. + 6, 65 грн.) Відповідно до ст. З п.1 «д» Декрету КМ України «Про державне мито» № 7-93 від 21 січня 1993 р. (зі змінами та доповненнями), розмір ставки державного мита із позовних заяв немайнового характеру складає 0, 5 неоподаткованого мінімуму доходів громадян, тобто 8,50 грн. Згідно до положень ч.2 ст.81 ЦПК України та п. 1 «1» і п. 1 «6» Розміру оплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення судових процесів, повязаних з розглядом цивільних та господарських справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1258 від 21.12.2005р. - по даним категоріям справ встановлено оплату у розмірі 30 грн. та 7, 50 грн. Також згідно абз. 5 Порядку оплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення судових процесів, повязаних з розглядом цивільних та господарських справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1258 від 21.12.2005р. - встановлено, якщо позовна заява містить одночасно вимоги, які належать до різних категорій справ і для яких передбачено розмір витрат, їх оплата здійснюється за справою за найвищим розміром. Таким чином, з відповідача на користь позивачки [PERSON], яка діяла в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON] належать стягненню на користь [PERSON] судові витрати - державне мито у розмірі 224 грн. та витрати повязані зі сплатою ІТЗ у розмірі 30 (тридцять) грн., на користь [PERSON], яка діяла в інтересах малолітньої [PERSON] судові витрати у розмірі 8 (вісім) грн. 50 коп. та витрати повязані зі сплатою ІТЗ у розмірі 7 (сім) грн. 50 коп. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню недоплачена різниця судових витрат - державне мито у розмірі 826 (вісімсот двадцять шість) грн. 15 коп. (1041,65 - 224,00 + 8,50) На підставі вищевикладеного, Постанови Пленуму Верховного суду України « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. № 6; п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р., із змінами внесеними ухвалою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2002 р. « Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди»; ст.23; ч.1 ст.204; ч.2 ст.215; ч.1 ст.220; ч.2 ст.799 ЦК України; ст.88 ЦПК України;

Outcome: partial