Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду і просить розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з останнього на утримання дочки [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1\\2 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, мотивуючи тим, відносини в сімї не склались, бажання проживати спільно не має, матеріальної допомоги на утримання дочки, яку просить залишити на її вихованні, відповідач добровільно не надає. Сторони в судове засідання не зявились, але просять справу слухати без їх участі, відповідач проти задоволення позову не заперечує. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач з 28.06.2008 року проживають в зареєстрованому шлюбі, під час якого народилась дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ТП №041864 від 28.06.2008 року та копією свідоцтва про народження серії 1-ТП №070995 від 15.09.2008 року. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Питання про поділ майна подружжям не ставиться. Відповідач визнав позовні вимоги повністю, а тому, суд вважає за необхідне залишити неповнолітню дитину на проживання з матірю (позивачем по справі). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому, позов підлягає задоволенню. Пунктом 1 ч.1 ст.367 ЦПК визначено, що рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає обов'язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Позивач сплатила витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн. та судовий збір в дохід держави в сумі 8 грн. 50 коп.

Outcome: approved