overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на земельну ділянку загальним розміром 8016,77 кв.м., на якій розташовано житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями під номером 1, що по вулиці Пісчана в селі Дерїївка Онуфріївського району Кіровоградської області; зобовязати відділ Держкомзему у Онуфріївському районі видати їй державні акти на право власності на земельні ділянки; зобовязати відповідача повернути відділу Держкомзему у Онуфріївському районі державні акти на право власності на зазначені земельні ділянки, посилаючись на те, що 13 лютого 2009 року вона купила у відповідача зазначений будинок, який розташований на земельній ділянці розміром 8016,77 кв.м.. Ця земельна ділянка належить на праві власності відповідачу. 29 червня 2009 року на все рухоме та нерухоме майно відповідача накладено арешт, що робить неможливим оформлення нею права власності на зазначену земельну ділянку. У судовому засіданні позивачка позов підтримала частково, попросивши суд ухвалити рішення , яким визнати за нею право власності на земельну ділянку загальним розміром 8016,77 кв.м., на якій розташовано житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями під номером 1, що по вулиці Пісчана в селі Деріївка Онуфріївського району Кіровоградської області, яка складається з трьох земельних ділянок: перша площею 4907 кв.м. для ведення особистого селянського господарства, друга площею 2500 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку,третя площею 610 кв.м. для ведення особистого селянського господарства; пославшись на обставини, викладені у позовній заяві, та відмовилась від відшкодування понесених судових витрат. Відповідач позов визнав. Враховуючи, що визнання позову відповідачем є безумовним і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та зміст ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд прийшов висновку про задоволення позову. На підставі статтей 120,125,126,152 Земельного кодексу України, статтей 334,337,392 ЦК України ,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-28 00:00:00

В позові позивач [PERSON] просила суд, стягнути з відповідача [PERSON] кошти на утримання дітей : дочку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку. Посилається на те, що вона і відповідач є батьками вищевказаних дітей 24.03.2008 року шлюб між ними розірвано і з цього часу відповідач залишив сім'ю і припинив утримувати дітей. Діти проживають з нею, знаходяться на її утриманні , її пропозицію домовитись про участь відповідача в утриманні дітей, він залишив без відповіді. Їй відомо, що відповідач знаходиться в фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою, інших утриманців, крім їхніх дітей, у відповідача немає, він спроможний працювати і утримувати дітей. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги і просила їх задовольнити. Пояснила, що діти проживають з нею. Судові витрати просила покласти на відповідача. Відповідач позов визнав, з доводами позивача погодився, на сплату аліментів згоден. При визначені розміру аліментів просив врахувати, що він є інвалідом 3-ї групи, не працює, отримує пенсію по інвалідності біля 600 грн. Допомоги до цього не надавав, поскільки позивач не дає йому змоги спілкуватись з дітьми. Суд вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав: Сторони в період з 07.12.2001 року по 24.03.2008 року знаходились в шлюбі від якого мають дітей, дочку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO], записані їх батьками. На даний час діти сторін дочка [PERSON] та син [PERSON] проживають разом з позивачем і знаходяться на утриманні позивача. Відповідач на протязі 2-х років допомоги на утримання дітей не надає, інших утриманців немає, а тому з нього на користь позивача необхідно стягнути аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину та судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-28 00:00:00

03 березня 2010 року позивачка звернулася з позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину вказавши, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з липня 2009 року , від якого мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . У звязку з тим, що матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає , вона просить суд стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1\\ 4 частини заробітку відповідача щомісяця , починаючи від дня подачі позовної заяви і до повноліття дитини. Відповідач у судовому засіданні проти позовних вимог не заперечував Вислухавши сторони , проаналізувавши матеріали справи, суд знаходить вимоги позивачки обґрунтованими і підлягаючими задоволенню з наступних підстав. Виходячи з наведеного , суд вважає , що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання . Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку встановленому ст. 174 цього кодексу . Згідно ч. 4 ст. 174 ЦІІК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову . Як встановлено у судовому засіданні сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24 липня 2009 року . Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей які потребують допомоги, а згідно зі ст.183 СК України розмір аліментів на утримання дітей може бути встановлений у твердій грошовій сумі , або в частці від заробітку. Оскільки дитина , що потребує допомоги , перебуває на утриманні позивачки, то відповідач зобов'язаний виплачувати на її утримання аліменти . Розмір аліментів які просить позивачка у розмірі 1\\4 частини заробітку відповідача , суд вважає достатнім для забезпечення життєдіяльності дитини , проти такого розміру аліментів не заперечував і сам відповідач . Оскільки вимоги позивачки обґрунтовані, то суд їх задовольняє. Крім того, суд стягує з відповідача і держмито в доход держави, а згідно зі ст. 367 п.1 ЦПК України зазначене рішення підлягає негайному виконанню в розмірі стягнення платежів за один місяць На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до колишньої дружини [PERSON], та сина [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням вказуючи, що під час перебування у шлюбі вони спільно проживали у [INFO]. На даний час шлюб з [PERSON] розірвано, відповідачі по справі не проживають у спірній квартирі, [PERSON] з 04.12.2004 року, [PERSON] з 2003 року, тому просив визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. У судовому засіданні позивач підтримав вимоги. Відповідачі не заперечували проти задоволення позову. Представник КП „Житлосервіс-2а до судового засідання не з'явився. Про слухання справи повідомлений належним чином. У заяві просив розглянути справу за його відсутності. Зясувавши усі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Як видно з матеріалів справи позивач є наймачем квартири [ADDRESS] (а.с.9). Згідно з довідкою КП „Житлосервіс-2А" № 441 від 15.12.2009 року у спірній квартирі зареєстровані позивач та відповідачі по справі (а.с.7). Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. [PERSON] та [PERSON] визнали, що не проживають у спірному приміщенні з 2004 та 2001 року відповідно, тому зазначені обставини не підлягають доказуванню. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідачі не проживають у спірній квартирі більше шести місяців, а тому, на підставі ст. 72 ЖК України, яка передбачає, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку, відповідачів необхідно визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-28 00:00:00

' ВАТ "МТЕЦ" звернулося до суду із позовом до відповідачів, в якому просило про стягнення з них у солідарному порядку заборгованості по оплаті за поставлене теплозабезпечення у розмірі 1084грн.32коп.. У судовому засіданні представник позивача вимоги , викладені в позові підтримав. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про дату слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Ухвалою суду справа розглянута за відсутністю відповідачів у порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, ВАТ "МТЕЦ" виконує централізоване теплозабезпечення і постачання гарячого водопостачання будинків на підставі встановлених тарифів на теплову енергію, де нарахування сум оплати за послуги по теплозабезпеченню проводиться на загальну опалювану площу, а нарахування сум оплати за постачання гарячого водопостачання відповідно до кількості проживаючих . Відповідно до копії договору і довідки ЖКП, відповідачі є зареєстрованими в квартирі №12 будинку 124-а по пр. Леніна в м. Миколаєві, загальною площею 51.2кв.м., у зв'язку з чим між сторонами був укладений договір, у тому числі шляхом надання розрахункової книжки, за якими позивач зобов'язався належним чином виконувати теплозабезпечення і постачання гарячого водопостачання, а відповідачі належним чином робити оплату отриманих послуг. Між тим, за період з 1.03.2009року по 1.06.2009року заборгованість відповідачів перед позивачем по квартирі по оплаті за теплозабезпечення та постачання гарячого водопостачання складає 1084грн.32коп., яку останні у добровільному порядку не погашають. На підставі викладеного, у відповідності до ст. ст. 64, 67, 68, 150. 162 ЖК України, ст. 526ЦК України. "Правил надання населенню послуг теплопостачання", затверджених Постановою-КМУ від 30.12.1997року №1497. "Норм і вказівок по нормуванню витрат палива і теплової енергії на опалення житлових будинків", затверджених ГКСАЖП України від 14.12.1993року, суд дійшов висновку, що пред'явлений позов є обгрунтованим, однак підлягає задоволенню частково, у зв'язку з тим, що з кожного із відповідачів слід стягнути заборгованість в рівних частках, так як вони несуть з наймачем або власником відповідальність по зобов'язанням зі сплати комунальних послуг у рівних частках. Згідно зі ст. ст. 81, 88 ЦПК України суд вважає за необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати у розмірі 30грн.00коп. та судовий збір на користь держави.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-28 00:00:00

