Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-28 00:00:00

ВАТ „[PERSON] Аваль звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення з них солідарно на свою користь заборгованості за кредитним договором в сумі 467827 гривень 23 копійки та понесених судових витрат, а також звернення стягнення на заставлене майно. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25 січня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №2203423009, відповідно до якого [PERSON] надав, а позичальник отримав кредит в сумі 49970 доларів США, який зобовязався використати за цільовим призначенням - на придбання автомобіля, повернути основну суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії. Кредитні кошти було перераховано відповідачу та використано ним як оплата за автомобіль. В той же день 25 січня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір застави транспортного засобу автомобіля марки TOYOTA, модель Camry, випуску 2007 року, колір червоний, номер шасі (кузова, рами) №JTNBK40K703030280, тип ТЗ-легковий седан, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Бориспільським РЕВ при УДАІ ГУ МВС України в Київській області 23 січня 2008 року. Крім того 25 січня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №2203423009, відповідно до пункту 2.2 якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед Банком по борговим зобовязанням [PERSON], які виникають з умов Кредитного договору №2203423009, а саме повернути кредит в розмірі 49970 доларів США, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи) в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі. Позивач стверджує, що відповідач [PERSON] не дотримується умов кредитного договору, щомісячно не погашає кредит та не сплачує відсотки за його користування, в звязку з чим ними 31.01.2009року було направлено лист до відповідача [PERSON] з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором, однак заборгованість погашена не була. Позивач стверджує, що станом на 19.09.2009 року заборгованість відповідачів за кредитом становить 467827,23 гривні та складається: заборгованість за кредитом (залишок непогашеної частини кредиту) 45613,38 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 364765,64гривні, заборгованість за відсотками 4912,58 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 39285,42 гривні, пеня за невчасне погашення кредиту -4128,55 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 33015,61 гривні, пеня за відсотками по кредиту -3846,56 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 30760,56 гривні. На підставі ч.2 ст.1050, ч.1 ст.1054, ст.553, ч.1,2 ст.554, ст.572, ч.1,2 ст.589, ч.1,2 ст.590, ч.1,4 ст.591, п.3 ч.2 ст.592Цивільного кодексу України, ст.ст.20,21 Закону України «Про заставу» та п.2 ч.1 ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» позивач просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитом у сумі 467827,23 гривні, судовий збір в сумі 1700 гривень, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 гривень, а також в рахунок погашення боргу звернути стягнення на автомобіль марки TOYOTA, модель Camry, випуску 2007 року, колір червоний, номер шасі (кузова, рами) №JTNBK40K703030280, тип ТЗ-легковий седан, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Бориспільським РЕВ при УДАІ ГУ МВС України в Київській області 23 січня 2008 року, який належить [PERSON], та визначити спосіб звернення стягнення на заставлене майно шляхом визнання права позивача на продаж вказаного автомобіля іншій особі-покупцю на прилюдних торгах, для чого надати ВАТ «[PERSON] Аваль» в особі Київської дирекції право зняття транспортного засобу з обліку. В судове засідання представник позивача не зявився, направив заяву про розгляд справи без його присутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримав повністю та згоден на заочний розгляд справи у разі неявки відповідачів. Відповідачі в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідач [PERSON] в попередньому засіданні позов визнав. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надала. Відповідно до вимог ст.ст.169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Дослідивши заяву представника позивача, матеріали цивільної справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 25 січня 2008 року між ВАТ „[PERSON] Аваль та відповідачем [PERSON] було укладено Кредитний договір №2203423009 /а.с.-13-18/, відповідно до умов якого відповідачу був наданий кредит в сумі 49970,00 доларів США на умовах, передбачених цим договором, а саме: погашення кредиту та процентів за користування кредитом в сумі 12,95% річних за фактичне число календарних днів користування кредитом, виходячи з фактичної кількості днів в місяці та році та фактичної заборгованості за кредитом, починаючи з дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості включно, шляхом здійснення щомісячних фіксованих платежів протягом всього строку дії договору (72 місяці) до 25 січня 2014 року згідно графіку (додаток 1 до договору). Зазначена в договорі сума кредиту 49970 доларів США отримана відповідачем [PERSON] 25.01.2008року /а.с.