Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ялтинського міського суду АРК із зазначеною позовною заявою в порядку процесуальних вимог цивільного судочинства і просить суд : - Визнати незаконним та скасувати рішення Ялтинської міської ради № 413 від 21 березня 2008 року «Про відмову [PERSON] у передачі у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0.0100 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої [ADDRESS], на землях Ялтинської міської ради, у зв'язку із тим, що земельна ділянка розташована у межах Приморського парку ім. Гагаріна»; - Зобов'язати Ялтинську міську раду на черговій сесії розглянути питання про надання [PERSON] дозволу на розроблення проекту відведення зазначеної земельної ділянки з наступним затвердженням проекту. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [PERSON] в районі будинку [ADDRESS] здійснив самочинне будівництво жилого будинку і з метою його обслуговування звернувся до Ялтинської міської ради із заявою про передачу в його власність земельної ділянки. Цей орган розглянув заяву і оскаржуваним рішенням у передачі земельної ділянки відмовив, чим порушив його права. Представник Ялтинської міської ради за довіреністю Нізамутдінов М.І. заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що відмовивши у передачі у власність позивача земельної ділянки Ялтинська міська рада реалізувала права власника, адже земля в межах населеного пункту є об'єктом права комунальної власності громади міста. Індивідуально-правовий акт про відмову в передачі земельної ділянки у власність [PERSON] належним чином мотивований, оскільки земельна ділянка розташована в межах Приморського парку ім. Гагаріна, де будівництво жилих будинків взагалі не передбачено. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, також заперечував проти позову, зазначивши, що будівництво жилих будинків в межах Приморського парку ім. Гагаріна не передбачено Детальним планом території центральної частини міста. Особи, які беруть участь у справі, не заявили у суді, що факти, які мають значення для справи, їм відомі особисто, тому не вирішувалось питання про їх допит в якості свідків згідно зі ст. 184 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, його представника, представників відповідача і третьої особи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви з таких підстав. Особи, які беруть участь у справі, з підстав ч. 1 ст. 61 ЦПК України визнали, що [PERSON] в районі будинку [ADDRESS] здійснив самочинно будівництво. Земельна ділянка, на якій здійснено будівництво, розташована в межах населеного пункту м. Ялта і не належить до земель приватної або державної власності, тобто відповідно до ст. 83 ЗК України земельна ділянка належить на праві власності територіальній громаді і є у комунальній власності. Територіальні громади є суб'єктами права власності і реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування (ст. ст. 12, 80, 83 ЗК України, 327 ЦК України). Передбачений ч. ч. 6 - 11 ст. 118 ЗК України порядок передачі безоплатно у власність громадян земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд є самостійною підставою набуття права власності на землю, проте, як і за загальним правилом, реалізація об'єктивного права громадянина на землю здійснюється в цьому випадку за згодою власника. Такі висновки ґрунтуються передусім на тому, що за змістом ст. 316 ЦК України право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки надається відповідною місцевою державною адміністрацією або сільською, селищною, міською радою лише в разі згоди. Форма надання такої згоди визначена ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» як рішення, яке за своєю природою є індивідуально-правовим актом і приймається на пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради. При цьому депутати як обранці територіальної громади не можуть бути примушені до прийняття конкретного рішення. [PERSON] звернувся до Ялтинської міської ради із заявою про передачу у його власність зазначеної земельної ділянки орієнтовною площею 0.0100 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, і рішенням Ялтинської міської ради № 413 від 21 березня 2008 року у передачі земельної ділянки в його власність було відмовлено у зв'язку із тим, що земельна ділянка ним зайнята самовільно, здійснено самочинне будівництво, споруджена будівля розташована у межах Приморського парку ім. Гагаріна. Отже, відмовивши позивачу у передачі безоплатно у власність земельної ділянки, сесія Ялтинської міської ради реалізувала виключні повноваження власника. Відмова органу місцевого самоврядування надати згоду на передачу земельної ділянки у власність сама по собі обговоренню не підлягає, цивільних прав і законних інтересів позивача не порушує. Рішення про відмову передати у власність земельну ділянку достатньо обґрунтоване, адже будівництво жилих будинків на території Приморського парку ім. Гагаріна не передбачено, що підтверджується копією детального плану території центральної частини м. Ялта, затвердженого Рішенням № 58 від 26 вересня 2006 року. Детальним планом регулюються планування, забудова та інше використання територій, з урахуванням чого визначається цільове призначення земель (ст. ст. 1, Закону України «Про планування і забудову територій»). Посилання позивача та його представника на несправедливість розподілу земельних ділянок за викладених обставин не мають правового значення. Враховуючи, що Ялтинська міська рада розглянула заяву позивача про передачу у власність земельної ділянки і підстав для скасування відповідного рішення судом не встановлено, позовна вимога [PERSON] про зобов'язання повторно розглянути зазначену заяву згідно порядку, встановленого ч. 7 ст. 118 ЗК України, має бути відхилена. Таким чином, розглянувши цивільну справу в присутності позивача, представників сторін, третьої особи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає. Питання про розподіл судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed