Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-16 00:00:00

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, звернувся позивач з позовом до Дочірнього підприємства Проектний Інститут «Придніпровський Промбудпроект» Державного акціонерного товариства «Будівель компанія «Укрбуд» про стягнення одноразової матеріальної допомоги та вихідної допомоги. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 15 червня 1988 року вона була прийнята на роботу в проектний інститут на посаду старшого інженера планово-виробничого відділу. 05 грудня 2008 року була звільнена з посади головного спеціаліста виробничо-договірного відділу проектного інституту у зв'язку з виходом на пенсію за віком ст. 38 КЗпП України, наказ № 57-к від 05.12.2008р. В день звільнення позивачу видали трудову книжку та виплатили заробітну плату в сумі 391 грн. 30 коп. Звільнилася з роботи внаслідок нетерпимою обстановкою яку створив директор інституту. На порушення вимог ст.ст. 47, 116 КЗПП України відповідач при звільненні не виплатів позивачу всі належні суми. З цього приводу позивач неодноразово зверталась в інститут. Однак їй було безпідставно відмовлено у виплаті допомоги, тому вона змушена звернутися до суду із зазначеним позовом, просить суд стягнути з відповідача на її користь одноразову матеріальну допомогу у розмірі місячного окладу у сумі 1800 грн. 00 коп., вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 11051 грн.00 коп., а всього 12851 грн. 00 коп. Представник позивача в ході судового засідання посилаючись на ті самі підстави що і позивач просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в ході судового засідання заперечував проти заявлених позовних вимог, просив залишити їх без задоволення, посилаючись на те, що власником або уповноваженим ним органом не порушено законодавство про працю, колективний чи трудовий договір, а тому позивачка не має права на одержання вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку. Виплата одноразової допомоги передбачена у колективному договорі для жінок при настанні ювілейної дати 50 років, 55 років та 65 років (п.3.8. договору). Пунктом 3.2. колективного договору передбачено, що Підприємство самостійно визначає форми, систему та розмір оплати праці, виходячи з фінансових можливостей. А тому, дія положень пункту 3.8 Колективного договору не поширюється на Позивачку, незважаючи на те, що нею в заяві про звільнення 08.12.2008 року вказано у звязку з виходом на пенсію, і у Підприємства відсутні підстави для виплати їй одноразової допомоги при звільнені. Необґрунтовано позивачка посилається і на п. 3.6 Колективного договору, згідно якого пенсіонерам, останнім місцем роботи яких був інститут, надається матеріальна допомога або нецільова благодійна допомога, згідно з діючим законодавством, оскільки діючим законодавством на сьогодні такі виплати не передбачені. Суд вивчив матеріали справи, заслухавши думку сторін по справі приходить до висновку про те, що заявлений позов [PERSON] до Дочірнього підприємства Проектний Інститут «Придніпровський промбудпроект» Державного акціонерного товариства «Будівель компанія «Укрбуд» про стягнення одноразової матеріальної допомоги та вихідної допомоги підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового засідання встановлено, що позивачка працювала на підприємстві з 15 червня 1988 року, наказ №60-К від 15.06.1988 р. (а.с.12). Згідно наказу №27-А-К від 01 липня 2008 року [PERSON] головного спеціаліста бюро ГИПов переведено у виробничо-договірний відділ на ту саму посаду з окладом в розмірі 1800 грн. (а.с.9). 05 грудня 2008 року звільнена з посади за власним бажанням згідно ч.1 ст.38 КЗпП України, в звязку з виходом на пенсію за власним бажанням (а.с. 4, 5). Згідно п.3.8 Колективного договору, інститут забезпечує одноразову допомогу у випадку виходу на пенсію у розмірі місячного окладу на дату виходу, тобто 1800 грн. (а.с.13-16). Таким чином позовні вимоги в частині стягнення одноразової матеріальної допомоги у розмірі місячного окладу у сумі 1800 грн. підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 11051 грн.00 коп., суд вважає їх необґрунтованими, оскільки позивачка звільнилася з підприємства за власним бажанням по ч.1 ст. 38 КЗпП, а не внаслідок невиконання директором інституту або уповноважений ним орган законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, тобто підстав передбачених ч.3 ст. 38 КЗпП. Тому посилання позивача на ст. 44 КЗпП є безпідставними. Таким чином суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог щодо стягнення вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку необхідно відмовити.

Outcome: partial