Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-03 00:00:00

23.10.2009 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зменшення обов»язкової частки у спадщині, в якій позивач просить суд винести рішення, яким зменшити розмір обов'язкової частки у спадщині [PERSON] до 1\\20. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та обґрунтував свої позовні вимоги наступним. 25 лютого 2009 року померла його мати, - [PERSON], що заповідала все майно йому та його сину [PERSON] в рівних частинах кожному. Заповіт від 17.12.2005 року. Його братом, відповідачем по даній справі, - [PERSON] подано до нотаріуса заяву про спадкування обов'язкової частини у спадщині, оскільки він є непрацездатним сином спадкодавця. Згідно зі ст. 1241 Цивільного кодексу України непрацездатні діти спадкодавця спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Таким чином, відповідно до чинного законодавства України обов'язкова частка відповідача, - його брата [PERSON] складає 1\\4 спадкового майна. Разом з тим, з слів позивача, відповідач не опікувався матір'ю, був байдужим до її потреб, не надавав їй матеріальної допомоги. Зважаючи на ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю, він разом з сім'єю був вимушений взимку в 2005 році за власний кошт знімати квартиру для матері, у зв»'звязку з неможливістю забезпечити опалення її будинку (на той час в селі ще не було газопостачання). Забрати матір до себе позивач не мав змоги, оскільки на той час разом з сім'єю не мав власної квартири та проживав у знайомих. Відповідач в цей час мав окрему квартиру, однак забрати матір відмовився. Крім того, він оплачував послуги сусідів, що доглядали за матір'ю, купувати ліки, оплачувати послуги лікаря. З слів позивача, він разом з сім'єю останні роки приїжджав до матері кожного тижня, за його кошт було проведено газопостачання, телефон, відремонтовано будинок, постійно надавалась матеріальна допомога. Позивач вважає, що його брат мав можливість, але свідомо ухилявся від надання матері будь-якої матеріальної допомоги та моральної підтримки. Внаслідок такої поведінки його брата мати зазнавала тяжких душевних страждань, постійно покладаючи надію, що відповідач змінить своє ставлення до неї. Зі слів позивача усі витрати на поховання матері поніс він та його сім'я. Крім того, не зважаючи на те, що відповідач є непрацездатною особою, він не перебуває у скрутному матеріальному становищі та не потребує матеріальної допомоги. Позивач вважає, що наведені в позовній заяві обставини повністю обґрунтовують його позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, та пояснив суду, що 25.02.2009 року померла його разом з позивачем [PERSON] матір -[PERSON]. На випадок своєї смерті його матір склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, з невідомих йому причин, заповіла позивачу [PERSON] та його сину [PERSON] в рівних частинах. Не дивлячись на наведені вище обставини, він звернувся до державної нотаріальної контори по місцю відкриття спадщини з відповідною заявою про прийняття спадщини, оскільки він є непрацездатною особою та відповідно до ч. 1 ст. 1241 Цивільного Кодексу України має право на обов'язкову частку в спадщині як непрацездатний син померлої [PERSON]. Проте, його брат та позивач по справі [PERSON] не погоджується з таким станом речей, в зв'язку з чим, як на підтвердження своїх позовних вимог, посилається на те, що він нібито не опікувався своєю матір'ю, був байдужим до її потреб, не надавав їй матеріальної допомоги. Окрім того позивач в своєму позові пояснив, що в 2005 році він змушений був винаймати квартиру для проживання матері, оскільки не міг забезпечити опалення її будинку. Проте цей факт, як і наведені позивачем інші факти, не відповідають дійсності, оскільки матір постійно проживала в своєму будинку, а він в свою чергу постачав до матері все необхідне, включаючи матеріали для опалення, надавав матеріальну допомогу та інше. Також позивач пояснює, що він нібито оплачував послуги сусідів, що доглядали за матір'ю, купував ліки, оплачував послуги лікаря та інше. Проте дані факти абсолютно не відповідають дійсності. Разом з тим, позивач на підтвердження наведених ним обставин не надає жодного доказу, а відтак, на моє переконання, жодним чином не підтверджує наведені ним факти. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною позивача. Покійну матір сторін вони постійно забирали на зиму до себе в м. Українка на квартиру. Возили по лікарнях, підвели до її будинку в селі газ та телефон, один раз на тиждень купували на безері продукти харчування, наймала потім людину, яка б годувала матір сторін по справі, так як остання з 2005 року потребувала стороннього догляду, в зв»язку з хворобою цукровий діабет. Похорони організував позивач [PERSON], в той же час відповідач [PERSON] не надавав ніяких коштів на утримання матері. Свідок в судовому засіданні пояснила суду, що позивач постійно здійснював догляд за матір»ю, допомагав їй по господарству. Відповідач [PERSON] участі в утриманні матері не брав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою покійної матері позивача. Матір доглядав позивач [PERSON], який на зимовий час забирав матір в м. Українка. На прохання позивача в будні дні доглядала за його матір»ю, отримувала на поштовому відділенні пенсію для покійної матері сторін по справі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є співмешканкою відповідача по справі, - [PERSON] Проживають спільно близько 17 років. В догляді матері відповідач приймав посильну участь, привозили продукти харчування, ліки, ложили на лікування в лікарню. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив суду, що знає відповідача з дитинства, так як виросли в одному селі. Відповідач [PERSON] приїздив до матері, приймав посильну допомогу в її утриманні. Свідок [PERSON] показав, що відповідач [PERSON] приїздив в село до покійної матері майже кожні вихідні. Що стосується участі відповідача у утриманні його покійної матері, він нічого сказати не може. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживає навпроти будинку, в якому проживала покійна [PERSON]. Він бачив, що [PERSON] періодично провідував свою покійну матір. Що до матеріального утримання, тог по даному факту нічого сказати не може. Суд, вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позову, обґрунтовуючи своє рішення наступними доказами. Як встановлено судом в судовому засіданні, 25 лютого 2009 року померла мати сторін по справі, - [PERSON]. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1 ОК № 148501, виданого 20 березня 2009 року виконкомом Стайківської сільської ради Кагарлицького району Київської області. За життя [PERSON] заповіла все майно позивачу по справі [PERSON] та сину останнього, - [PERSON] в рівних частинах кожному. Даний факт підтверджується заповітом, який було укладено 17.12.2005 року, в с. Стайки Кагарлицького району Київської області, зареєстровано в реєстрі за № 184., та копія якого була досліджена в судовому засіданні та знаходиться в матеріалах справи. На думку суду, відповідач [PERSON] правомірно звернувся до державної нотаріальної контори по місцю відкриття спадщини з відповідною заявою про прийняття спадщини, оскільки він є непрацездатною особою та відповідно до ч. 1 ст. 1241 Цивільного Кодексу України має право на обов'язкову частку в спадщині як непрацездатний син померлої [PERSON], так як згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова ( вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка б належала кожному з них у разі спадкування за законом. Відповідно, відповідач [PERSON] є повнолітньою непрацездатною дитиною спадкодавця, - померлої [PERSON]. Крім того, слід зазначити, що згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику у справах про спадкування" якщо той із спадкоємців, хто має право на обов»язкову частку та не проживав із спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її, відповідно, суд вважає відповідача [PERSON] як таким, хто прийняв обов»язкову частку в спадщині, яка відкрилася після смерті його матері, - [PERSON]. Факт того, що відповідач [PERSON] є непрацездатним, підтверджується пенсійним посвідченням серії АГ № 980281, з якого видно, що [PERSON] пішов на пенсію по інвалідності та є інвалідом 2 гої групи, а також випискою з медичної картки хворого, - відповідача [PERSON], з якої видно, що він є інвалідом 2 гої групи та знаходиться під наглядом. Стоїть на «Д» обліку з приводу виразки 12 П кишки, анемічна хвороба з гіпертонією. Що ж стосується позовних вимог позивача щодо зменшення розміру обов»язкової частки у спадщині, то дійсно, відповідно до ч. 1 ст. 1241 Цивільного кодексу України та п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику у справах про спадкування", суд може зменшити розмір обов'язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема майнового стану спадкоємця. Крім того, в даному випадку суд застосовує положення ст. 202 СК України, де, зокрема, зазначено, що повнолітні дочка, син зобов»язувати утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Дійсно, покійна [PERSON] була непрацездатною, про те, чи вона потребувала матеріальної допомоги, в судовому засіданні не встановлено, так як відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Що ж стосується твердження позивача [PERSON], що він надавав матеріальну допомогу покійній шляхом проведення газопостачання та телефонного зв»язку до будинку покійної, то до такого твердження суд відноситься критично, так як згідно договорів на виконання вищевказаних робіт в графі «замовник» зазначено покійну [PERSON], крім того, квитанції на оплату вищевказаних послуг були оплачені покійною. Критичне ставлення суду до вищевказаних обставин позивача зумовлене, окрім ч.1 ст. 60 СК України, ще й ч. 2 ст. 59 ЦПК України, де зазначено, що обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, тобто, суд вважає, що позивачу необхідно було подати до суду документи і вигляді тих же самих договорів на виконання робіт та квитанцій на їх оплату, які б прямо доводили той факт, що саме позивачем було укладено договори та саме ним сплачено кошти за виконані роботи по газифікації та проведення телефонного зв»язку в будинок покійної матері позивача. Що ж стосується факту відносин між покійною [PERSON] та відповідачем по справі, - [PERSON], то в судовому засіданні встановлено, що відповідач надавав посильну матеріальну допомогу матері. Крім того, як встановлено в судовому засіданні, розмір пенсії позивача за 2009 рік становив близько 1700 грн., розмір пенсії відповідача становив за 2009 рік близько 700 грн., розмір пенсії покійної матері позивача та відповідача по справі становив близько 600 грн. Що ж стосується письмових пояснень свідків, які надав позивач до матеріалів справи, то до таких показів суд також відноситься критично, так як на думку суду такі пояснення мали б доказову силу лише в тому випадку, коли свідків було б попереджено при кримінальну відповідальність та приведено їх до присяги, а саме лише засвідчення секретарем сільської ради підписів свідків не надає даним свідченням доказової сили. Аналізуючи вищевикладені факти, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не міг надавати матері допомогу більшу, ніж він надавав, так як він сам є непрацездатний, фактично його пенсія має однаковий розмір з розміром пенсії покійної, за дану пенсію йому необхідно сплачувати комінальні послуги, харчуватися, купувати ліки, а тому суд вважає що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зменшення обов»язкової частки у спадщині слід відмовити. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed