Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк» про визнання недійсними окремих умов кредитного договору. В обґрунтування якого зазначив, що 25.09.2008 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір відповідно до п.2 частини 1 якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на умовах, зазначених в договорі. В п.3 сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка. Відповідно до п.п.1.4.1.1.2-1.4.1.1.5 у разі використання плаваючої процентної ставки, проценти за користування кредитом розраховуються як FIDR + фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів. Плаваюча процентна ставка по кредиту підлягає корегуванню протягом дії цього договору щоразу після перебігу кожного 12 календарного місяця, починаючи з дати укладання цього договору, якщо інше не передбачене цим договором. Плаваюча процентна ставка за користування кредитом впродовж першого року дії цього договору, підлягає корегуванню після перебігу 11 календарного місяця, починаючи з дати укладення цього договору. Плаваюча процентна ставка фіксується відповідно до умов цього договору в перший банківський день місяця, наступного за місяцем закінчення вищезазначеного 11/12 місячного періоду дії попередньої плаваючої процентної ставки. З зазначених дат проценти нараховуються виходячи зі ставки FIDR (фактично діюча на дату корегування) + фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів. Таким чином умовами договору встановлено порядок застосування плаваючої процентної ставки, що надає право банку підвищувати процентну ставку в односторонньому порядку без укладання будь-яких додаткових угод, що суперечить вимогам ст.ст.654,1055,1056-1 ЦК України та є порушенням його прав як споживача кредитних послуг. В звязку з цим, просив визнати недійсними п.3, п.п.1.4.1.1.2-1.4.1.1.5 кредитного договору від 25.09.2008 року. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та, посилаючись на викладені в позові підстави, просили суд задовольнити останній в повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, зазначивши, що нарахування процентів здійснювалось банком відповідно до укладеного з позивачем кредитного договору про умови якого останній був обізнаний при підписані та з якими погодився. Суд заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. ст. 6, 627,628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як передбачено ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 25.09.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (на теперішній час ПАТ «ОТП Банк») та позивачем [PERSON] було укладено кредитний договір №МL-311/182/2008 відповідно до п.2 ч.1 якого, банк надав позивачу кредит в сумі 127490 грн. строком на 365 днів, з терміном повернення кредиту 24.09.2018 року (а.с.2-9). Як вбачається з вступної частини кредитного договору сторони, укладаючи договір, попередньо ознайомлені з вимогами чинного законодавства України щодо недійсності правочинів, розуміють значення своїх дій та діють добровільно. Згідно п.1.1 частини 2 договору в порядку, передбаченому цим договором банк надає позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначених в частині 1 договору, а позичальник приймає кредит, зобовязується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобовязання, як вони визначені у цьому договорі. Порядок розрахування процентів за користування кредитом обумовлений сторонами в п.3 частини 1 договору, а також в п.1.4.1 частини 2 кредитного договору, відповідно до яких сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка. Так, п.п.1.4.1.1.2-1.4.1.1.5 частини 2 договору передбачено, що у разі використання плаваючої процентної ставки, проценти за користування кредитом розраховуються як FIDR + фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів. Плаваюча процентна ставка по кредиту підлягає корегуванню протягом дії цього договору щоразу після перебігу кожного 12 календарного місяця, починаючи з дати укладання цього договору, якщо інше не передбачене цим договором. Плаваюча процентна ставка за користування кредитом впродовж першого року дії цього договору, підлягає корегуванню після перебігу 11 календарного місяця, починаючи з дати укладення цього договору. Плаваюча процентна ставка фіксується відповідно до умов цього договору в перший банківський день місяця, наступного за місяцем закінчення вищезазначеного 11/12 місячного періоду дії попередньої плаваючої процентної ставки. З зазначених дат проценти нараховуються виходячи зі ставки FIDR (фактично діюча на дату корегування) + фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів. Також в п.п.1.4.1.1.5 зазначено, що Сторони цим висловлюють свою цілковиту згоду щодо такої зміни Плаваючої процентної ставки, стосовно всієї непогашеної суми кредиту, без укладення будь-яких додаткових договорів до цього договору. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визна-чаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Аналізуючи зазначені вище положення закону та укладеного між сторонами кредитного договору, суд приходить до висновку, що посилання позивача на порушення відповідачем вимог ст.ст.654,1055,1056-1 ЦК України є необґрунтованими, оскільки відповідачем зміни розміру процентної ставки в односторонньому порядку не здійснювались. Розмір процентної ставки, порядок та строки її зміни були оговорені в п.3 частини 1 та п.1.4 частини 2 кредитного договору. Факт підписання позивачем кредитного договору свідчить про згоду останнього з його умовами, в тому числі про досягнення згоди щодо розміру процентної ставки, порядку та строків зміни її розміру. Умови кредитного договору в цій частині відповідають вимогам закону, а тому суд вважає позовні вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed