Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 28.04.2001 року, від якого мають двох неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування позову посилається на те, що з 2002 року вони з відповідачем разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. З травня 2008 року вона перебуває у фактичних шлюбних стосунках з іншим чоловіком. Шлюб з відповідачем розпався остаточно, стосунки між ними налагоджено бути не може. Дітей просить залишити на вихованні з нею, судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених в ньому. Вважає, що примирення і збереження їх сімї неможливе. Відповідач в судове засідання не зявився, судом належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, причини неявки суду не повідомив,\~заперечення проти позову не подав. За таких обставин суд, у відповідності зі ст. 169 ч. 4 ЦПК України, за згодою позивачки, вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2001 року (а.с.4), від якого мають неповнолітніх синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.5,6). Різниця в поглядах на права та обовязки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між позивачкою та відповідачем. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сімї, про що свідчить той факт, що на протязі значного періоду часу вони спільно не проживають і не підтримують шлюбних відносин, які поновлювати наміру не мають. Позивачка в судовому засіданні наполягала на розірванні шлюбу і залишенні синів на вихованні з нею, вважаючи примирення і збереження їх сімї неможливим. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сімї неможливе. За таких обставин суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін та їх неповнолітніх дітей, що має суттєве значення для них, тому є підстави для розірвання шлюбу. Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Дітей, синів [PERSON] та [PERSON], суд залишає на вихованні з позивачкою за її клопотанням, оскільки спору про це у сторін не виникло. Враховуючи те, що позивачка сплатила судові витрати при подачі позову та наполягає на їх відшкодуванні, просила в судовому засіданні покласти витрати, повязані з реєстрацією розірвання шлюбу в органах РАЦС, на відповідача, суд звільняє позивачку від сплати цих витрат і покладає сплату державного мита в сумі 17 грн. на відповідача.

Outcome: approved