-24/ Згідно з пунктом 5.6 Кредитного договору відповідач був зобовязаний в строки, передбачені договором здійснювати повернення суми кредиту та сплату процентів у валюті, що відповідає валюті кредиту, а також здійснювати сплату інших комісій, пені та штрафів в національній валюті України (по офіційному курсу НБУ на день сплати для кредитів в іноземній валюті). Станом на 15 вересня 2009 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором становила: по поверненню кредиту - 45613 доларів 38 центів США, по сплаті відсотків за користування коштами - 4912 доларів 58 центів США /а.с.-10-12/. Згідно ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1, 2 ст.524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно з ч.2 ст.533 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до пункту 10.1 Кредитного договору №2203423009 від 25 січня 2008 року за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених цим договором, позивальник сплачує банку пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. Розмір нарахованої пені за період з 25.11.2008року станом на 15.09.2009 року, яку позивач просить стягнути становить: за невчасне погашення кредиту - 4128 доларів 55 центів США, за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом -3846 доларів 56 центів США /а.с.-10-12/. Згідно з ч.2 ст.1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В судовому засіданні також встановлено, що 25 січня 2008 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладений договір поруки №2203423009 /а.с.-21-23/. Відповідно до умов вищевказаного договору поруки відповідач [PERSON] зобовязалась перед кредитором - ВАТ «[PERSON] Аваль» відповідати за виконання боржником [PERSON] усіх зобовязань перед банком за кредитним договором №2203423009 від 25 січня 2008 року, в тому числі щодо повернення кредиту 49970 доларів США, сплати процентів за його користування, комісійної винагороди, неустойки (пені, штрафів), в розмірі, строки та у випадках, передбачених Кредитним договором, а також відшкодування можливих збитків та виконання інших умов Кредитного договору в повному обсязі. Згідно з ч.1,3 ст.553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до вимог ч. 1,2 та 3 статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, на підставі викладеного суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме відповідачі солідарно мають повернути позивачу всю суму заборгованості за основним кредитом, прострочену суму відсотків та пеню за прострочення повернення кредиту та відсотках на загальну суму 58501 доларів 07 центів США (45613,38 доларів США + 4912,58 доларів США +4128,55 доларів США +3846,56 доларів США), яка підлягає стягненню в гривневому еквіваленті за офіційним курсом долара США, встановленим Національним банком України на день винесення рішення у справі, який дорівнює 100 доларів США за 800,1200 гривень, в межах заявлених позовних вимог тобто в сумі 467827 гривень 23 копійки. В судовому засіданні також встановлено, що 25 січня 2008 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та відповідачем [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу до кредитного договору №2203423009 від 25 січня 2008 року, предметом якого був автомобіль «TOYOTA», модель Camry, випуску 2007 року, колір червоний, номер шасі (кузова, рами) №JTNBK40K703030280, тип ТЗ-легковий седан, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Бориспільським РЕВ при УДАІ ГУ МВС України в Київській області 23 січня 2008 року /а.с.-19-20/. Вказаний договір був нотаріально посвідчений 25 січня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований в реєстрі №408. Згідно з пунктом 1.1 вказаного Договору дійсний договір забезпечує вимоги заставодержателя, що витікають з кредитного договору №2203423009 від 25 січня 2008 року, укладеного між заставодержателем та заставодавцем. Відповідно до вимог пункту 3.2.2 Договору застави транспортного засобу заставодержатель має право задовольнити свої вимоги по погашенню заборгованості до настання строку погашення боргу по кредитному договору в тому числі у випадку порушення заставодавцем умов кредитного договору. За змістом ст.572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч.1,2 та 4 ст.590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Відповідно до ч.6, 7 ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. За змістом ст.ст.25,26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право за рішенням суду здійснити продаж предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою або на публічних торгах, та якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом. З урахуванням наведеного суд прийшов до переконання про обґрунтованість та законність предявлених позивачем вимог щодо звернення стягнення на предмет застави належний відповідачу [PERSON] автомобіль «TOYOTA», модель Camry, випуску 2007 року, колір червоний, номер шасі (кузова, рами) №JTNBK40K703030280, тип ТЗ-легковий седан, реєстраційний номер [NUMBER], та визначення способу звернення стягнення на заставлене майно шляхом його реалізації іншій особі-покупцю на публічних торгах, а також, враховуючи, що заставодержатель (обтяжувач) не є власником заставленого транспортного засобу, для реалізації своїх прав на заставлений транспортний засіб, слід надати йому право для зняття транспортного засобу з обліку. Відповідно до вимог ст.ст.79,81,83,88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати в сумі 1700 гривень по сплаті судового збору та 30 гривень по сплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, понесені позивачем /а.с.-1-2/, підлягають стягненню на його користь з відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved