Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись, що він є власником 1/4 частини двохкімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 49,5 кв.м.. Квартира складається з двох суміжних кімнат розміром 17,9 та 12,1 кв.м., кухні розміром 8 кв.м., ванни 2,7 кв.м., туалету 1 кв.м., коридору 7.8 кв.м.. У вказаній квартирі проживали він, його дружина [PERSON] та доньки - [PERSON] та [PERSON]. 19.09.2007 року він розірвав шлюб з відповідачкою, що доводиться свідоцтвом про розірвання шлюбу № 046274 серія І-ОК від 19.09.07 року і вона залишилась проживати в квартирі з меншою донькою і проживають там по даний час. З 2000 по 2008 рік він перебував на заробітках в м.Москва та всіляко допомагав сім»ї, переказував їм кошти, час від часу приїздив. Відповідно до паспорта громадянина України він зареєстрований за адресою [INFO] з 18 липня 1990 року по даний час. Також в 2006-2008 роках сплачував комунальні платежі за квартиру, що доводиться довідками про сплату. В період по вересень 2009 року проживав в своїй квартирі, але з вересня 2009 року переїхав до своєї матері у зв'язку з тим, що вони з відповідачем не знаходили спільної мови, у них постійно виникали сварки. Зараз в квартирі зареєстровані він, відповідачка [PERSON] та їх доньки [PERSON], [PERSON]. Він неодноразово звертався до своєї колишньої дружини про те, щоб вона не чинила перешкод в користуванні житловим приміщенням, але все це призводило до сварок. На даний час відповідачка у їх квартирі проживає зі співмешканцем і коли він приходить до квартири щоб взяти речі, вона вчиняє сварки, бійки і викликає міліцію, чим перешкоджає користуватись спірним приміщенням. Той факт, що відповідачка не впускає його до квартири, можуть підтвердити свідки. Беручи до уваги, що він є власником 1/4 квартири, вважає, що при встановленні порядку користування житловим приміщенням йому може бути виділена житлова кімната розміром 12,1 кв.м., а інша відповідачу. Підсобні приміщення квартири - коридор, туалет, ванну кімнату та кухню просить залишити у спільному користуванні. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та пояснив суду, що він отримав квартиру, працюючи на кар»єрі, та проживав в ній разом з відповідачкою - своєю колишньою дружиною та двома доньками. Він сплачував за квартиру та проживав у ній до вересня 2009 року. Квартиру залишив, оскільки відповідачка стала перешкоджати йому проживати в ній. Також уточнив, що прямих дій по перешкоджанню проживати у квартирі відповідачі йому не чинили, він особисто поставив замок у кімнату квартири площею 12.1 м.кв., має ключі від квартири. Єдина перешкода проявляється в тому, що відповідач в особі [PERSON] запитує його про те, чому він прийшов до квартири та викликає міліцію. З квартири його ніхто не виганяв. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнала та пояснила, що ні вона, ні діти позивала з квартири не виганяли і не перешкоджають йому в ній проживати, але дійсно має місце, що вона викликає міліцію, коли він приходить до квартири в нетверезому стані та виникають сварки. Міліцію викликала неодноразово. Не заперечує, що позивач проводив частково оплату за комунальні послуги у 2008 році, коли проживав у квартирі сам з меншою донькою до березня 2009 року. На даний час v квартирі проживає вона зі співжителем та малолітньою дитиною в кімнаті площею 17.9 м.кв., а в іншій кімнаті площею 12.1 м.кв. живе менша донька від шлюбу з позивачем - [PERSON] Просила у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] також позов не визнала та пояснила, що вона є співвласником квартири, але не проживає в ній з семи років. Разом з тим, їй відомо, що за проживання в ній батька, яким є позивач, останній постійно зловживав спиртними напоями і в сім»ї виникали сварки та скандали, він збиткувався над меншою сестрою. Ні вона особисто, ні мати чи сестра, не перешкоджали йому проживати у квартирі, тому що він їх батько. Просила у задоволенні позову відмовити. Відповідач в особі [PERSON] позов не визнала та просила у його задоволенні відмовити. Пояснила, що дійсно батько за час проживання у квартирі зловживав спиртними напоями, приводив туди сторонніх осіб та з»ясовував у її присутності інтимні стосунки з ними, розпивав спиртні напої. Були випадки, коли він, перебуваючи в нетверезому стані, погрожував їй фізичною розправою, застосовуючи при цьому фізичне насильство і що змушувало її звертатися за допомогою. Разом з тим, вона не заперечує, щоб батько проживав у квартирі, в нього є ключі. Якщо він втратив ключ від кімнати, вона погоджується виготовити йому дублікат зі свого такого ключа. Представник третьої особи при вирішенні спору по суті поклалася на розсуд суду. Заслухавши у судовому засіданні пояснення сторін спору, представника третьої особи, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони спору, а саме [PERSON] та [PERSON] отримали у 1990 році двокімнатну квартиру [ADDRESS], яка в послідуючому була приватизована на них та їх неповнолітніх дітей співвідповідачів у справі [PERSON] та [PERSON]. і всі вони є співвласниками спірної квартири в рівних частинах. Шлюб [PERSON] та [PERSON] розірваний 19.09.2007 року. В період з 2000 по 2008 рік позивач у спірній у квартирі постійно не проживав, перебуваючи в більшості часу на заробітках в м.Москва Російської федерації. Протягом 2008 року до березня 2009 року проживав у квартирі спільно з меншою дочкою [PERSON]. З березня місяця 2009 року у квартирі стала проживати його колишня дружина [PERSON] зі своєю малолітньою дитиною та співжителем. З квартири позивач добровільно виселився у вересні 2009 році та став проживати у своєї матері. Відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає приблизно з 1997 року. Також встановлено, що позивач сприймає як реальну перешкоду йому у проживанні у спірній квартирі виклики відповідачем [PERSON] міліції, коли він появляється квартирі. Разом з тим, знайшли підтвердження у судовому засіданні посилання [PERSON] в тім, що такі виклики мали місце при лише при появі у квартирі позивача у нетверезому стані та вчинення при цьому сварок, погроз дитині. Викладене підтверджується пояснення сторін спору в судовому засіданні та письмовими матеріалами справи. За встановлених у судовому засіданні обставин справи суд приходить до висновку, що жоден із співвласників спірної квартири не чинить реальних перешкод позивачу проживати в ній, тобто з їх сторони відсутні будь-які дії, які б вказували, що вони не погоджуються на його вселення в неї після добровільного виселення останнього з неї у вересні 2009 року, тоді як сам позивач не надав суду жодного достатнього та переконливого доказу, що мають місце перешкоди у користуванні ним спірною квартирою з боку відповідачів. Це, зокрема, спростовується його показами у судовому засіданні в тім, що: він має ключі від квартири; замки у квартирі ніхто не змінював; він особисто вставив замок у двері окремої кімнати в квартирі площею 12.1 м.кв., яку просить йому виділити; що жоден з відповідачів його з квартири не просив виселитися. Позаяк заперечуючи покази відповідачів в тім. що за час спільного проживання у квартирі він зловживав спиртними напоями, розпивав в ній спиртне зі сторонніми особами, з»ясовував інтимні стосунки зі сторонніми особами у присутності у квартирі неповнолітньої дочки, останні позивач у судовому засіданні не спростував і що у свою чергу вказує на факт існування певних неприязних стосунків між сторонами спору. Проте, на переконання суду, такі обставини самі по собі не вказують на факт вчинення перешкод з боку відповідачів на проживання позивача у спірній квартирі. При винесенні даного рішення суд бере до уваги також покази позивача в судовому засіданні в тім, що у спірній квартирі за його переконанням повинен проживати лише він з меншою дочкою, аналіз яких у сукупності з іншими отриманими у справі доказами, вказує на намагання позивача позбавити можливості володіти та користуватися спірною квартирою інших її співвласників. За положеннями ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до ч.1, 4 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). При цьому спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Оскільки частки сторін спору у спірній квартирі визначені, вони мають право володіти, користуватися та розпоряджатися останньою в межах своєї частки. Положення ст.358 вказаного Кодексу визначають визначають, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За викладеного та встановлених обставин справи вбачається, що право позивача на володіння та користування спірною квартирою, яке він по суті оспорює, не є порушеним, а та обставина, що він поставив замок в одну з жилих кімнат, користувався нею спільно з дочкою, в якій знаходяться його особисті речі до цього часу і що не оспорюється іншими співвласниками, а саме відповідачами, лише вказує на те, що між ними існує формальна домовленість про порядок користування спірною квартирою. Таким чином підстави для задоволення позову відсутні. Позивач підлягає звільненню від сплати судового збору на підставі п.18 ст.4 Декрету КМ України «Про держане мито».

Outcome: dismissed