Jurisdiction: civil
Date: 2009-02-22 00:00:00

У липні 2008 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Свої вимоги позивач мотивував тим, що його дружині на праві власності належить житловий будинок по вул..Кірова,25-А в м.Миколаєві. Відповідачка [PERSON] проживає по сусідству з ними в будинку по вул..Легпромівській,30 в м.Миколаєві. Посилаючись на те, що відповідачка самочинно побудувала сарай та інші будівлі, при цьому зайняла його частину земельної ділянки, яка знаходиться у його користуванні, зазначені будівлі обмежують доступ до стіни гаражу, чим створює перешкоди для проведення поточного ремонту гаражу, просив задовольнити його позов та зобовязати відповідачку знести самочинні споруди. В подальшому позивач уточнив свої вимоги, вказував на те, що внаслідок створюваних відповідачкою перешкод в доступі до гаражу та неможливості проведення його ремонту, на теперішній час необхідно перебудовувати стіну гаражу, відновлювальний ремонт якого складає 5000 грн. Також у звязку з захопленням відповідачкою його частини земельної ділянки та побудови нею на межі вигрібної ями, він змушений був поставити тимчасовий паркан з шиферу на своїй земельній ділянці. Крім того неправомірними діями йому завдано моральну шкоду. Посилаючись на викладене, просив усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою та гаражем, зобовязавши відповідачку знести самочинно побудовані нею споруди, та встановити паркан на межі між їх земельними ділянками, стягнувши з відповідачки на його користь 5000 грн. вартості відновлювального ремонту гаражу та 5000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди. В попередньому судовому засіданні в якості третьої особи до участі у справі було залучено дружину позивача, власника житлового будинку [PERSON], яка заявила такі ж самостійні вимоги до [PERSON]. Обидва позови обєднано в одне провадження. У судовому засіданні позивачі підтримали заявлений позов, наполягали на їх задоволенні. Відповідачка та її представник позов не визнали. Посилалися на те, що [PERSON] та [PERSON] є неналежними позивачами, оскільки з позовом про знесення самочинних споруд можуть звертатися до суду лише органи державної влади чи органи місцевого самоврядування. Всі споруди були збудовані ще попереднім власником в 1984 на земельній ділянці, відведеній для цієї мети. До того ж зазначені побудови розміщені на її земельній ділянці, оскільки згідно проведених ними геодезичних спостережень конфігурація спільної межі двох суміжних ділянок практично повторює одна одну. В судове засідання 22 лютого 2010 р. позивачка та її представник не зявилися. Про час і місце розгляду справи повідомлені судом належним чином. Відомостей про причини неявки до суду не надали. Заслухавши пояснення позивачів, відповідачки та її представника, експерта, вивчивши і оцінивши в сукупності наявні матеріали справи, судом встановлено наступне. З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 19 травня 1987 року, [PERSON] на праві власності належить житловий будинок №25-А по вул..Кірова у м.Миколаєві, придбаний в період шлюбу позивачів та є їх сумісною власністю. В користуванні позивачів знаходиться земельна ділянка площею 563 кв.м, виділена в користування відчужувачу будинку [PERSON] на підставі рішень Миколаївського міськвиконкому №112 від 11 березня 1954 р. та № 479 від 19 травня 1981 року. Згідно з договором дарування від 20.09.1985 р. власником ? частки житлового будинку по вул.Легпромівській,30, який знаходиться на суміжній земельній ділянці з ділянкою позивачів, є [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] 23.09.2005 р. померла. Відповідачка [PERSON] є її донькою та прийняла спадщину після її смерті. Відповідно до даних технічного паспорту, виготовленого станом на 04.09.2008 р. в її користуванні знаходиться земельна ділянка загальною площею 587 кв.м. Згідно з висновком проведеної судової будівельно-технічної експертизи регіональної торгово-промислової палати України від 17 червня 2009 р. в фасадній частині земельної ділянки №25-А по вул..Кірова частково розміщені самовільно побудовані споруди літ.Г-1 баня, літ.М-сарай, а саме сарай розміщений задньою торцьовою стіною на земельній ділянці №25 по вул..Кірова на ширину-0,81 м, довжиною-4,44 м., баня-задньою торцьовою стіною розміщена на зазначеній земельній ділянці на ширину-1,48 м, довжиною-4,44 м. Вказані господарські споруди, які знаходяться на земельній ділянці №30 по вул.Легпромівській в м.Миколаєві, зведені з порушенням діючих будівельних норм і правил ДБН 360-92, п.3.25., оскільки не дотримано відстані до межі сусідньої ділянки №25-А, яка повина становити згідно вказаних норм не менше 1,0 м. Факт часткового знаходження спірних будівель на земельній ділянці позивачів стверджується й матеріалами справи. Згідно з повідомленням заступника голови адміністрації Ленінського району від 14 березня 2008 р. комісійно виходом на місце встановлено, що на межі домоволодінь по вул.Кірова,25-А та по вул. Легпромівській,30/1 збудована споруда, яка візуально, частково знаходиться на території домоволодіння по вул.Кірова,25-А. Відповідно до постанови адміністративної комісії Ленінського району від 17.06.2008 р. [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за зведення самочинної споруди. Таким чином судом встановлено, що належні відповідачці споруди частково розміщені на земельній ділянці позивачів, побудовані з порушенням діючих будівельних норм і правил, а також норм землекористування. Зазначені споруди перешкоджають позивачам у доступі до гаражу, отже порушують їх права на вільне користування земельною ділянкою та гаражем. У відповідності до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ст.15, п.4 ч.2 ст.16, ст.ст. 386 ,391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування своїм майном. Виходячи зі змісту порушеного права, заперечень обох сторін щодо можливості вирішення питання про усунення порушення прав позивачів іншим адекватним способом, суд приходить до висновку, що зведені споруди підлягають знесенню на підставі ст.ст.386, 391 ЦК України та 152 ЗК України. Крім того, неправомірними діями відповідачки, позивачам завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню на підставі ст.1167 ЦК України. Враховуючи характер і обсяг завданих моральних страждань, виходячи з засад виваженості та справедливості, розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд вважає, що з відповідачки слід стягнути на користь кожного з позивачів по 350 грн. у відшкодування моральної шкоди. Вимоги позивачів про покладення на відповідачку обовязку зведення паркану є безпідставними, оскільки не грунтуються на нормах діючого законодавства, а тому задоволенню не підлягають. Також не підлягають задоволенню і вимоги позивачів про відшкодування вартості відновлювального ремонту гаражу у сумі 5000 грн., оскільки позивачами не надано суду доказів, які ці вимоги підтверджують. Що стосується посилань відповідачки та її представника на те, що згідно зі ст..376 ЦК України з позовом про знесення самочинного будівництва має право звернутися лише відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування, а тому позивачі не є належними позивачами з цього питання, то суд вважає їх необґрунтованими, оскільки позивачами обрано інший спосіб захисту їх прав шляхом усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою і гаражем та знесення господарських споруд. Твердження відповідачки та її представника про те, що спірні споруди зведені на належній їй ділянці, що вбачається з геодезичних спостережень, суд вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а інших доказів згідно зі ст.60 ЦПК України про те, що споруди зведені саме на її земельній ділянці остання суду не надала. Відповідно до ст.88 ЦПК України між сторонами слід розподілити понесені судові витрати. З відповідачки на користь позивачів слід стягнути 960 грн. витрат на експертизу, 535 грн. витрат на геодезичну зйомку, необхідну для проведення експертизи, 15 грн. судового збору і інформаційно-технічних витрат. Витрати на повідомлення відповідача про проведення експертизи у сумі 50 грн. задоволенню не підлягають, оскільки не підтверджені відповідною квитанцією. На підставі викладеного,

Outcome: partial