Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-09 00:00:00

У вересні 2008 року позивач [PERSON] звернувся з даним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що відповідачем незаконно було отримано право власності на майно на підставі оспорюваного акту виділення майна в натурі власнику майнового сертифікату TOB «Новий шлях», який був виданий на ім'я відповідача 24.07.2004 року. При цьому посилався на те, що [PERSON] не був членом КСП АК «Бучанський», том у не міг отримати акт виділення майна в натурі та свідоцтво на право власності на майновий пай, оскільки [PERSON] не значиться у списку власників майнових паїв TOB «Новий шлях» станом на 01.04.2003 року та у додатку до рішення 10 сесії 24 скликання ленської сільської ради від 27.02.2004 року. Також позивач посилався на те, що оспорюваний ним акт від 24.07.2004 року відрізняється від актів, виданих іншим власникам майнових сертифікатів зовнішнім виглядом, способом друку, печаткою та підписом директора [PERSON] З цих підстав просив визнати недійсним акт виділення майна в натурі власника майнового сертифікату TOB «Новий шлях» на ім'я [PERSON] від 24.07.2004 року. У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити. Представник позивача позов підтримала, просила задовольнити. Додатково пояснила, позивач звернувся з позовом до суду, оскільки вважає порушеними права особисто позивача, як громадянина України, який, можливо, мав би право на отримання матеріальних цінностей, майна, тощо, в разі визнання недійсним оспорюваного ним документа. Втім, пояснити яке саме особисте право позивача порушено відповідачем внаслідок отримання оспорюваного документа, та якими чинними нормативно-правовими актами зафіксовано таке право, представник пояснити не змогла. Відповідач та його представник проти позову заперечували, посилаючись на його безпідставність. Додатково пояснили, що TOB «Новий шлях» мав дві печатки, які відрізнялись за зовнішнім виглядом, оскільки діяли у різний час. Тим самим пояснюється і різний зовнішній вигляд актів, які видавались TOB «Новий шлях» власникам майнових сертифікатів. Вважають позов надуманим та таким, що не підлягає до задоволення. Суд, заслухавши осіб, що брали участь у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, знаходить позов таким, що не підлягає до задоволення з таких підстав. Як встановлено судом, внаслідок реформування КСП АК «Бучанський» було розпайоване належне йому майно, а його членам видані майнові сертифікати власників майнових паїв. В подальшому їм видані свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП. Рішенням 10 сесії 24 скликання Горенської сільської ради від 27.02.2004 року згідно з додатковим виділено в спільну часткову власність розпайоване майно власникам майнових сертифікатів, в т.ч. батькам позивача та відповідача [PERSON] та [PERSON]. Між тим, [PERSON], який не був членом КСП, не міг бути зазначений у списку власників майнових сертифікатів, яким виділено у спільну часткову власність розпайоване майно. B-подальшому [PERSON] на підставі укладених ним цивільно-правових угод отримав у власність кілька майнових паїв. Так, за договором дарування від 20.03.2004 року тримав у дар від свого батька [PERSON] майновий пай вартістю 2292,00 грн. або 0,05 загальної вартості майна пайового фонду підприємства загальною вартістю майна в сумі 4839866,00 гривень. За договором купівлі-продажу від 17.04.2004 року він придбав у [PERSON] майновий пай вартістю 475,50 грн. або 0,01% від загальної вартості майна. За договором купівлі-продажу від 23.03.2004 року він придбав у [PERSON] майновий пай вартістю 1552 грн. або 0,03% від загальної вартості майна. За договором купівлі-продажу від 25.03.2004 року він придбав у [PERSON] майновий пай вартістю 1169 грн. або 0,3% від загальної вартості майна. За договором купівлі-продажу від 24.03.2004 року він придбав у [PERSON] майновий пай вартістю 1319 грн. або 0,03% від загальної вартості майна. Загалом [PERSON]І набув право власності на майновий пай у загальному майновому фонді КСП АК «Бучанський» вартістю 9630 гривень у загальному фонді КСП АК «Бучанський» Згідно Указу Президента України від 03.12.1999 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» земельні ділянки і майно, отримане в результаті виділення земельних і майнових паїв, можуть бути вільно передані в оренду або відчужені (продані, подаровані тощо) їх власниками. Отримавши у власність конкретне майно і земельні ділянки (замість майнових та земельних паїв), колишні члени КСП можуть розпоряджатися ним для задоволення власних потреб відповідно до чинного законодавства. Зокрема, вони можуть здійснити відчуження земельної ділянки та майна іншим особам на підставі угод купівлі-продажу, дарування, міни, застави чи передачи у спадщину. Отже, [PERSON] на законній підставі виділено в натурі майно у вигляді 94,52% гаража та 96,92% кузні та інше майно, зазначене в акті виділення майна від 24.07.2004 року. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Від доказування в порядку ст.61 ЦПК України сторони не звільнені. Позивач заявив вимоги про скасування оспорюваного документа, посилаючись на те, що позивач звернувся з позовом до суду, оскільки вважає порушеними права особисто позивача, як громадянина України, який, можливо, мав би право на отримання матеріальних цінностей, майна, тощо, в разі визнання недійсним оспорюваного ним документа. Але пояснити, яке саме особисте право позивача порушено відповідачем внаслідок отримання оспорюваного документа, та якими чинними нормативно-правовими актами зафіксовано таке право, позивач та його представник не пояснили. Доказів незаконності дій відповідача стосовно отримання ним на підставі цивільно - правових угод особистих майнових прав судом не встановлено. Суд не вбачає порушення особистих прав позивача внаслідок набуття відповідачем на підставі цивільно-правових угод особистих майнових прав. Оскільки позивач, заявивши вимоги про визнання недійсним акту виділення майна в натурі, виданого на ім'я [PERSON], не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, суд відмовляє йому в їх задоволенні. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на ст.215,216 Цивільного Кодексу України, з чим суд не може погодитись, оскільки ці норми регулюють правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону. Між тим оспорювані правовідносини не є правочинами. Тому суд застосовує до них норми закону, що регулюють право власності, підстави його набуття та його захист.

Outcome: dismissed