Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом до відповідачів , посилаючись на те , що відповідачі позичили у неї 8480 грн., що стверджується власноручно написаним ними договором позики , і згідно домовленості зобов»язувалися повернути борг до 11.11.2004 року , договір від 11.05.2004 року . Відповідно п. 2 вказаного договору позики відповідачі зобов»язувалися сплатити їй неустойку у вигляді пені у розмірі 0,5 % за кожен день прострочки . В зазначений термін відповідачі гроші їй не повернули , проте запевнили її в тому , що свій борг обов»язково повернуть трохи пізніше разом із пенею . 12.02.2005 року відповідач повернув їй 5000 грн. а 11.07.2005 р. ще 2500 грн . Вона неодноразово зверталась до відповідачів про повернення боргу , але вони обмежувались обіцянками , яких до цього дня не виконали і на даний час з врахуванням неустойки в вигляді пені сума боргу становить 41064 грн., яку вона просить стягнути з відповідачів разом з судовими витратами . Відповідачі [PERSON] і [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним пункту 2 про пеню в договорі від 11.05.2004 року про позику грошової суми 8480 грн., що становила на той час 1600 доларів США , посилаючись на те , що цей текст в договорі позики суперечить чинному законодавству України , ЦК України і сам собі , оскільки в п. 2 договору позики зазначено , що в випадку затримання повернення боргу позичальник сплачує позикодавцю неустойку у вигляді пені у розмірі 0,5 % за кожен день просторочки і це суперечить главі 71 ЦК України . Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області вказані вище позови 24.11.2008 року об»єднані в одне провадження . Позивачка [PERSON] і її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні перший позов підтримали , уточнили суму позову , просять стягнути з відповідачів 34391,6 грн. боргу з врахуванням неустойки у вигляді пені та судові витрати , пояснивши суду , що позов відповідачів до позивачки вона не визнає , оскільки договір позики писала власноручно відповідачка [PERSON], також вона писала і п. 2 договору позики про сплату неустойки у вигляді пені у розмірі 0,5 % за кожен день прострочки , про що сторони розписались і відповідачі отримали грошову позику від неї , тобто були попереджені про наслідки за невиконання або неналежне виконання умов договору позики . Позивачка [PERSON] уточнила , що позичала відповідачам 1600 доларів США , що на той час було еквівалентно 8480 грн., відповідачі повернули їй основний борг 1000 доларів США та 2500 грн., що в цілому становило 1500 доларів США на той час і основний борг склав 100 доларів США . За отримані кошти вона розписки писала 2 штуки за цих 2 рази і віддала відповідачу [PERSON], але дати зазначених розписок вона точно не запам»ятала , а тому підтверджує , що 1000 доларів США відповідач [PERSON] віддав їй 18.12.2004 року вона у нього на розписці розписалась і поставила дату , другий раз він 10.08.2005 року віддав їй 2500 грн., вона про це написала розписку і віддала [PERSON]. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представники позов [PERSON] не визнали , наполягають на задоволенні їхнього позову про визнання недійсним пункту 2 договору позики від 11.05.2004 року . [PERSON] та [PERSON] пояснили в судовому засіданні , що для купівлі трактора їм не вистачало 1000 доларів США , вони звернулись за позикою до [PERSON], яка продиктувала [PERSON], як писати договір позики і вона 11.05.2004 року написала такий договір про позику 8480 грн., що еквівалентно було 1600 доларам США , який вони підписали , а [PERSON] не підписала . Вони отримали від неї позику 1000 доларів США , а за 600 доларів США [PERSON] сказала , що це 10 % за позику . Вони віддали [PERSON] 1000 доларів США 18.12.2004 року , що еквівалентно 5000 грн., потім 12.02.2005 року віддали їй 5000 грн., потім 11.07.2005 року віддали 2500 грн. і 10.08.2005 року віддали 2500 грн., тобто всього вони віддали [PERSON] 15000 грн. за чотири рази , розписки у них збереглися за 18.12.2004 року на 1000 доларів США та за 10.08.2005 року на 2500 грн. [PERSON] казала їм потім , щоб вернули їй борг 100 доларів США , вони відповіли , що повністю борг їй повернули і ще більше . [PERSON] уточнила , що вона була 11.05.2004 року з своїм чоловіком [PERSON] у [PERSON], яка давала тоді їм в борг гроші , а як [PERSON] віддавав гроші [PERSON], то вона не була присутня . Вислухавши пояснення сторін , вивчивши матеріали справи , суд приходить до висновку , що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню , а позов [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягає , оскільки [PERSON] та [PERSON] як позивачі не надали суду доказів ствердження заявлених ними позовних вимог до [PERSON] Із оригіналу договору позики від 11.05.2004 року ( а.