Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-11 00:00:00

18.09.2009 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, який уточнив, про скасування наказу про його звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що він працював на Державному підприємстві «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на посаді оператора спеціальних технічних засобів контролю служби контролю на безпеку. Позивач, 23.06.2009 року по розстановці начальника ІІ зміни [PERSON] працював у мобільній групі оперативного центру. Близько 07 год. 50 хв. того ж дня він прийшов до оперативного центру, де отримав радіостанцію та салатову жилетку для роботи на пероні. Близько 08 год. 25 хв. того ж дня він вирушив з оперативного центру на перон, але повернувся, тому що відчув себе хворим. Про свій хворобливий стан позивач вирішив доповісти начальнику ІІ зміни ОЦ САБ [PERSON], але коли підійшов до нього, той зауважив, що позивач у нетверезому стані й доповів про це начальнику служби [PERSON]. Після чого було викликано начальника ІІ зміни [PERSON], який повів його до медичного пункту для проведення медичного тесту на вміст алкоголю. Близько 09 год. 30 хв. того ж дня, прилад «Алкотест» показав 0,8 проміле. У звязку з цим, наказом від 22.07.2009 року № 11-07-640/п позивача було звільнено із займаної посади на підставі п.7 ст.40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані. Позивач своє звільнення вважає безпідставним, необґрунтованим та незаконним, оскільки, на його думку, враховувати показники приладу «Алкотесту» для встановлення факту спяніння помилково та незаконно, так як спільний Наказ Міністерства внутрішніх справ, Міністерства охорони здоровя та Міністерства юстиції України № 114/38/15-36-18 від 24.02.1995 року «Про затвердження Інструкції про порядок направлення громадян для огляду на стан спяніння в заклади охорони здоровя та проведення огляду з використанням технічних засобів», який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 07.03.1995 року за № 55/591 втратив свою чинність. Окрім того, чинне законодавство не має загально визначеного поняття «нетверезого стану». В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] повністю підтримали заявлені позовні вимоги та викладені в позовній заяві обставини. Представники відповідача ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» позов не визнали, надали письмові заперечення, в яких, на їх думку, звільнення позивача відбулося з дотриманням норм трудового законодавства та за згодою первинної профспілкової організації ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль». Факт вживання позивачем алкоголю встановлений в ході медичного огляду лікарем [PERSON] та підтверджується відповідним протоколом медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння від 23.07.2009 року. крім того, позивачем пропущений строк позовної давності. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], кожний окремо, пояснили, що загальний вигляд позивача [PERSON] був нормальний, звичайний, ознак алкогольного спяніння помітно не було, проте був лише запах алкоголю. Заслухавши пояснення позивача та його представника, а також пояснення представників відповідачів, свідків, дослідивши матеріали справи та надані документи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а пропущений строк позовної давності поновленню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач, [PERSON], працював у відповідача, Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», на посаді оператора спеціальних технічних засобів контролю служби контролю на безпеку. Відповідно до наказу генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» [PERSON] «По особовому складу» від 22.07.2009 року № 11-07-640/п позивача, оператора спеціальних технічних засобів контролю служби контролю на безпеку, звільнено з роботи 22.07.2009 року за появу на роботі в нетверезому стані на підставі п.7 ст.40 КЗпП України. Підставою для звільнення були: акт службового розслідування щодо грубого порушення трудової дисципліни працівником СКБ від 17.07.2009 року № 93-23-63, службова записка т.в.о. заступника генерального директора з АБ, рапорт та доповідна [PERSON], розписка та пояснення [PERSON], протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння від 23.06.2009 року, витяг від 22.07.2009 року № 301-08-105 із протоколу засідання ПК (від 22.07.2009 року № 116 (а.с.7-11, 25, 30-33, 40, 42). В трудову книжку [PERSON] внесений запис від 22.07.2009 року про його звільнення з роботи за появу на роботі в нетверезому стані за п.7 ст.40 КЗпП України. Згідно з п.7 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного спяніння. Відповідно до вимог ч.1 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації ), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2, 3 статті 41цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. З дослідженого у судовому засіданні витягу від 22.07.2009 року № 301-08-105 із протоколу засідання ПК (від 22.07.2009 року № 116), встановлено, що згода на розірвання трудового договору первинною профспілковою організацією ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» надавалась (а.