Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-28 00:00:00

У вересні 2009 року [PERSON] звернувся до суду із згаданим позовом, в якому просив (а.с. ): - випуски газети «Громадська думка» за номерами 3, 5, 6, 7, 9, 11, 13, 14, 15, 16 17, 18, 19, 20 21, 22, 23, 24, 26, 27 за 2009 рік визнати порушенням права споживача [PERSON] на належний рівень споживання. Визнати редакцію газети «Громадська думка» винною в порушенні мовностилістичних правил і конструкцій української мови; - зобовязати редакцію газети «Громадська думка» відшкодувати моральні збитки [PERSON] за спожитий ним неякісний інформаційний продукт в згаданих випусках газети «Громадська думка» сумою 40 тисяч гривень; - бездіяльність відповідача з ненадання обґрунтованої відповіді на скарги позивача [PERSON] від 11.06.2008 р., 14.07.2008 р., 10.04.2008 р., 24.06.2008 р., 20.08.2008 р., 02.09.2008 р., 06.01.2009 р., 13.07.2009 р. визнати порушенням конституційного права громадянина та людини [PERSON] на звернення; - відновити права громадянина та людини [PERSON] на звернення у спосіб стягнути з редакції газети «Громадська думка» моральну шкоду розміром 8 тисяч гривень; - постановити окрему ухвалу про не володіння українською мовою працівниками Комсомольської міської ради [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в обсягах, достатніх для виконання службових обовязків. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на шпальтах газети «Громадська думка» за номерами 3, 5, 6, 7, 9, 11, 13, 14, 15, 16 17, 18, 19, 20 21, 22, 23, 24, 26, 27 за 2009 рік розмішено матеріали, в тому числі інтервю та привітання міського голови [PERSON], секретаря міської ради [PERSON], начальника відділу у справах сімї та молоді [PERSON], начальника відділу культури [PERSON], головного спеціаліста відділу культури [PERSON], які надруковано, на думку позивача, з порушеннями мовностилістичних правил і конструкцій української мови. Позивач вважає, що недотримуючись норм та правил української мови редакція газети «Громадська думка» порушує його право на належний рівень споживання і гарантовану якість послуг. З цього приводу [PERSON] неодноразово (11.06.2008 р., 14.07.2008 р., 10.04.2008 р., 24.06.2008 р., 20.08.2008 р., 02.09.2008 р., 06.01.2009 р., 13.07.2009 р.) направляв до редакції газети «Громадська думка» письмові скарги, але обґрунтованої і законної відповіді на них не отримав. Заподіяння моральної шкоди повязує з порушенням прав споживача та тим, що редакція газети проігнорувала його зауваження щодо функціонування державної мови. В судовому засіданні [PERSON] наполягав на задоволенні позову з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача до залу суду не зявилася, направила до суду заперечення проти позову, в яких просила вимоги позивача залишити без задоволення і розглянути справу за відсутності представника редакції газети. Треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача міський голова [PERSON], секретар міської ради [PERSON], начальник відділу у справах сімї та молоді [PERSON], начальник відділу культури [PERSON], головний спеціаліста відділу культури [PERSON], будучи належно повідомленими про час та місце розгляду справи, до залу суду не зявилися, звернулися із клопотанням про розгляд справ у їх відсутність. Заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] є необґрунтованим і задоволенню не підлягає з наступних підстав. Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законами України «Про інформацію», «Про друковані засоби масової інформації (пресу) України», «Про мови в Україні», «Про звернення громадян», Цивільним кодексом України. Судом встановлено, що редакція газети «Громадська думка» здійснює свою діяльність на підставі Законів України «Про інформацію», «Про друковані засоби масової інформації (пресу) України». Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За правилами ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як вбачається із змісту позову та пояснень позивача, останній обґрунтовує порушення права споживача тим, що в перелічених ним номерах газети «Громадська думка» розміщено матеріали, в тому числі інтервю та привітання міського голови [PERSON], секретаря міської ради [PERSON], начальника відділу у справах сімї та молоді [PERSON], начальника відділу культури [PERSON], головного спеціаліста відділу культури [PERSON], в тексті яких, на думку позивача, редакцією газети допущено порушення мовностилістичних правил і конструкцій української мови, що в свою чергу завдає позивачу душевного болю і страждань. Перевіривши матеріали справи, дослідивши в судовому засіданні зазначені позивачем матеріали, судом встановлено, що на підтвердження обставин, якими [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, суду не надано належних та допустимих доказів. Доводи [PERSON] про порушення його прав споживача, права на отримання якісного інформаційного продукту в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження. Можливі мовні помилки в загалі не є недоліком товару (робіт, послуг), на усунення якого, відповідно до ст.14,15 Закону України «Про захист прав споживача», громадянин має право предявляти певні вимоги. Також не заслуговують на увагу твердження [PERSON] про неотримання ним обґрунтованої і законної відповіді на його письмові звернення до редакції газети «Громадська думка» з приводу некваліфікованого редагування тексу публікацій. Як вбачається з матеріалів справи звернення позивача неодноразово обговорювалися на зустрічі ініціативної групи з міським головою щодо функціонування української мови в місті, виконання Указу Президента України органам місцевого самоврядування, на засіданнях членів міського методичного обєднання вчителів української мови та літератури, на яких був присутній [PERSON] та представники газети, що підтверджується відповідними протоколами (а.с. ). Заявляючи про неотримання законних відповідей, позивач фактично має на увазі отримання відповідей, якими його звернення було визнано необґрунтованими, і тільки тому він вважає їх незаконними. Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні факт порушення будь-яких прав позивача свого підтвердження не знайшов, в задоволенні позову в частині відшкодування завданої позивачу шкоди необхідно відмовити. Підстав для постановлення окремої ухвали, відповідно до ст.211 ЦПК України, теж не вбачається. З огляду на викладене,

Outcome: dismissed