Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про поділ майна подружжя і просить визнати за ним право власності на ідеальну частку в розмірі Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями , що знаходиться в [ADDRESS], 1/ 2 частину земельної ділянки, що знаходиться біля вказаного житлового будинку та право власності на автомобіль ІЖ 2715, державний номерний знак [NUMBER], який зареєстрований на ім'я відповідачки враховуючи те, що Ѕ частину вартості вказаного автомобіля він сплатить відповідачці. На обгрунтування позову позивач зазначив, що все перераховане в позовній заяві майно сторони придбали за спільні кошти, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі в період з 30.01.1999 року по 13 жовтня 2008 року, тому воно є їх спільною сумісною власністю подружжя, з приводу поділу якої у них виник спір. В судовому засіданні позивач підтримав позов, просить його задовольнити та пояснив суду , що перебуваючи з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 30.01.1999 року вони за спільні кошти 9 серпня 1999 року купили незакінчений будівництвом житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS], який потім добудували за спільні кошти і в якому проживають разом з дочками до цього часу. Також за спільні кошти, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі вони придбали автомобіль ІЖ 2715, державний номерний знак [NUMBER], який зареєстрований на ім'я відповідачки. Він сплатив відповідачці 2200 гривень за Ѕ частину вартості вказаного автомобіля тому просить визнати право власності на цей автомобіль за ним. Представник позивача просить позов задовольнити, визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового будинку та господарських будівель, які знаходяться в [ADDRESS] , на Ѕ земельної ділянки яка знаходиться біля вказаного житлового будинку, право власності на автомобіль ІЖ 2715, державний номерний знак [NUMBER] враховуючи те, що її довіритель сплатив відповідачці компенсацію за її частку у вартості автомобіля, посилаючись на те, що все перераховане майно є, на підставі ст. 60 СК України, спільною сумісною власністю подружжя та на підставі ст. 70 СК України частки дружини та чоловіка у спільному майні є рівними. Відповідачка позов визнала частково і пояснила, що вона не заперечує, щоб право власності на автомобіль ІЖ 2715 державний номерний знак 05078 який зареєстрований на її ім'я було визнано за позивачем, оскільки він сплатив їй Ѕ частину вартості вказаного автомобіля в сумі 2200 гривень. Позов в частині поділу спірного житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки, на якій знаходиться вказаний житловий будинок в [ADDRESS] не визнала і в задоволенні позову в цій частині просить відмовити, посилаючись на те, що спірний будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка, яка знаходиться біля цього будинку є її приватною власністю, а не спільним майном подружжя так як придбані за її кошти та кошти її батьків. Добудова вказаного будинку також проведена за кошти , які дали її батьки. Як на докази на обгрунтування своїх заперечень проти позову відповідачка послалася на покази батьків [PERSON] і [PERSON] та на накладні на придбання будівельних матеріалів на ім'я матері [PERSON] на суму 5890 гривень і 2372 гривні. В даний час вона, позивач і їх малолітні дочки проживають у спірному будинку. Представник відповідачки просить в задоволенні позову в частині визнання права власності за позивачем на Ѕ частину житлового будинку, з господарськими будівлями та Ѕ частину земельної ділянки, які знаходяться в [ADDRESS] відмовити, посилаючись на те, що перераховане майно є приватною власністю його довірительки, оскільки придбане за кошти її та кошти її батьків. Даний факт підтверджується показами допитаних в якості свідків батьків відповідачки [PERSON] і[PERSON] Якщо суд не погодиться з його думкою і поділить спірний будинок і земельну ділянку між сторонами просить збільшити частку відповідачки, враховуючи те, що з нею проживає двоє малолітніх дітей. В частині позову про визнання права власності позивача на спірний автомобіль в задоволенні позову не заперечує оскільки позивач сплатив відповідачці її частку в сумі 2200 гривень. Допитані в судовому засіданні свідки пояснили: [PERSON] те, що його дочка [PERSON] дошлюбне прізвище якої [PERSON] 30.01. 1999 року одружилася з [PERSON]. Вони з дружиною [PERSON] у серпні 1999 року за власні кошти купили для сім'ї дочки незакінчений будівництвом будинок, який знаходиться в [ADDRESS]. Потім вони постійно давали дітям гроші для його добудови. Всі дорогі будівельні матеріали були придбані за їх кошти. Зять наймав людей і добудовував будинок. Він особисто ніяких робіт по добудові зазначеного будинку не виконував, а лише купляв і привозив будівельні матеріали. Скільки він передав дочці і зятю коштів для добудови житлового будинку сказати не може. Гроші для купівлі будинку і його добудови вони передавали дочці і зятю як подружжю, для будівництва житла для їх сім'ї. [PERSON] те, що її дочка [PERSON], дошлюбне прізвище якої [PERSON], . 30.01. 1999 року одружилася з [PERSON]. Вона з чоловіком [PERSON]. за власні кошти купили незакінчений будівництвом будинок, який знаходиться в [ADDRESS]. Потім вони постійно давали дітям гроші для його добудови. Всі дорогі будівельні матеріали були придбані за їх кошти. Зять наймав людей і добудовував будинок. Вона не пам'ятає, щоб вона особисто купляла якісь будівельні матеріали для добудови будинку. Вони з чоловіком надавали кошти для добудови будинку не особисто для дочки, а для її сім'ї, щоб вони добудували будинок і мали житло. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 30.01.1999 року. Дошлюбне прізвище відповідачки [PERSON]( а.с.11). сторни мають двох малолітніх дітей: [PERSON] [INFO] року народження і [PERSON], [INFO] року народження ( а.