с.42). З наданих відповідачем документів вбачається, що 17.07.2009 року генеральним директором ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» [PERSON] був затверджений Акт службового розслідування щодо грубого порушення трудової дисципліни працівником СКБ від 17.07.2009 року № 93-23-63, складений працівниками служби з авіаційної безпеки, в основу якого покладено дані протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння від 23.06.2009 року, результати якого за допомогою приладу «Алкотест» показали 0,8 проміле. Суд критично оцінює надані відповідачем письмові докази та вважає їх недопустимими у справі з наступних підстав. Так, з дослідженого протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння від 23.06.2009 року встановлено, що висновок щодо встановлення факту вживання алкоголю не відповідає зазначеній у назві протоколу меті огляду, оскільки медичний огляд мав проводитись з метою встановлення стану алкогольного спяніння. Проте, у висновку лікаря, який здійснював огляд, висновки щодо стану спяніння [PERSON] відсутні. Крім того, зі змісту вищезазначеного протоколу встановлено, що медичний огляд проведено не обєктивно. Так, не зважаючи на те, що [PERSON] не заперечував факт вживання алкоголю ввечері 22.06.2009 року, його звичайний зовнішній вигляд, адекватна поведінка, ясна свідомість, орієнтація в часі та просторі, незмінні дихання та пульс, горизонтальний ністагм, звичайні міміка та ходьба, відсутність травм, - при огляді враховані не були, повторне дослідження [PERSON] не проводилось. Зі змісту протоколу також вбачається, що будь-які інші дані, крім показників алкотесту, які б свідчили про знаходження [PERSON] в стані алкогольного спяніння, під час огляду встановлені не були, а перелічені вище зовнішні ознаки факт спяніння [PERSON] не підтверджують. Також суд вважає суттєвим, що після добровільного зізнання [PERSON] у вживанні ним алкоголю ввечері 22.06.2009 року при огляді не були враховані його скарги на можливе загострення його хвороби - хронічного гастриту, яку підтверджено картою виїзду швидкої медичної допомоги № 4635 від 23.06.2009 року та листком непрацездатності серії АБМ № 701404, який здано до відділу кадрів (а.с.12-13). На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про неможливість врахування наданого суду вищезазначеного протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння від 23.06.2009 року, як доказу на підтвердження доводів відповідача щодо перебування [PERSON] у стані алкогольного спяніння. Окрім того, суд дійшов висновку про безпідставність направлення позивача для огляду на стан спяніння в медичний заклад та проведення огляду з використанням технічного засобу, оскільки «Інструкція про порядок направлення громадян для огляду на стан спяніння в заклади охорони здоровя та проведення огляду з використанням технічних засобів», затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ, Міністерства охорони здоровя та Міністерства юстиції України від 24.02.1995 року № 114/38/15-36-18, - з 21.04.2009 року втратила свою чинність. За таких обставин, направлення позивача для огляду на стан спяніння в медичний заклад та проведення огляду з використанням технічного засобу спростовує дані протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння від 23.06.2009 року, який покладено в основу акту службового розслідування щодо грубого порушення трудової дисципліни працівником СКБ від 17.07.2009 року № 93-23-63, на підставі якого позивача 22.07.2009 року звільнено із посади оператора технічних засобів контролю служби контролю на безпеку. Будь-яких інших доказів, що підтверджують факт появи [PERSON] на роботі 23.06.2009 року в нетверезому стані, суду не надано та не зазначено джерел їх здобуття. З урахуванням викладеного вище, суд прийшов до висновку, що звільнення позивача було здійснено відповідачем без достатніх підстав, у звязку з чим, наказ про звільнення [PERSON] від 22.07.2009 року № 11-07-640/п підлягає скасуванню, а позивач має бути поновлений на роботі в ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на раніше займаній посаді. У звязку з поновленням позивача на роботі, відповідно до вимог ч.2 ст.235 КЗп П України, йому має бути виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу. Так, згідно з довідкою № 14-5-1116 від 11.08.2009 року, виданою відповідачем, середньомісячна заробітна плата позивача після утримання податку становила 2680,85 грн. (а.с.15). Таким чином, позивачу має бути виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 23.07.2009 року по час фактичного поновлення на роботі в розмірі 2680,85 грн. за кожен місяць, що становить 20553,19 грн.. Також суд вважає за необхідне поновити строк позовної давності, пропущений з поважних причин, так як документи на підтвердження вимог позивача були надані останньому лише 26.08.2009 року. З відповідача також підлягають стягненню, відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати, від сплати яких було звільнено позивача при подачі позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved