Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-16 00:00:00

У судовому засіданні позивач позов підтримала та пояснила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 20 червня 1997 року. Від спільного проживання мають одну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя із відповідачем не склалось, внаслідок різних поглядів на життя. Такі стосунки у сімї привели до припинення ведення спільного господарства та подружніх стосунків із відповідачем протягом останніх шести місяців. Бажання примирятись з відповідачем не має. Окрім того, відповідач участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, матеріально її не забезпечує. Офіційно не працевлаштований. Вважає, що сімя розпалась та існує формально, перспектив для її збереження не вбачає. Просить шлюб розірвати, дитину залишити проживати після розлучення з матірю, стягнути із відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 1000 гривень на місяць, витрати, повязані із отриманням свідоцтва про розлучення покласти на відповідача. Відповідач позовні вимоги визнав повністю, за виключенням позовної вимоги про стягнення аліментів. Не заперечував щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, вважає, що позов підлягає до задоволення повністю. Судом встановлено, що сторони з 20 червня 1997 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, в період якого у них народилась дочка [PERSON], [INFO]. Сторони не заперечували те, що сторони припинили подружні стосунки ведення спільного домашнього господарства і наміру для їх поновлення не мають, спір щодо місця проживання дитини після розірвання шлюбу - відсутній, а тому суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, шлюб існує формально і його необхідно розірвати. З досліджених судом свідоцтв про народження неповнолітньої [PERSON], вбачається що її батьком є [PERSON], а матірю - [PERSON]. Факт ухилення відповідача від надання матеріальної допомоги неповнолітній дитині суд вважає доведеним, оскільки такий факт сторонами не оспорюється. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до її повноліття. Отже указаний обовязок лежить на обох батьках і обоє батьків в рівній мірі зобовязані матеріально забезпечувати дитину. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати", на дитину віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум у розмірі 957 гривень. Сторони не заперечують, що після народження дитини та до часу розгляду справи судом, неповнолітня дитина сторін проживає з матірю, відповідач є працездатною особою, постійного місця роботи та заробітку не має. Враховуючи викладене, а також те, що дитина проживає саме з матірю, суд вважає, що стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, що дорівнює 500 гривень, з урахуванням інтересів дитини, стану здоровя та матеріального становища платника аліментів,відсутності у нього на утриманні інших осіб, не буде суперечити указаним нормам, а тому позов в частині стягнення аліментів підлягає до задоволення у вказаному розмірі. На підставі ст.ст. 4, 84, 112, 180, 182, 183 СК України,

Outcome: approved