Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-07 00:00:00

[PERSON] 27 січня 2010 року звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що з відповідачем по справі вона перебуває у шлюбі з 1996 року, шлюб зареєстровано Дзержинським відділом РАЦС. Цей шлюб як в неї, так і у відповідача є першим. Від спільного життя з відповідачем мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у свідоцтві про народження дітей відповідач вказаний батьком. Після розірвання шлюбу діти залишаться з позивачем. З відповідачем вона припинила шлюбні відносини ще у січня 2000 року. Причиною розпаду сім'ї стало те, що вони мали різні погляди та сімейне життя, різні інтереси, з цього приводу постійно виникали сварки, вони втратили почуття любові та взаємоповаги. На теперішній час сторони мешкають окремо. Позивачка вважає, що її сім»я з відповідачем розпалася остаточно і відновити сімейні відносини неможливо. Спору про розподіл майна та місце проживання дітей у сторін не виникає, після розірвання шлюбу діти будуть проживати з позивачкою. На підставі викладеного, позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. У судовому засіданні позивачка доводи своєї позовної заяви підтримала і просила суд задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не зявився, до початку слухання справи надав заяву в якій просить суд, розглянути справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ст. 130 ч.4 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України, згідно якої у разі визнання позову відповідачем суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 15 березня 1996 року між [PERSON] (прізвище у шлюбі - [PERSON]) та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом РАЦС м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 67, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-КИ № 314414 від 15.03.1996 року (а.с. 6). Укладений шлюб у кожної із сторін є першим, що було підтверджено позивачкою в судовому засіданні. Від спільного життя з відповідачем, позивачка має неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у свідоцтві про народження якого позивач записаний батьком (а.с. 4-5), які пілся розірвання шлюбу залишаться проживати з позивачкою. Шлюбні відносини сторони остаточно припинили у січні 2000 року з тією причини, що сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Спору про розподіл майна та місце проживання дітей в них немає. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд вважає, що подальше існування сім'ї позивачки і відповідача неможливе, а тому шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню. Витрати за вчинення реєстрації розірвання шлюбу на користь держави суд стягує з відповідача, так як позивачка просить про це у позовній заяві. На підставі викладеного та

Outcome: approved