Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-04 00:00:00

Вказуючи на те, що 15 вересня 2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON]. був укладений кредитний договір № 2101 на суму 6000 грн. 00 коп. із сплатою відсотків та комісійної винагороди із строком дії до 14 вересня 2008 року, однак відповідач свої зобов'язання за вказаним вище договором кредиту не виконує, в результаті чого станом на 28 червня 2008 року у неї виникла заборгованість по кредиту, відсотках та комісійній винагороді, а також була нарахована пеня, в результаті чого загальна сума заборгованості склала 32 639 грн. 57 коп., позивач звернувся до суду з позовом про дострокове розірвання вказаного вище кредитного договору та стягнення із відповідача вказаної суми та судових витрат по справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача уточнив, вказавши, що станом на 14 вересня 2008 року строк дії кредитного договору закінчився, тому просив лише стягти заборгованість по кредиту та судові витрати по справі, виходячи з вимог, викладених у позовній заяві та у судовому засіданні. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечувала, вказавши, що кредитного договору з позивачем вона не укладала і ніяких коштів від позивача не отримувала. Вислухавши учасників процесу, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що змінений позов в частині стягнення грошових коштів підлягає задоволенню у повному об'ємі. Згідно ст.. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цивільно-процесуального кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлений договором строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати відсотки. Ст. 549 ЦК України передбачає сплату боржником неустойки у разі порушення ним свого зобов'язання. 15 вересня 2006 року між ТОВ Банк «Фінанси та кредит» та відповідачкою був укладений кредитний договір № 2101 про надання споживчого кредиту на суму 6 000 грн. із строком дії до 14 вересня 2008 року, в якому були обумовлені порядок надання та повернення кредиту, порядок нарахування та сплати процентів, а також відповідальність у випадку порушення його умов /а.с. 6-7/. З наданих суду документів, зокрема виписки із статуту позивача та документів про державну реєстрацію позивача-юридичної особи /а.с. 16-19/ випливає, що позивач - Відкрите акціонерне товариство Банк «Фінанси та кредит» є правонаступником ТОВ Банк «Фінанси та кредит», тому є належним позивачем по справі. Із копії платіжного доручення № 30215-К від 15 вересня 2006 року випливає, що відповідачем одержана як споживчий кредит сума 6000 грн. 00 коп. була перерахована за оплату комп'ютера /а.с. 8/. Відповідач крім своїх усних заперечень та пояснень про неодержання нею вказаного вище кредиту не надала суду жодних доказів цього. При цьому вона не заперечувала того факту, що оглянутий у суді бланк оригіналу заяви, складений від її імені, на видачу споживчого кредиту, заповнений почерком, який схожий на її. Не заперечувала можливості особистого підписування ксерокопій паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного коду на своє ім'я, хоча вказала, що вказані документи вона надавала не банку, а своєму колишньому роботодавцю. За клопотанням відповідачки судом призначалась по справі судово-почеркознавча експертиза для вирішення питання щодо заповнення та підпису відповідачкою вказаного вище кредитного договору та оригіналів інших документів, які від її імені були подані в банк, однак в подальшому від проведення вказаної експертизи позивач відмовилась. Відповідно до ст. 86 ЦПК України витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи несе та сторона, яка заявила про це клопотання. Кошти на оплату судової експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про проведення експертизи. У разі неоплати судової експертизи ухвала про призначення судової експертизи скасовується, про що 27 листопада 2007 року судом була винесена ухвала. Ст.. 146 ЦПК України вказує, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від участі у експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд, залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. За вказаних вище обставин суд приходить до висновку, що неоплата відповідачкою експертизи є ухиленням від її проведення, без якого провести експертизу неможливо, тому вважає доведеним факт підписання відповідачкою вказаного вище спірного кредитного договору. Будь-яких доказів, які б спростовували цей факт та підтверджували заперечення позивачки проти позову нею суду подано не було. Тому суд вважає необхідним стягти з відповідача на користь позивача заборгованість за договором кредиту із сплатою нарахованих відсотків, комісії та пені, а також судові витрати по справі. а підставі викладеного,

Outcome: approved