ВАТ "МТЕЦ" звернулося до суду із позовом до відповідача, в якому просило про стягнення заборгованості по оплаті за поставлене теплозабезпечення у розмірі 660грн.66коп.. У судовому засіданні представник позивача вимоги , викладені в позові підтримав. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справа розглянута за його відсутністю у порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи-, ВАТ "МТЕЦ" виконує централізоване теплозабезпечення і постачання гарячого водопостачання будинків на підставі встановлених тарифів на теплову енергію, де нарахування сум оплати за послуги по теплозабезпеченню проводиться на загальну опалювану площу, а нарахування сум оплати за постачання гарячого водопостачання відповідно до кількості проживаючих . Відповідно до копії договору і довідки ЖКП, відповідач є зареєстрованою в [INFO], загальною площею 42,9кв.м.. у зв'язку з чим між сторонами був укладений договір, у тому числі шляхом надання розрахункової книжки, за якими позивач зобов'язався належним чином виконувати теплозабезпечення і постачання гарячого водопостачання, а відповідач належним чином робити оплату отриманих послуг. Між тим, за період з 1.11.2008року по 1.10.2009року заборгованість відповідача перед позивачем за вказаною квартирою по оплаті за теплозабезпечення та гарячого водопостачання складає 660грн.66коп., яку остання у добровільному порядку не погашає. На підставі викладеного, у відповідності до ст. ст. 64. 67, 68 ЖК України, ст. ст. 509, 526 ЦК України, "Правил надання населенню послуг теплопостачання", затверджених Постановою КМУ від 30.12.1997року №1497, "Норм і вказівок по нормуванню витрат палива і теплової енергії на опалення житлових будинків", затверджених ГКСАЖП України від 14.12.1993року, суд дійшов висновку, що пред'явлений позов підлягає задоволенню і з відповідача слід стягнути суму вищевказаного боргу. Згідно зі ст. ст. 81, 88 ЦПК України суд вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 30грн. витрат та 51грн.00коп. судового збору на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому посилався на те, що 12.07.1996 року вони зареєстрували шлюб у Самарському відділі РАЦС міста Дніпропетровська, актовий запис № 154. До укладення шлюбу сторони проживали у фактичному шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. На даний час син мешкає з позивачем та знаходиться на його утриманні. Шлюб розпався з початку 2007 року, причиною розпаду шлюбу була поведінка дружини, яка не приходила додому по декілька днів, потім по декілька тижнів, не піклувалася про дитину. З осені 2008 року відповідачка пішла з дому, забравши речі, між сторонами фактично припинені сімейні відносини. Позивач вважає, що сімя розпалася та відновлена бути не може, тому просив суд шлюб між ним та відповідачкою розірвати. У судовому засіданні позивач в повному обсязі підтримав свої позовні вимоги та, посилаючись на ті ж підстави, просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала в повному обсязі та не заперечувала проти розірвання шлюбу. Питання щодо утримання дитини вирішено, дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати з позивачем. Спорів про майно, що є їх спільною власністю немає. Ухвалою суду від 26 січня 2010 року сторонам було надано двомісячний строк для примирення, однак у зазначений термін примирення досягнуто не було. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12.07.1996 року в Самарському відділі РАЦС міста Дніпропетровська, актовий запис № 154. До укладення шлюбу сторони проживали у фактичному шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який мешкає з позивачем та знаходиться на його утриманні. Згідно вимог ст. 112 СК України шлюб може бути розірвано, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їхніх дітей. Сторони припинили фактичні сімейні відносини з причини поведінки відповідачки, не піклування нею про сина, залишення дому. Спільного господарства сторони не ведуть, неповнолітній син мешкає з позивачем. Спорів про розподіл майна та про місце помешкання дитини немає, син після розірвання шлюбу залишається мешкати з батьком. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, навіть заради дитини, тому позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню у повному обсязі. Витрати після розірвання шлюбу за вимогами ст. 88 ЦПК України покладаються на відповідачку. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цим позовом та просить постановити рішення суду яким стягнути з [PERSON] аліменти на утримання їх повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання у розмірі ? частини всіх видів його доходів щомісячно до закінчення терміну навчання, вказуючи, що відповідач є військовим пенсіонером, отримує пенсію, є батьком повнолітньої доньки [PERSON], не надає матеріальної допомоги на її утримання. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала, просить задовольнити їх. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, згоден сплачувати аліменти, але в меншому розмірі, саме в розмірі 10%. Вислухавши позивачку, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 28.03.2001 року, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.5). Від даного шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка досягла повноліття, але продовжує навчання в Київському Національному Університеті Технологій та дизайну на денному відділенні, що стверджується довідкою навчального закладу (а.с.7), тобто потребує матеріальної допомоги. Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення 23-х років, на період навчання, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. З урахуванням наведеного, враховуючи обставини, зазначені у ст. 182 СК України п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року за № 3, а саме стан здоровя та матеріальне становище позивачки та відповідача, розмір пенсії відповідача, крім того розмір стипендії повнолітньої дитини сторін та інші обставини справи, суд вважає позовні вимоги дещо безпідставно завищеними і задовольняє їх частково стягує з відповідача аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів, щомісячно на користь позивачки на утримання дитини на час її навчання. Суд звільняє відповідача від сплати судового збору, оскільки він є потерпілим від аварії на ЧАЕС і стягує з нього витрати на інформаційно-технічне забезпечення. На підставі викладеного

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-28 00:00:00

В провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом ДП «Придніпровська залізниця» до [PERSON], про виселення. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що 07.09.1989 року відповідач, працюючи провідником пасажирського вагона на ДП «Придніпровська залізниця» був поселений та прописаний на 1 ліжко місце у гуртожиток по вул.. Н.Леніна,6. Згідно наказу № 1463/ОС від 07.10.2004 року відповідача було звільнено з посади за п.8 ст.36 КЗпП України , у звязку з порушенням останнім контракту № 50/К ,яким регулювалися трудові відносини. Однак, відповідач добровільно виситися з наданого приміщення відмовляється. Також зазначила, що відповідач не сплачує комунальні послуги. На підставі викладеного, просила суд: ●висилити [PERSON] з гуртожитку по вул.. [PERSON] Леніна,6 без надання іншого житлового приміщення. Відповідач в судове засідання зявився, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що 07.09.1989 року [PERSON], працюючи провідником пасажирського вагона на ДП «Придніпровська залізниця» був поселений та прописаний на 1 ліжко місце у гуртожиток по вул.. Н.Леніна,6. Згідно наказу № 1463/ОС від 07.10.2004 року відповідача було звільнено з посади за п.8 ст.36 КЗпП України , у звязку з порушенням останнім контракту № 50/К, яким регулювалися трудові відносини. Ст..132 ЖК України встановлено, що сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у звязку з роботою чи навчанням. Відповідно ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь ДП «Придніпровська залізниця» 16,00 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-28 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду з позовом, просить стягнути з [PERSON] заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у сумі 2458,84 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що [PERSON], який є власником квартири №95 в будинку №11 на вулиці Київській в місті Рівне, не оплачує надані житлово-комунальні послуги, в результаті чого заборгував перед ЖКП «Покровське» 2458,84 гривень. Представник ЖКП «Покровське» в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просить стягнути з відповідача суму боргу. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений в установленому законом порядку. Заперечень проти позову не подав. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів згідно вимог ч.4 ст. 169, ст.ст.224-228 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що [PERSON], який є власником квартири №95 в будинку №11 на вулиці Київській в місті Рівне. В порушення п.5 ч.3 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та вимог п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. № 572 в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 р. № 45, якими передбачено, що власник та наймач квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, протягом тривалого часу оплату не проводить, в зв'язку з чим у нього виникла заборгованість в сумі 2458,84 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по особовому рахунку №10519. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що слід стягнути з відповідача суму боргу та судові витрати. На підставі викладеного, ст.526 ЦК України, ст.ст.66-68 ЖК України, п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. № 572 в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 р. № 45, ст.ст. 10, 59, 60, 88, 209, 213 - 218, 224-226, 292, 294 ЦПК України,

Outcome: approved