Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя. У своєму позові [PERSON] зазначила, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] з 04.08.2000р. по 04.12.2007р. Від цього шлюбу у [PERSON] з [PERSON] мають доньку [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає разом з [PERSON] В період шлюбу між ними, а саме 20.08.2003р., на підставі договору купівлі-продажу була придбана квартира [ADDRESS], яка була оформлена на [PERSON] Також [PERSON] зазначила, що за час знаходження у шлюбі нею та [PERSON] було придбане наступне майно: тумбочка під телевізор, вартістю 500 грн. ; телевізор SONY, вартістю 1000 грн.; телевізор WEST , вартістю 1000 грн. ; телевізор SHARP, вартістю 1000 грн. ; шафа-купе , вартістю 7500 грн. ; холодильник WIRPOOL, вартістю 1800 грн. ; набір дитячих меблів , вартістю 1800 грн. ; кухонний гарнітур , вартістю 7500 грн.; кухонний стіл та мякий куточок , вартістю 1000 грн. ; набір мяких меблів, вартістю 3000 грн.; скляний журнальний стіл, вартістю 500 грн. ; ліжко двоспальне, вартістю 1000 грн. ; підставки під квіти 2 шт., вартістю 2500 грн.; штори, вартістю 2500 грн. ; музичний центр , вартістю 1000 грн. ; ДВД плеєр PIONEER, вартістю 500 грн. ; дверні блоки, вартістю 5500 грн. ; витяжку Ardo, вартістю 730 грн. ; мийку Elegant, вартістю 684 грн. [PERSON] просила суд визнати за нею право власності ? частину квартири [ADDRESS] , право власності на кухонний гарнітур, холодильник, шафу-купе, витяжку Ardo, мийку Elegant. Згодом [PERSON] збільшила свої позовні вимоги, зазначивши в заяві про уточнення позовних вимог, що в період шлюбу [PERSON] був придбаний автомобіль «BMW 318», держномер АР 6199 ВА, 1993 року випуску, у звязку з чим також просила суд визнати за нею право власності на ? частину зазначеного автомобілю. В судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в заяві. [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі, представник [PERSON] до суду надав зустрічний позов про визнання права особистої приватної власності на квартиру, посилаючись на те, що спірна квартира хоча і була куплена під час шлюбу з [PERSON] 20.08.2003р. за 30060 грн., проте куплена за його власні кошти, які він отримав від продажу квартири [ADDRESS] та будинку № 11по вул. Багратіона в м. Запоріжжі , що належали йому на праві особистої власності до укладання шлюбу з [PERSON] Зазначену нерухомість [PERSON] продав з наполяганням самої [PERSON], так як остання бажала жити в більш, на її думку, комфортних умовах. Так як виставлена на продаж квартира [ADDRESS] раніше будинку № 11 по вул. Багратіона і покупці цієї квартири одночасно запропонували [PERSON] купити їх квартиру [ADDRESS], яка сподобалась колишньому подружжю [PERSON]. При цьому [PERSON] був вимушений запозичити у свого знайомого [PERSON] кошти у сумі 25000 грн., щоб сплатити різницю між вартістю проданої та купленої квартирами та сплатити послуги оформлення угоди з покупки квартири. Одразу після продажу будинку № 11 по вул. Багратіона, [PERSON] повернув запозичені кошти [PERSON] Також [PERSON] зазначив, що після розірвання шлюбу, з нотаріально оформленої згоди [PERSON] від 30.04.2008р. спірна квартира була обтяжена договором іпотеки, що був укладений між ним та ЗАТ Альфа-Банк 05.05.2008р., тому поділ квартири за таких умов взагалі є неможливим та буде суперечити умовам іпотечного договору. Щодо поділу майна, яке [PERSON] зазначала у своєму позові, як майно, що було придбано подружжям [PERSON] під час шлюбу, [PERSON] не погодився з його оцінкою [PERSON] та зазначив що, шафа-купе, вартістю 4000 грн., тумбочка під телевізор , вартістю 250 грн., кухонний гарнітур, вартістю 5000 грн., набір мяких меблів, вартістю 2500 грн., ліжко двоспальне , вартістю 1000 грн., штори , вартістю 2500 грн., музичний центр , вартістю 1000 грн. та DVD плеєр , вартістю 350 грн. та скляний журнальний стіл , вартістю 200 грн. були придбані за його особисті кошти, які залишились після продажу його квартири та будинку. [PERSON], враховуючи інтереси їх доньки, не заперечував проти визнання права власності за [PERSON] на телевізор SONY, вартістю 1500 грн. та набір дитячих меблів , вартістю 2 000 грн. Крім того, [PERSON] заперечував сам факт наявності у колишнього подружжя такого майна як телевізорів WEST та SHARP, холодильника WIRPOOL, витяжки Ardo, мийки Elegant, підставок для квітів, кухонного стола та мякого куточка, яке [PERSON] зазначила у своєму позові як спільне сумісне майно. [PERSON] стверджував, що йому взагалі нічого не відомо про зазначене майно та вказане майно під час знаходження їх у шлюбі не набувалось. Щодо визнання права власності на ? частину автомобілю «BMW 318», держномер АР 6199 ВА , за [PERSON], то [PERSON] зазначив, що хоча зазначений автомобіль і був придбаний 21.09.2007р., тобто під час знаходження у шлюбі, але за той період часу коли спільного життя та сімейного бюджету між ним та [PERSON] вже не існувало, що зазначено в рішенні Ленінського суду м. Запоріжжя про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] Крім того, [PERSON] зазначив, що спірний автомобіль був придбаний ним у кредит та під час знаходження у шлюбі з [PERSON] ним по цьому кредиту було сплачено лише два платежі 22.10.2007р. та 22.11.2007р. на загальну суму 2 929,00 грн. (579,29 дол. США). Інші платежі по кредиту сплачувались ним вже після офіційного розірвання шлюбу. Враховуючи викладене, [PERSON] просив суд відмовити [PERSON] в визнанні за нею права власності на ? частину автомобілю. Крім того, у звязку з предявленням [PERSON] вимог про визнання права власності на ? частину автомобілю, [PERSON] збільшив свої вимоги по зустрічному позову вимогою про визнання права особистої приватної власності на грошові кошти на загальну суму 579,29 дол. США, що були сплачені їм 22.10.2007р. та 22.11.2007р. за кредитним договором № ZPEOA00000310 від 21.09.2007р. під час знаходження у шлюбі з [PERSON] Вислухавши пояснення сторін по справі, їх представників, допитавши свідків, дослідивши інші докази , суд вважає , що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню , а зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі . Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 04.08.2000р. по 04.12.2007р., що підтверджується копіями свідоцтв про укладення шлюбу та розірвання шлюбу (а.с. 6, 7 ) Від шлюбу мають доньку [PERSON], яка зараз проживає з [PERSON] В своїх поясненнях [PERSON] не заперечувала проти твердження [PERSON] про те, що саме за її наполяганням [PERSON] в 2003р. були виставлені на продаж квартири [ADDRESS] та будинку № 11 по вул. Багратіона в м. Запоріжжі, що належали [PERSON] на праві особистої власності. 20.08.2003р. був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], згідно якого продавці [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продали належну їм на праві спільної часткової власності квартиру [PERSON] за 30060 грн. (а.с.8). Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] В той же день та у того ж нотаріуса був оформлений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], згідно якого продавець [PERSON] продав належну йому на підставі договору дарування від 28.08.2000р. квартиру [PERSON], [PERSON], та [PERSON] за 8637 грн. (а.с. 29) Отже, фактично через укладання договорів купівлі-продажу відбувся обмін квартирами [PERSON] та сімєю [PERSON]. 08.09.2003р. був укладений договір купівлі-продажу будинку № 11 по вул. Багратіона в м. Запоріжжі, згідно якого продавець [PERSON] продав належний йому на підставі договору купівлі-продажу від 22.06.2000р. будинок [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] (а.с.30 ). Допитаний у якості свідка громадянин [PERSON] пояснив суду, що він був знайомий з [PERSON] з дитинства та потім познайомився і з [PERSON] після укладення між ними шлюбу. Йому відомо, як зі слів [PERSON] та і зі слів самої [PERSON], що остання наполягала на продажу [PERSON] квартири на вул. Руставі та будинку на вул. Багратіона для купівлі більш комфортної квартири. Свідок [PERSON] також зазначив, що наприкінці серпня 2003р. ним дійсно [PERSON] для доплати за квартиру були запозичені кошти у розмірі 25000 грн. Зазначені кошти були повернуті [PERSON] на початку вересня 2003р. одразу після продажу [PERSON] будинку 11 по вул. Багратіона. Повернення боргу відбулося біля нотаріальної контори в районі пл. Пушкіна у м. Запоріжжі, де оформлявся договір купівлі-продажу будинку по вул. Багратіона. Також цей свідок знає, що [PERSON] в вересні 2007р. в кредит був придбаний автомобіль «BMW», але про умови кредиту йому нічого не відомо. Також йому нічого не відомо про обставини придбання іншого майна. Сказати точно, яке саме майно знаходилось в спірній квартирі під час шлюбу між [PERSON] та [PERSON] свідок не зміг, так як не звертав на той час уваги на наявне майно у квартирі. Крім того, у своїх поясненнях сама [PERSON] не надала суду жодної інформації про фактичний розмір та джерела формування сімейного бюджету на час придбання спірної квартири. Посилання ж [PERSON] на ту обставину, що її колишній чоловік [PERSON] у той час працював моряком за кордоном та непогано заробляв, до уваги судом не береться, так як в підтвердження заробітків [PERSON] у той час суду не надано жодного доказу. Крім того, це твердження спростовується самим фактом запозичення [PERSON] коштів у [PERSON], яких не вистачало для придбання спірної квартири. Згідно ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Враховуючи наведені обставини суд вважає, що квартира [ADDRESS] була фактично придбана [PERSON] за кошти, отримані ним від продажу належних йому особисто квартири та будинку і тому не може вважатись спільною сумісною власністю подружжя і відповідно бути поділена між колишнім подружжям. Крім того, суд враховує, що після розірвання шлюбу, з нотаріально оформленої згоди [PERSON] від 30.04.2010р. (а.с.76) спірна квартира була обтяжена іпотекою за іпотечним договором № 800003759-И, що був укладений між [PERSON] та ЗАТ Альфа-Банк 05.05.2008р. (а.с. 73-75). Згідно умов зазначеного договору, [PERSON] є власником предмета іпотеки - спірної квартири та відповідно до цього несе всі зобовязання за іпотечним договором . Зазначені умови договору на час вирішення справи та сам іпотечний договір в цілому є дійсними, іпотечний договір є укладеним у відповідності з діючим законодавством та ніким не оскаржений, що згідно ст. 204 Цивільного Кодексу України доводить правомірність зазначеного правочину. У судовому засіданні представник третьої особи - Закритого акціонерного товариства Альфа Банк просила суд відмовити [PERSON] у задоволенні її вимог щодо поділу спірної квартири у звязку з існуванням обтяження спірної квартири за іпотечним договором № 800003759-И та фактичною неможливістю належного виконання умов іпотечного договору в разі поділу предмета іпотеки - спірної квартири. Крім того, представник третьої особи зазначала, що іпотечний договір № 800003759-И був укладений за попередньою нотаріально засвідченою згодою [PERSON]І .та тому предявлення [PERSON] вимоги про поділ предмета іпотеки - спірної квартири суперечить умовам погодженого ж нею іпотечного договору. Щодо ж поділу іншого майна, що було зазначено в позові [PERSON] то суд виходить з наступного. В підтвердження вартості та належності майна [PERSON] до суду були надані акти виконаних робіт між ним та приватним підприємцем [PERSON] (а.с. 144,145 ) , згідно яких вартість спірної шафи-купе дорівнювала 4000 грн., спірного кухонного гарнітуру 5000 грн. та спірних дверних блоків 5500 грн. Крім того, згідно цих актів та наданих квитанцій (а.с 144,145 ) , оплата за це майно була здійснена [PERSON] 25.12.2007р., тобто після розірвання шлюбу. В підтвердження цього, в матеріалах справи також міститься відповідь приватного підприємця [PERSON] на запит представника [PERSON] (а.с.146) та сам [PERSON], допитаний у якості свідка, підтвердив зазначені обставини у судовому засіданні. Таким чином, зазначене майно не може відноситись до спільної сумісної власності подружжя та підлягати розподілу. У звязку з запереченнями [PERSON] наявності у колишнього подружжя такого майна , як телевізорів WEST та SHARP, холодильника WIRPOOL, витяжки Ardo, мийки Elegant, яке [PERSON] зазначила у своєму позові, як спільне сумісне майно, на підставі ухвали суду державною виконавчою службою Ленінського району був проведений огляд спірної квартири. Згідно акту державного виконавця від 01.03.2010р., такого майна, як телевізори WEST та SHARP, холодильник WIRPOOL, витяжки Ardo, мийки Elegant, в спірній квартирі не виявлено. (а.с. 136). Так, як сторонами по справі не надано жодного доказу та належним чином не доведено існування іншого майна та його вартості, суд бере до уваги вартість майна та доведеність існування майна, яке не оспорюється сторонами у своїх позовах. Так, суд вважає неоспорювану та визнану обома сторонами наявність та вартість спільного сумісного майна: тумбочки під телевізор , вартістю 250 грн. ; телевізору SONY , вартістю 1500 грн. ; набору дитячих меблів вартістю 2000 грн. ; набору мяких меблів, вартістю 2500 грн. ; ліжка двоспального, вартістю 1000 грн. ; штор , вартістю 2500 грн. ; музичного центру, вартістю 1000 грн. ; ДВД плеєра PIONEER , вартістю 350 грн. ; скляного журнального столу, вартістю 200 грн. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Так, суд враховуючи ту обставину, що зараз з [PERSON] проживає їх дитина розділяє спільне сумісне майно, виділивши сторонам майно в натурі: [PERSON] - тумбочку під телевізор, вартістю 250 грн.; телевізор SONY , вартістю 1500 грн. ; набір дитячих меблів , вартістю 2000 грн., набір мяких меблів , вартістю 2500 грн. на загальну суму 6250грн [PERSON] - ДВД плеєр PIONEER, вартістю 350грн.; штори , вартістю 2500грн.; ліжко двоспальне, вартістю 1000 грн. ; музичний центр, вартістю 1000 грн. ; скляний журнальний стіл, вартістю 200 грн. на загальну суму 5050 грн. Різницю в вартості майна з [PERSON] на користь [PERSON] не стягувати. Вирішуючи питання про поділ автомобілю [NUMBER], що був придбаний [PERSON] 21.09.2007р., то суд виходить з наступного : зазначений автомобіль був придбаний [PERSON] в кредит (а.с. 132 ) та під час знаходження у шлюбі [PERSON] були здійснені два платежі на загальну суму 2929 грн. (а.с.147-148 ). Згідно ч. 6 ст. 57 Сімейного кодексу України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Судом досліджено та приєднано до матеріалів справи рішення суду від 13.11.2007р. про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ( справа № 2-4481/07, а.с. 21) , яким встановлено, що останні не проживають разом, спільного господарства не ведуть, ніяких відносин не підтримують з лютого 2006р. Зазначене рішення набрало законної сили та не було ніким оскаржене. Отже у суду немає законних підстав вважати автомобіль «BMW-318», держномер АР 6199 ВА , обєктом спільної сумісною власністю подружжя та здійснювати його поділ на частки. Вимога ж [PERSON] про визнання за ним права особистої приватної власності на грошові кошти, що були сплачені їм за кредитним договором в період знаходження у шлюбі з [PERSON] підлягає задоволенню, так як ці кошти були сплачені ним під час окремого проживання з [PERSON] у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. На підставі викладеного і

Outcome: partial