с.12,13); Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 20 жовтня 2008 року шлюб між сторонами розірвано 13.10.2008 року. Згідно договору купівлі - продажу від від 9 серпня 1999 року посвідченого приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу [PERSON] [PERSON] купила за 9000 гривень незакінчений будівництвом житловий будинок готовністю 63%, який знаходиться в [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право власності від 6.11.2007 року власником житлового будинку , що знаходиться в [ADDRESS] загальною площею 92,1 кв.м., житловою площею 62,6 кв.м, прибудови до будинку «а», літньої кухні, гаража, сарая, льоха, огорожі. воріт, свердловини є [PERSON] Згідно висновку судово- товарознавчої експертизи від 19 листопада 2008 року дійсна вартість спірного житлового будинку з господарськими будівлями станом на 19 листопада 2008 року складає 361197 гривень. Згідно державного акта про право власності на земельну ділянку від 22 січня 2008 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 561 кв.м., розташованої в м. Звенигородці. пров. Поповича,4, цільове призначення якої : будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 10.04.2004 року [PERSON] є власником автомобіля марки ІЖ 2715, д/н [NUMBER], кузов [NUMBER], 1981 року випуску. Відповідно висновку автотоварознавчої експертизи від 23 жовтня 2008 року ринкова вартість спірного автомобіля складає 4395, 35 гривень. 10.11.2008 року [PERSON] одержала від [PERSON] 2200 гривень в рахунок сплати за 1/2 частину вартості автомобіля ІЖ 2715 д/н [NUMBER], що підтверджується її заявою на ім'я суду. Відповідно до пояснення сторін на час розгляду справи судом сторони та їх малолітні діти проживають у спірному житловому будинку. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав: Згідно ст. 60, 70 СК України майно,набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них н е мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно п.а ) ч.2 ст. 89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки подружжя. Ст. 120 ч. 3 ЗК України встановлено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчудження будівлі і споруди. Таким чином набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні чоловік ні дружина не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно набуте у шлюбі. Відповідно до ст. 60 СК України воно вважається таким , що належить подружжю. Відповідачка не надала суду належних і допустимих доказів того, що спірний незакінчений будівництвом будинок придбаний за кошти належні її батькам [PERSON] і[PERSON], а також, що добудова вказаного будинку проведена за кошти її батьків Пояснення позивачки та покази зазначених свідків в цій частині спростовуються договором купівлі - продажу незакінченого будівництвом будинку від 8.08.1999 згідно якого покупцем вказаного будинку була саме відповідачка, а не її батьки. Твердження позивачки про те, що кошти для придбання будинку її надали її батьки також не підтверджується допустимими доказами. Відповідно до ч.1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо- відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Показами свідка[PERSON] про те, що вона особисто ніяких будівельних матеріалів для добудови житлового будинку сторін не придбавала, спростовуються твердження відповідачки, про те, що її мати придбала за власні кошти для добудови належного їй будинку будівельні матеріали перераховані в накладних № 423,428 від 15.07.2004 року відповідно на сму 5890 гривень і 2372,9 гривень. Враховуючи наведене, суд вважає, що житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в м. Звенигородці. вул. Поповича, 4 , земельна ділянка на якій розміщений вказаний житловий будинок площею 561 кв.м., автомобіль ІЖ є на підставі ст. 60 СК України, ст. 89 ЗК України є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON], так як придбані під час перебування їх в зареєстрованому шлюбі в період з 30.01.1999 року і до 13.10.2008 року . Тому на підставі ст. 70 СК України їх частки у спільному майні є рівними, тобто кожен із них має право на Ѕ частину спільного сумісного майна і за кожною із сторін слід визнати право власності на Ѕ частину спільного сумісного майна. Згідно ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, за умови, що аліменти, які вони одержують, недостатні для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. На думку суду, підстав для збільшення частки відповідачки з врахуванням того, що з нею проживає двоє малолітніх дітей немає. Оскільки під час розгляду справи судом встановлено що сторони разом з малолітніми дітьми проживають у спірному будинку. Спору про те, з ким із сторін будуть проживати діти немає, докази того, що діти проживають з відповідачкою відсутні. Під час розгляду справи судом встановлено, що сім'я користується всім будинком і перешкод для ним користуватися, ним немає, оскільки судом, в межах заявленого позову, визнається лише право власності сторін на ідеальні частки в житловому будинку і спірний будинок не ділиться в натурі. Враховуючи те, що позивач сплатив відповідачці Ѕ частину вартості автомобіля ІЖ 2715, д/н [NUMBER], 1981 року випуску в сумі 2200 гривень, який є спільною сумісною власністю подружжя, право власності на вказаний автомобіль слід визнати за позивачем. На підставі ст. 88 ЦК Укаїни з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, а саме: 200 гривень в рахунок оплати витрат за проведення автотоварознавчої експертизи, 30 гривень витрат сплачених позивачем на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи судом. Суд вважає, що витрати за надання правової допомоги підлягають стягненню частково в сумі 700 гривень, враховуючи складність справи, час витрачений адвокатом для участі в даній справі. Всього з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати в сумі 930 гривень. Від сплати судового збору сторони звільнені на підставі п.18 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 року» Про державне мито» На підставі ст.60, 61, 68 - 70 СК України, ст 89, 120 ЗК України,

Outcome: approved