Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-09 00:00:00

09.12.2009р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] грошової суми у розмірі 95853,60 гривень у якості повернення боргу за договором позики та 875143,37 гривень у якості сплати пені за прострочення повернення боргу, на загальну суму 970996,97 гривень. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] в позовній заяві послався на те, що 31 травня 2005 року він уклав з відповідачем [PERSON] договір позики, за яким передав йому у борг 12 000 доларів СІЛА, що підтверджується борговою розпискою останнього. Згідно цієї розписки відповідач зобов'язався повернути йому вказані кошти в строк до 31.05.2007р., але до теперішнього часу цього не зробив і від повернення позики ухиляється. Також [PERSON] зазначив, що внаслідок неповернення боргу у встановлений строк, відповідач має сплатити йому пеню в розмірі одного відсотка від суми позики за кожний день прострочення, оскільки це передбачено умовами договору. За розрахунками позивача, пеня має бути сплачена за період прострочення з 01.06.2007р. до 29.11.2009р., тобто за 913 днів, по курсу долара США (7,9878 гривень за 1 долар), встановленого Національним Банком України на 30.11.2009р, загальна сума якої становить 875143,37 гривень. Сума основного боргу 12000 доларів США розраховується ним також за вказаним курсом НБУ і становить 95853,60 гривень. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та додатково пояснили, що відповідач добровільно сплатити борг відмовляється, від зустрічей з позивачем в цілях можливого врегулювання спору ухиляється, на даний час позика не погашена, тому позивач просить суд стягнути з відповідача відповідні борг і пеню за договором позики. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в матеріалах справи є розписки про отримання ним судових повісток та телеграм, про причини неявки суд не повідомляв. Відповідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши позивача та його представника, дослідивши і перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності та розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 31 травня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав у борг 12000 доларів С1ІІА з кінцевим строком його повернення - 31 травня 2007 року. Умовами цього договору також передбачено, що у випадку неповернення боргу в обумовлений термін, позичальник зобов'язується сплатити позикодавцеві пеню у розмірі одного відсотка від суми позики за кожен день прострочення. Зазначене підтверджується борговою розпискою відповідача від 31.05.2005р. (а.с.6) Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. За ч.І ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з наявних матеріалів справи, на час розгляду справи відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором позики, грошові кошти у розмірі 12000 доларів США позивачу не повернув. З огляду на те, що відповідно до вимог закону позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості), то для повернення позики у вигляді 12000 доларів США відповідач має відшкодувати позивачу вартість цієї позики у гривнях, сплатити таку грошову суму, за яку останній зміг би придбати вказану кількість доларів США. Вказана сума повинна розраховуватися за офіційним курсом, встановленим Національним Банком України на день розгляду справи. Станом на 10 березня 2010 року офіційний курс, встановлений НБУ, становить 7,984 гривні за 1 долар США. (а.с. 36) Таким чином, вірним буде розрахунок суми боргу, проведений саме за цим курсом, а не за тим, який зазначає позивач у позовній заяві, і тоді сума позики складе 95808 гривень. Разом з цим, із сумою пені за неповернення відповідачем даної позики, яку нарахував позивач за 913 днів прострочення по курсу НБУ на 30 листопада 2009р. (7,9878грн./1дол.), суд також погодитися не може. Відповідно до положень ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Тому на цій підставі, пеня за прострочення повернення позики може розраховуватися лише в межах одного року (365 днів). Крім того, з боргової розписки відповідача від 31.05.2005р. не вбачається, що розмір пені, встановлений сторонами у процентному співвідношенні до суми позики (1% за кожний день прострочення) має перераховуватися із зміною курсу долара США або у будь-яких інших випадках. Чинним цивільним законодавством України такої можливості також не передбачено. Враховуючи ці обставини, суд вважає, що при визначенні розміру пені за прострочення виконання зобов'язання, яка в даному випадку виражена у відсотковому співвідношенні до суми позики, повинен враховуватися офіційний курс долара США, встановлений Національним Банком України, що діяв на час укладення відповідної угоди (31.05.2005р.), а саме 5,05 гривень за 1 долар. Таким чином, сума пені має розраховуватися: 365 * 12000 *5,05 * 1%, та складатиме 221190 гривень. Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. За ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі. Положенням ч.І ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичний осіб, поданих відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене, суд вважає, що по суті позовна заява обґрунтована, але заявлений позивачем розмір позовних вимог знайшов неповне своє підтвердження, а тому позов підлягає лише частковому задоволенню. Таким чином, оскільки відповідач борг своєчасно не повернув, а договором позики для нього була встановлена відповідна відповідальність, то сума боргу і сума пені за прострочення його повернення підлягає стягненню з нього на користь позивача, але лише у розмірах, розрахованих судом, а саме: 95 808 гривень - в якості повернення позики та 221 190 гривень - в якості сплати пені. Всього підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 316 998 гривень. Згідно п. 6 ч.І ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України, передбачено що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує та стягує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати З огляду на матеріали справи, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи на суму 120 грн.(а.с.2), а також сплачено державне мито (судовий збір) у розмірі 51 грн.(а.с.З) На підставі викладеного ст.ст. 258, 526, 610, 624-625, 1046-1047, 1049-1050 ЦК України, та

Outcome: partial