Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-26 00:00:00

06.11.2009 року [PERSON] звернулася до Покровського районного суду Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] про стягнення грошової суми за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна. В подальшому 07.04.2010 року позивачка подала заяву про зміну підстав та доповнення предмету позову та просила суд стягнути з відповідачки на її користь грошові кошти аванс, за попередньою домовленістю про купівлю-продаж нерухомого майна в сумі 7000 грн. В обґрунтування позову позивачка послалася на те, що між нею та відповідачкою було досягнуто усну домовленість про купівлю-продаж нерухомого майна: житлового будинку, розташованого за адресою с. Гаврилівка, вул. Чапаєва, 11 Покровського району Дніпропетровської області. Нею було передано відповідачці в якості авансу 7000 грн. з домовленістю про оформлення документів на даний будинок протягом травня 2009 року. Однак до теперішнього часу договір купівлі-продажу не оформлений, документи не виготовлені, відповідачка відмовляється оформити документи на будинок. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд стягнути з відповідачки на її користь окрім 7000 грн. авансу, ще й судові витрати та моральну шкоду в сумі 1700 грн., посилаючись на доводи, викладені в поданому позові від 07.04.2010 року. Представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, посилаючись на те, що дійсно позивачка передала відповідачці 7000 грн., що підтверджується розпискою в якості авансу, однак відповідачка відмовилася виконувати взяті на себе зобовязання та не повернула грошові кошти, чим завдала позивачці моральних страждань. Відповідачка та її представник позовні вимоги не визнали в повному обсязі, посилаючись на те, що передана сума 7000 грн. є не авансом, а завдатком, позивачкою самою не виконано всіх домовленостей, а саме не передано відповідачці ще 2000 грн. на оформлення документів, а тому вважають, що договір купівлі-продажу не був укладений з вини самої позивачки, та сума завдатку в такому разі не повертається. Фактично відповідачкою не було завдано позивачці ніякої шкоди, в тому числі і моральної. З цих підстав просили відмовити в позові і й про відшкодування моральної шкоди. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] передала відповідачці [PERSON] грошові кошти в сумі 7000 грн. за будинок, про що свідчить розписка (а.с. 6), що не було заперечено сторонами, а також не були заперечені справжність підписів сторін на даній розписці. На момент розгляду справи грошові кошти позивачці не повернуті, докази повернення грошових коштів сторонами не надані, до того ж сторонами не надані докази укладення договору купівлі-продажу та переходу права власності від відповідачки до позивачки на домоволодіння, розташоване за адресою: с. Гаврилівка, вул. Чапаєва, 11 Покровського району Дніпропетровської області., який був предметом згаданої розписки. Адреса предмету розписки та майбутнього договору купівлі-продажу будинку була названа як позивачкою, так і відповідачкою. Доказів того, що позивачка повинна була сплатити відповідачці 2000 грн. в якості витрат, по укладенню договору купівлі-продажу суду сторонами надано не було, однак було заперечено позивачкою. Слід зазначити, що відповідачкою не було надано суду документів, які б посвідчували право власності відповідачки [PERSON] на домоволодіння, розташоване за адресою: с. Гаврилівка, вул. Чапаєва, 11 Покровського району Дніпропетровської області, а тому суд вважає, що у відповідачки не було підстав вимагати від позивачки 2000 грн. в якості витрат, повязаних з укладенням договору купівлі-продажу будинку, оскільки вона (відповідачка) не могла укладати будь-які договори не маючи права власності на вищевказане домоволодіння, а тому суд вважає, що вини позивачки в неукладенні договору купівлі-продажу будинку немає. Допитані в ході розгляду справи свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], підтвердили факт передачі 7000 грн. позивачкою відповідачці. Згідно ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів є завдатком, вона вважається авансом. Аванс це певна грошова сума або інші цінності, які боржник передає кредитору у рахунок майбутніх платежів. Аванс, як і завдаток, є доказом, який посвідчує факт наявності зобовязання (доказова функція), а також зараховується в рахунок майбутніх платежів (платіжна функція), але не може бути визнаним одним із способів забезпечення виконання зобовязання. Сторона, яка видала аванс, має право вимагати його повернення практично у всіх випадках невиконання договору, а сторона, яка отримала аванс, ні за яких умов не може бути зобовязана до його повернення у більшому розмірі. Для того, щоб сплачена сума визнавалася завдатком, необхідно прямо вказувати про це в договорі. В протилежному випадку отримана кредитором сума вважається авансом. Враховуючи те, що в наданій суду розписці прямо не зазначено про те, що сума 7000 грн. є завдатком, то вона вважається авансом та підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки. В звязку з вищенаведеним, не приймаються до уваги твердження відповідачки та її представника про те, що сума 7000 грн. є завдатком та не підлягає поверненню на користь позивачки. В задоволенні позову про стягнення моральної шкоди в сумі 1700 грн. слід відмовити, оскільки позивачкою не було надано суду доказів настання такої шкоди, а також не було її обґрунтовано, в звязку з чим суд приходить до висновку про те, що фактично така шкода не настала. Судові витрати слід розподілити між сторонами згідно ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial