Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-09 00:00:00

08.04.2009 р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, який у подальшому уточнив. В обґрунтування свої вимог зазначив, що з 21.08.2006 р. по 06.08.2008 р. працював у відповідача на посаді голови правління, а в подальшому виконував обовязки заступника голови. Вказав, що 06.08.2008 р. наказом № 54 був звільнений з роботи за ч. 3 ст. 38 КЗпП у звязку з невиконанням умов трудового кодексу з боку керівництва підприємства (невиплати заробітної плати). Зазначив, що відповідач при звільненні не виплатив йому заборгованість по заробітній платі 1503,54 грн, 7163,58 грн заборгованості по неповернутим підзвітним коштам і 8677,80 грн невиплаченої вихідної допомоги, а тому з просив стягнути вказані суми з відповідача, а також середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі 46536,43 грн, компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати в сумі 2707,55 грн, та 3000 грн моральної шкоди. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи у судове засідання свого представника без поважних причин не надіслав. Про причини неявки до суду не повідомив. Позивач погодився на постановлення судом рішення в заочному порядку. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач у період часу з 21 серпня 2006 р. по 06 серпня 2008 р. працював на підприємстві на посаді голови правління, а перед звільненням виконував обовязки заступника голови правління з посадовим окладом 3000 грн. 06 серпня 2008 р. наказом № 54 підприємства позивач за власним бажанням звільнений з роботи за ст. 38 КЗпП, у звязку з невиконанням умов трудового кодексу та умов колективного договору з боку керівництва підприємства (невиплати заробітної плати). Відповідно до статей 115 КЗпП України, статей 1, 21, 22 24, 30 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і на підставі укладеного трудового договору. Власник або уповноважений ним орган зобовязаний виплачувати заробітну плату працівнику регулярно, але не рідше двох разів на місяць, повідомляючи працівника про дні виплати заробітної плати, про загальну суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат, розміри і підстави відрахувань із заробітної плати, що належить до виплати. Встановлено, що станом 01.09.2008 р. заборгованість по заробітній плати перед позивачем складала 15703,89 грн, що підтверджується довідкою підприємства, а 06.11.2009 р. ця сума зменшилася до 1503,54 грн, а також 7163,58 грн заборгованості по неповернутим підзвітним коштам. Таким чином, вказані суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у безспірному порядку. Згідно ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так, середньоденна заробітна плата позивача з посадовим окладом 3000 грн складає 144,63 грн (3000 грн з/п за квітень 2008 р. + 615,89 з/п за 4 дні травень 2008 р. : 25 днів відпр. за ці два останніх місяці), а середньомісячна заробітна плата позивача складає 2892,60 грн (144,63 грн * 20 роб. днів). Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 06.08.2008 р. по 06.11.2009 р. становить 46536,43 грн, з якої за серпень 2008 р. 17 днів затримки 2458,71 грн; з вересня 2008 р. по листопад 2009 р. 15 місяців затримки 43389 грн; 5 роб днів листопада 2009 р. 688,72 грн. Статтею 44 КЗпП передбачено обовязок підприємства виплатити працівнику при звільненні вихідну допомогу, внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору, в розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Отже, ураховуючи, що позивач звільнений з роботи по ст. 38 КЗпП підлягає стягненню вихідна допомога в сумі 8677,80 грн (2892,60 * 3). Заборгованість по підзвітним коштам підтверджується довідкою відповідача. а тому 7163,58 грн підлягає стягненню у безспірному порядку. Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати (затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 р. за № 1427) передбачено, що така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. При цьому сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Таким чином, позивачу належить виплата грошової компенсації в сумі 2707,55 грн. В силу вимог статті 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що внаслідок невиплати відповідачем тривалий час заробітної плати позивачу, у останнього суттєво погіршився стан здоровя, що загострило хронічні хвороби. З приводу відсутності грошових коштів в сімї виникають сварки. Ця обставина унеможливлює позивача допомагати матеріально своїм дітям та внукам. За такого суд дійшов висновку про часткове задоволення грошової компенсації щодо заподіяної моральної шкоди в сумі 1000 грн. За правилами ст. 367 ЦПК рішення суду в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць підлягає обовязковому негайному виконанню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати по справі в розмірі 665,88 грн державного мита і витрати повязані з інформаційно-технічним забезпеченням розгляду справи в сумі 120 грн.

Outcome: partial