Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-25 00:00:00

22 серпня 1996 року між позивачем та [PERSON] було укладено угоду про придбання у останньої житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, розташованого в м. Барвінкове, вул. Київська, 313 Харківської області за 250 млн. крб. (2500 грн.). Оформити угоду належним чином [PERSON] та [PERSON] домовилися через деякий час, так як позивач працював на території РФ. В підтвердження наміру в послідуючому оформити договір купівлі-продажу належним чином позивачем було сплачено [PERSON] 250 млн. крб. (2500 грн.), про що остання написала розписку [PERSON]. У подальшому [PERSON]О стала ухилятися від нотаріального оформлення угоди, а у 1998 році померла. Позивач вважає, що між ним та померлою [PERSON] відбувся договір купівлі продажу житлового будинку і він виконав всі умови договору. В цьому звязку позивач просив визнати договір купівлі продажу дійсним та визнати за ним право власності на придбаний житловий будинок. Позивач, будучи належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, до суду не зявився, подав заяву з проханням про слухання справи у його відсутність, просив позов задовольнити. Барвінківська міська рада Харківської області, також будучи належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, до суду свого представника не направила, надійшло повідомлення з проханням про слухання справи у відсутність представника, проти задоволення позову не заперечують. Суд, перевіривши матеріали справи та надані сторонами докази, прийшов до наступного. Згідно з ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України прийнятого Верховною радою України 16 січня 2003 року із змінами і доповненнями, внесеними згідно із законом України від 19 червня 2003 року № 980 ІV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. По вказаній справі цивільні відносини виникли до набрання чинності Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року, а тому підлягає застосуванню Цивільний кодекс України від 18 липня 1963 року. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 22 серпня 1996 року між позивачем та [PERSON] було укладено угоду про придбання у останньої житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, розташованого в м. Барвінкове, вул. Київська, 313 Харківської області за 250 млн. крб. (2500 грн.). Оформити угоду належним чином [PERSON] та [PERSON] домовилися через деякий час, так як позивач працював на території РФ. В підтвердження наміру в послідуючому оформити договір купівлі-продажу належним чином позивачем було сплачено [PERSON] 250 млн. крб. (2500 грн.), про що остання написала розписку [PERSON]. У подальшому [PERSON] стала ухилятися від нотаріального посвідчення угоди, а у 1998 році вона померла. Згідно з положеннями ч.2 ст. 47 ЦК України, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Приймаючи до уваги те, що позивачем повністю було виконано угоду, а [PERSON] ухилялася від нотаріального оформлення угоди, суд вважає необхідним визнати угоду дійсною. Згідно з ч. 1 ст. 128 ЦК України, право власності (оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Приймаючи до уваги те, що угода, укладена між позивачем та [PERSON] в частині купівлі продажу житлового будинку, дійсна, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині визнання права власності на житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами, розташованого в м. Барвінкове, вул.. Київська, 313 за [PERSON].

Outcome: approved