Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ФОП [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати (надурочні - 486 грн., компенсацію за невикористану відпустку - 250 грн., невиплачений заробіток за липень і половину серпня 2009 року - 953 грн) в загальній сумі 1689 гривень. В обгрунтування вказаних позовних вимог позивачка в письмовому позові, а також в судовому засіданні вказала, що 11 березня 2009 року вона була прийнята на роботу до фізичної особи - підприємця [PERSON] продавцем магазину «Надія», що знаходиться в селі Жуківка Куликівського району. 14 серпня 2009 року вона була звільнена з роботи за угодою сторін відповідно до пункту 1 ст. 36 КЗпП України. На момент звільнення, а також, не зважаючи на послідуючі неодноразові звернення позивача з проханням виплатити заробітну плату в повному розмірі [PERSON] заробітну плату не виплатила. Заборгованість із зарплати за липень та 14 днів серпня 2009 року становить 1689 гривень. Режим роботи магазину був з 8.00 до 20.00, а в суботу та неділю з 8.00 до 23.00, а тому згідно обліку робочого часу вона відпрацювала надурочних 81 годину, а також не отримала компенсацію за невикористану відпустку за 6 місяців роботи. Позивачка вважає, що це є грубим порушенням вимог ст. 115 КЗпП України, яка передбачає, що заробітна плата повинна виплачуватися працівникам регулярно у строки. А тому ФОП [PERSON] порушує її законні права та інтереси щодо одержання винагороди за працю. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала частково та пояснила, що позивачка, дійсно, працювала в неї продавцем з 11 березня 2009 року по 14 серпня 2009 року. Трудовий договір від 11.03,2009 року передбачав місячний заробіток в розмірі 630 грн., тривалість річної відпустки 24 календарні дні, режим робочого часу визначався з 9-00 до 17-00, перерва з 13-00 до 14-00 кожний день, а в неділю з 9-00 до 14- 00. Послідуючим додатком до трудового договору від 30.04.2009 року зі згоди сторін було змінено розмір місячного заробітку до 315 грн. у зв»язку зі зменшенням робочого тижня до 24 годин. Відповідач вважає, що вона постійно кожний місяць складала табель обліку використання робочого часу, вела постійне нарахування заробітної плати і її видачу через платіжну відомість за виключенням липня 2009 року, коли вона видала позивачу зарплату через прибутковий касовий ордер. Вона правильно нарахувало позивачу компенсаційну виплату за невикористану відпустку - 108 грн.60 коп., заробітну плату за серпень 2009 року - 133 грн.27 коп, за перероблений робочий час -210 грн. 27 коп., індексацію - 7 грн. 74 коп., а всього до розрахунку - 460 грн. 59 коп. Вона неодноразово повідомляла позивача про готовність до кінцевого розрахунку, але позивач для одержання розрахункових не з»явилась до теперішнього часу. Заслухавши сторони, бухгалтера [PERSON], яка була допитана в судовому засіданні в якості спеціаліста, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні доведено, що позивачка працювала у відповідачки продавцем магазину «Надія», що розташований в селі Жуківка Куликівського району з 11 березня 2009 року по 14 серпня 2009 року, що підтверджується трудовим договором між працівником і фізичною особою від 1 і .03.2009 року. Час виконання робіт був установлений з 9.00 до 17.00, перерва з 13.00 до 14.00, неділя з 9.00 до 14.00. Вихідний день - субота. Тривалість щорічної оплачуваної відпустки 24 календарних дні. Відповідач підтвердила, що позивач відробила 25 годин надурочних, за які вона провела нарахування в розмірі 210 грн.98 коп, посилаючись на те, що вказаний розмір перероблених зверх встановлених договором годин встановив при перевірці виконання законодавства про працю державний інспектор праці 27.08.2009 року. Вказаний довід відповідає обставинам справи, так як він ґрунтується на офіційних даних перевірки відповідною посадовою особою. Посилання позивача на пояснення свідків, інших осіб, на акт складенй жителями с. Жуківка, на дані Жуковської сільської ради про режим роботи торгового закладу власником якого є відповідач, суд до уваги не приймає, так як додатковий договір про встановлення режиму роботи свідчить про інше, а його умови в цій частині ніким не оспорювали. Допитана в судовому засіданні як спеціаліст [PERSON] з посиланням на нормативні акти пояснила, що розмір компенсації позивача за невикористану відпустку складає 152 грн. 80 коп. Суд не може прийняти до уваги доводи відповідача з посиланням на те, що вона виплатила позивачу зарплату за липень 2009 року і через прибутковий касовий ордер. Спеціаліст з посиланням на відповідний нормативний акт пояснила, що відповідач не могла видавати гроші через прибутковий касовий ордер, вона це могла робити через видатковий касовий ордер, що вона неправильно вела журнал реєстрації прибуткових і видаткових касових документів. Враховуючи викладене, а також те, що відповідач грубо порушувала правила ведення табелів обліку робочого часу, розрахункові і платіжні відомості по зарплаті суд приходить до висновку, що вона не надала суду даних, які б свідчили про те, що вона виплатила зарплату позивачці за липень 2009 року, а так як в цьому місяці мінімальний зарооіток складав 630 грн., то ця сума і підлягає стягненню з відповідача. Згідно ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. А згідно ст. 21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Вказана вище сума, що підлягає стягненню з відповідача встановлена в такому розмірі тому, що відповідач взагалі не виплатила позивачу зарплату за липень 2009 року. Статтею 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Ці вимоги чинного законодавства відповідачем повністю не дотримувалися, в результаті чого у неї перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі і розрахункових платежах, яка до сих пір в добровільному порядку відповідачем не погашена і становить гривень 1134 грн.79 коп. А тому, при таких обставинах заборгованість по зарплаті підлягає примусовому стягненню. Судові витрати по справі належить стягнути на користь держави з відповідача, оскільки позивачка звільняється від їх сплати в зв'язку з ухваленням рішення на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: partial