с. 24 ) вбачається , що позичальник [PERSON], діючи на підставі гл. 71 § ЦК України як позикодавець передає позичальникам [PERSON] та [PERSON] грошову суму 8480 грн., що становить 1600 доларів США , яку позичальник зобов»язується повернути в термін до 11.11.2004 року . В п. 2 договору зазначено , що в випадку затримання повернення боргу позичальник сплачує позикодавцю неустойку у вигляді пені у розмірі 0,5 % за кожен день прострочки . У п. 4 зазначеного договору вказано , що позичальник передає позикодавцю документи на житловий будинок , розташований в [ADDRESS]. Є підписи позикодавця [PERSON] та позичальників [PERSON] та [PERSON] та стоїть мокра печатка СФГ «Ієрусалим» код - 31885403 . Із копії розписки від 10.08.2005 року вбачається , що [PERSON] отримала від [PERSON] 2500 грн. є підпис ( а.с. 52 ) . Із копії розписки від 18.12.2004 року вбачається , що [PERSON] отримала від [PERSON] 1000 доларів США копюрами по 100 доларів США 10 штук , є її підпис і штамп «Приватне детективно - юридичне агентство «Орієнтир» ( а.с. 53 ) . Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується , зокрема , до вимог про стягнення неустойки ( штрафу , пені ) . Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов»язання може забезпечуватися неустойкою , порукою , гарантією , заставою , примиренням , завдатком . Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов»язання . Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка , що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання . Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків , завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов»язання . Згідно встановленого Національного банку України офіційного курсу гривні до іноземних валют станом на 11.11.2004 року курс 100 доларів США становив 530,63 грн., а станом на 01.12.2008 року курс 100 доларів США становив 687,77 грн . Суд критично відноситься до показів [PERSON] та [PERSON] про те , що вони отримали від [PERSON] не 1600 , а 1000 доларів США в борг , та про те , що вони віддавали борг 12.02.2005 року в сумі 5000 грн. та 10.08.2005 року в сумі 2500 грн., оскільки в договорі позики зазначена сума боргу 8480 грн., що становить 1600 доларів США , а за 12.02.2005 року та 10.08.2005 року вони не надали ніяких розписок та інших доказів суду . Згідно ст. 261 ч. 5 ЦК України за зобов»язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання . Із цього випливає , що позивачка [PERSON] не порушила строк позовної давності , встановлений тривалістю у три роки , звернувшись з цим позовом до суду . В судовому засіданні встановлено , що станом на 01.12.2008 року основний борг по договору позики становив 100 доларів США , що еквівалентно 687,77 грн . Станом на 11.11.2004 року , тобто на момент виконання договору позики 100 доларів США були еквівалентні 530,63 грн., а неустойка ( пеня ) становить 0,5 % , що дорівнює 2,65 грн., за 1 день , помноживши цю суму на 365 днів , це становить 967,25 грн, тобто основний борг становить 687,77 грн., а неустойка ( пеня ) за 1 рік позовної давності - 967,25 грн . Таким чином в судовому засіданні з достовірністю встановлено , що між сторонами був укладений письмовий договір з визначеним строком виконання , який відповідачами [PERSON] і [PERSON] до кінця не виконаний , п. 2 зазначеного договору позики не суперечить вимогам ЦК України , а тому заявлений позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню , а позов [PERSON] і [PERSON] задоволенню не підлягає . На підставі ст. ст. 253-255 , 258 ч. 2 п. 1 , 260 , 546 , 549 ч.3 , 550 , 617 , 1049 , 1050 ЦК України та

Outcome: partial