Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди, а [PERSON], [PERSON] звернувся в суд із зустрічним позовом до Старокутської сільської Ради, [PERSON] про визнання незаконним рішення сесії Старокутської сільської ради та стягнення моральної шкоди. В судове засідання [PERSON] не з'явився повторно, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак подав заяву про підтримання своїх позовних вимог, просить позов задоволити, а в зустрічному позові відмовити. Також позовні вимоги мотивує тим, що 27.06.2003 року рішенням сесії Старокутської сільської Ради йому передано у власність земельну ділянку площею 0,0688 га. Відповідачі всупереч волі власника самовільно зайняли частину належної йому земельної ділянки. На неодноразові прохання добровільно повернути земельну ділянку та усунути перешкоди в її користуванні відповідачі не реагують. Вважає, що [PERSON] та [PERSON] слід зобов'язати повернути йому самовільно захоплену земельну ділянку площею 200 м. кв. та звільнити дану земельну ділянку від будівельних матеріалів та знести споруджену огорожу, а також стягнути з відповідачів моральну шкоду. Не заперечує щодо розгляду справи в заочному порядку. Відповідачі - позивачі [PERSON] та [PERSON] зустрічний позов мотивують тим, що спірною земельною ділянкою вони вже користуються з 1991 року на підставі рішень Старокутської сільської ради. Земельні ділянки виділялися в натурі відповідною землевпорядною службою. [PERSON] цією ділянкою ніколи не користувався. Фактично вони користуються землею майже 15 років, однак в законному порядку з їхнього користування вона не вилучалася і ніхто їх про це не попереджав. Про те, що з їхнього користування вилучено частину земельної ділянки дізналися з часу звернення [PERSON] до суду. В зв'язку з цим вважають, що рішення сесії Старокутської сілької Ради від 27.06.2003 року слід визнати незаконним, а також слід стягнути з [PERSON] моральну шкоду. В судові засідання [PERSON], [PERSON] та представник Старокутської сільської ради не з'явилися, хоч про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать судові повідомлення, про причини неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача [PERSON] суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задоволити частково, а в зустрічному позові [PERSON] та [PERSON]М слід відмовити з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи згідно рішення сесії Старокутської сільської Ради від 27.06.2003 року [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,0688га. На підставі даного рішення межі земельної ділянки винесено в натурі та 22.09.2003 року видано державний акт на право власності на дану земельну ділянку серії ІФ №086414, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №33. [PERSON] та [PERSON] самовільно зайняли спірну земельну ділянку площею 200 м.кв., тобто [PERSON] зайняв земельну ділянку площею 81 м.кв., а [PERSON] зайняв земельну ділянку площею 119 м.кв., про що свідчить акт складений земельною комісією Старокутської сільської Ради від 28.04.2005 року та схемою на якій зображено площі самовільно зайнятої земельної ділянки. Відповідачі- позивачі в зустрічному позові фактично не заперечили, що користуються земельною ділянкою площею 200 м. кв. поскільки вважают, що дана земельна ділянка надана їм у користування. Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі, одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється, що передбачено ст. 125 ЗК України. Із змісту ст. 22 ЗК України випливає, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність громадянам для ведення особистого підсобного господарства на підставі рішення органів місцевого самоврядування з виділенням земельної ділянки в натурі на місцевості з видачею правоустановлюючих документів. Згідно вимог ст. 118 ЗК України громадянин зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває в його користуванні подає заяву до відповідної Ради за місцем знаходження земельної ділянки, що було зроблено в даному конкретному випадку. Суд не знаходить будь-яких порушень з боку Старокутської сільської Ради щодо виділення земельної ділянки у власність [PERSON], в тому числі ЗУ "Про місцеве самоврядування". Дійсно громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протяго 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування, а рішення сесії Старокутської сільської ради які представили [PERSON] та [PERSON]М від 24.07.1998 року та від 27.03.1991 року стосуються інших ділянок, які в натурі не виділені про, що свідчить довідка Старокутської сільської Ради №226 від 24.10.2005 року, та й самі відповідачі не заперечують у зустрічному позові, що правоустановлюючих документів не виготовляли. Таким чином в судовому засіданні не доведено, що [PERSON] та [PERSON]М виділялися земельні ділянки згідно вимог Земельного законодавства України, заяви про закріплення земельних ділянок в сільську раду не подавали і в зустрічному позові зазначили, що вони користувалися земельною ділянкою з 1991 року, тобто користувалися землею менше 15 років. Твердження відповідачів-позивачів про вилучення в них земельних ділянок сільською радою є безпідставними, а тому суд і прийшов до висновку, що в цій частині позову слід відмовити. Підставою для скасування рішення Косівського районного суду від 27.12.2005 року була постанова Косівського районного суду від 08.02.2007 року, якою було визнано нечинним акт від 24.04.2005 року складений земельною комісією Старокутської сільської ради. Однак, дана постанова Косівського районного суду скасована постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.01.2008 року, а у задоволенні позову [PERSON] до Старокутської сільської ради про визнання нечинним акту від 24.04.2005 року відмовлено. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Однак [PERSON] не представив суду будь яких доказів щодо нанесення йому моральної шкоди, тобто не підтверджено факти викладені в позовній заяві з приводу моральної шкоди, зокрема наслідків з приводу неможливості вільного користування своєю землею, та в чому виражалася моральна шкода. Також не представлено суду доказів про нанесення моральної шкоди [PERSON] та [PERSON], а тому в задоволенні позову сторін в цій частині також слід відмовити. На підставі ст.ст. 22, 118, 125, 152, 153, 158 Земельного Кодексу України, ст. 1167 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 28, 33 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" та

Outcome: dismissed