Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив поновити його на посаді сторожа у відкритому акціонерному товаристві «Полонський гірничий комбінат» (далі ВАТ, або Комбінат), стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову [PERSON] вказував, що він з 3.05.2005 року став працювати сторожем господарської дільниці, а 1.11.2009 року його звільнено з роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у звязку з скороченням чисельності і штату. Вважає звільнення незаконним, оскільки фактично скорочення посад сторожів не було, та що він має порівняно з іншими працівниками які залишились працювати переважно право. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Представник відповідача позов не визнала, пояснила, що [PERSON] працював на посаді сторожа господарської дільниці. На підприємстві в 2009 році мало місце скорочення чисельності працівників. Посади сторожів господарської дільниці не скорочувались, однак проводилось скорочення посад в інших цехах, зокрема в автотранспортному. Керівництво ВАТ скористалось правом провести перестановку (перегрупування) працівників з більш високою кваліфікацією на посади менш кваліфікованих працівників. Тому було прийнято рішення звільнити [PERSON] як менш кваліфікованого працівника із сторожа, а на це місце перевести механіка автотранспортного цеху [PERSON], посада якого скорочувалась. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази суд вважає позов підлягає задоволенню. Встановлено, що [PERSON] з 3 травня 2005 року став працювати сторожем господарської дільниці Комбінату. В 2009 році на ВАТ відбувалось скорочення чисельності працівників. В господарській дільниці посади сторожів, в тому числі і на якій працював позивач під скорочення не підпадали, про що свідчать дані структури та штатної чисельності введених в дію з 1.01.2009 року та з 1.11.2009 року, та не заперечується відповідачем. 1 листопада 2009 року керівником ВАТ було видано наказ № 67-к яким [PERSON] звільнено зі сторожа господарської дільниці у звязку зі скороченням чисельності та штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Наказом № 68-к від цього ж числа [PERSON] механіка зміни автотранспортного цеху переведено сторожем у господарську дільницю. На думку суду звільнення позивача з роботи проведено з порушенням трудового законодавства. Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6.11.1992 року з послідуючими змінами та доповненнями «Про практику розгляду судами трудових спорів» Верховний Суд вказав, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Як встановлено в ході розгляду справи і це не заперечується сторонами посада на якій працював позивач не скорочувалось. [PERSON] звільнено як менш кваліфікованого працівника в порівняні з механіком автотранспортного цеху [PERSON], якого після звільнення позивача, переведено місце сторожа господарської дільниці. Однак така перестановка (перегрупування) працівників при проведенні звільнення є допустимою, як вказав Верховний Суд, лише в межах однорідних професій і посад. Посада механіка автотранспортного цеху та сторожа господарської дільниці не можуть кваліфікуватись як однорідні. Таким чином відповідач допустив порушення закону при звільненні позивача з роботи, а тому останній відповідно до ст. 235 КЗпП України підлягає поновленню на попередній роботі з виплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Як вбачається із довідки ВАТ заробіток [PERSON] за два останніх місяці роботи становить: у вересні 773, 04 грн. за 10 робочих днів, у жовтні 871, 68 грн. за 10 робочих днів. Середньоденний заробіток складає 82, 2 грн., а вимушений прогул 60 днів, тому до стягнення підлягає - 4932 грн. На підставі ст. 88 ЦПК з відповідача необхідно стягнути на користь держави судові витрати.

Outcome: approved