Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-24 00:00:00

В грудні 2009 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ земельної ділянки в якій (з врахуванням подальших уточнень) вказувала, що 11 січня 2008 року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку №77-а по вул. Пушкінській в м. Вознесенську, а також 11/20 частин житлового будинку №77 по вул. Пушкінській в м. Вознесенську, що була прийнята та оформлена позивачкою в належному порядку. Крім цього, за життя [PERSON], а також [PERSON] (як попередньому співвласнику будинку №77 по вул. Пушкінській в м. Вознесенську) для обслуговування житлових будинків було надано в спільну сумісну власність єдиним масивом земельну ділянку, площею 1 000 кв.м. та в спільне користування ділянку, площею 243 кв.м. Тому [PERSON] вказувала на те, що до сторін по справі, як осіб, які набули у власність житлові будинки, повинно перейти й право власності та право користування на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловими будинками та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. При цьому частки в праві власності на зазначену ділянку повинні визначатися пропорційно часткам співвласників в належних їм будинках. Виходячи з цих обставин, позивачка просила поділити між нею та відповідачкою (як теперішнім співвласником будинку №77 по вул. Пушкінській в м. Вознесенську) спірну земельну ділянку: -передавши їй, [PERSON] у власність ділянку, площею 375 кв.м. для обслуговування будинку №77-а по вул. Пушкінській в м. Вознесенську, ділянку, площею 275 кв.м. для обслуговування 11/20 частин будинку №77 по вул. Пушкінській в м. Вознесенську, а також для обслуговування цього ж житла в користування ділянку, площею 157,95 кв.м.; -передавши [PERSON] у власність ділянку, площею 350 кв.м. для обслуговування будинку №77 по вул. Пушкінській в м. Вознесенську, а також для обслуговування цього ж житла в користування ділянку, площею 85,05 кв.м. Також позивачка просила стягнути з відповідачки половину сплачених нею судових витрат. В судовому засіданні, що проводилося без участі позивачки, її представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні декілька разів змінювала свою думку щодо позову. Проте під час судових дебатів позовні вимоги визнала повністю. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Вважала, що вимоги [PERSON] є необгрунтованими, оскільки: - земельна ділянка, надана попереднім власникам - [PERSON] та [PERSON] в користування належним чином оформлена не була, оскільки останні не отримали відповідний правовстановлюючий документ щодо цього майна, а тому вимоги про її поділ взагалі ставитись не можуть. Аналогічна ситуація виникла й щодо ділянки, переданої цим особам у власність, оскільки після виділення зі складу домоволодіння по вул. Пушкінській, 77 в м. Вознесенську частини нерухомого майна з присвоєнням йому нового вуличного номера та визначення нових розмірів земельних ділянок ці особи не внесли відповідні зміни до Державного акту на право приватної власності на землю; - сторони по справі належним чином не оформили перехід у свою власність (користування) земельних ділянок, а тому не мають право ставити питання щодо її поділу. Заслухавши пояснення представника позивачки, відповідачки, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, судом встановлено, що 11 січня 2008 року помер батько позивачки [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 11/20 часток житлового будинку №77 по вул. Пушкінській в м. Вознесенську Миколаївської області, а також цілого житлового будинку №77-а по вул. Пушкінській в м. Вознесенську Миколаївської області, що був виділений зі складу домоволодіння №77. Вказана спадщина була прийнята та оформлена позивачкою в належному порядку. Разом з тим, за життя [PERSON], а також [PERSON] (як попередньому співвласнику будинку №77 по вул. Пушкінській в м. Вознесенську) для обслуговування вказаних житлових будинків було надано в спільну сумісну власність єдиним масивом земельну ділянку, площею 1 000 кв.м. (і це право посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю від 30 березня 1994 року) та в спільне тимчасове користування ділянку, площею 243 кв.м. (право щодо якого належним чином не посвідчувалося). В подальшому в звязку зі змінами в домоволодінні рішенням Вознесенської міської ради Миколаївської області від 28 липня 1998 року за №112 розмір ділянок був також частково змінений, однак це також не знайшло свого відображення в правовстановлюючому документі. Згідно ст.ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа може звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Однак суд під час розгляду справи керується принципом диспозитивності, а саме розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу та в межах заявлених ними вимог. Судом встановлено, що [PERSON] відмовилася від запропонованого нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Миколаївської області [PERSON] способу посвідчення своїх спадкових прав щодо земельної ділянки (право спадкодавця на яке посвідчувалося відповідним актом) шляхом отримання відповідного свідоцтва за умови судового визначення частки спадкодавця в праві спільної сумісної власності щодо спірного майна. Замість цього способом захисту свого права позивачка обрала поділ спірного майна в натурі між нинішніми співвласниками житлових будинків, для обслуговування яких передавалося таке майно. Підставою такого поділу [PERSON] зазначала приписи закону щодо обовязкового та безумовного, незалежного від волі осіб, переходу земельної ділянки до осіб, які набули у власність житловий будинок, для обслуговування яких надано таку ділянку, а також пропорційність часток таких співвласників земельних ділянок часткам останніх в належному їм на праві спільної власності будинку. Інших вимог щодо судового захисту права на ділянку позивачка не заявляла. Проте за своєю суттю поділ майна, що знаходиться в спільній власності, означає припинення права декількох осіб щодо спільного майна, як єдиного обєкта цивільних правовідносин та як наслідку, виникнення у них замість цього окремих прав щодо декількох окремих обєктів цивільних правовідносин з самостійними ознаками, що до поділу були єдиним обєктом. Поділ земельної ділянки призводить до виникнення двох ділянок, що мають самостійне місце розташування, призначення, розмір, окремі межі, тобто вирішення такого питання в судовому порядку повязане необхідністю проведення відповідної експертизи. Разом з тим необхідно враховувати те, що згідно ч. 4 ст. 89 ЗК України та ч. 1 ст. 372 ЦК України право на поділ майна (земельної ділянки) в натурі, що знаходиться в спільній сумісній власності (користуванні), належить виключно співвласникам цього майна. А відповідно до ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. До таких документів закон відносить державний акт, цивільно-правову угоду щодо відчуження земельної ділянки та свідоцтво про право на спадщину (в разі переходу ділянки в порядку спадкування). Проте таких документів сторони в судове засідання не надали. Таким чином вимоги стосуються поділу майна, що не належить особам, які беруть участь в справі з одночасним визнанням сторін власниками вже поділеного майна, що суперечить вимогам закону. Виходячи з встановлених обставин та враховуючи вимоги ч. 4 ст. 174 ЦПК України суд відмовляє в прийнятті визнання позову відповідачкою, а позовні вимоги задоволенню не підлягають. В силу ст. 88 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню й судові витрати, понесені позивачкою при зверненні до суду.

Outcome: dismissed