Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив зобовязати [PERSON] привести своє жиле приміщення до попереднього стану, який існував до самовільного улаштування нею санвузла (туалету), стягнути завдану йому внаслідок таких дій моральну шкоду в сумі 2000 грн., а також визнати недостовірними та такими що принижують його честь, гідність відомості розповсюджені відповідачкою, у службовому кабінеті міського голови про те, що він купив медалі і не приймав участі у Великій Вітчизняній війні і у звязку з цим стягнути з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 8000 грн. В обґрунтування позову [PERSON] вказував, що відповідачка проживає разом з ним в одному жилому будинку, квартира якої знаходиться поверхом вище. В квітні 2009 року він дізнався, що [PERSON] встановила у своєму житлі туалет, який розміщався над його кухнею, а каналізаційну трубу вивела через стіну будинку яку вкопала в землю біля його веранди. З приводу самовільного встановлення відповідачкою санвузла він звернувся до міської влади, службові особи якої провели відповідні обстеження та заборонили для [PERSON] влаштовувати санвузол у її квартирі і провести його демонтаж. Цими діями йому були створені значні незручності в повсякденному житті та заподіяна моральна шкода. Крім цього 25 травня 2009 року в службовому кабінету міського голови м. Полонного відповідачка поширила про нього відомості, що він купив медалі, а на війні не воював, що є приниженням його честі і гідності, цим самим завдана моральна шкода. В судовому засіданні [PERSON] позов зменшив, зняв вимогу про необхідність приведення жилого приміщення [PERSON] в попередній стан, а решту вимог підтримав та підтвердив наявність обставин викладених ним у позові. [PERSON] позов не визнала, пояснила, що вона дійсно намагалась влаштувати в своїй квартирі туалет, однак виконавши деякі роботи, потім на вимогу службових осіб виконавчого комітету Полонської міської ради припинила встановлювати санвузол, тому ніяких для позивача незручностей та шкоди цим не завдано. Також заперечила, що вона в кабінеті міського голови висловлювала вказані відомості. Представники міської ради та Полонського ЖЕК пояснили, що відповідачці було заборонено влаштовувати у квартирі туалет, а на даний час працівники ЖЕК виконали відповідні роботи по заміні труби водовідведення, тому для позивача ніяких незручностей не існує. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає позов слід задовольнити частково. Судом установлено, що позивач являється ветераном Великої Вітчизняної війни, за що нагороджений орденом і медалями. 25.05.2009 року відповідачка у службовому кабінеті міського голови [PERSON], в присутності останнього та його заступника [PERSON] поширила відомості, що [PERSON] купив медалі. Вказана обставина стверджується наступними доказами. Поясненнями позивача, показаннями свідка [PERSON] котрі підтвердили наявність факту висловлювань [PERSON] про те, що [PERSON] на війні не воював, а медалі купив. Показаннями свідка [PERSON], який пояснив, що при ньому відповідача говорила про купівлю позивачем медалей. Показаннями свідка [PERSON], котрий підтвердив, що він був присутній у кабінеті міського голови, де під час суперечки хтось із присутніх говорив про купівлю медалей. Таким чином сукупність наведених доказів дає підстави суду дійти висновку, що позивачка в кабінеті міського голови у його присутності та присутності заступника міського голови поширила відомості про те, що [PERSON] купив медалі. В суді не доведено, що [PERSON] при цьому також говорила слова, що позивач не воював на війні. Приймаючи до уваги, що [PERSON] за участь у війні нагоджувався медалями, а тому суд розцінює, що поширення відносно нього відповідачкою висловлювань про купівлю медалей, є недостовірними відомостями, та такими що принижують його честь і гідність, чим здійснено порушення особистих немайнових прав позивача. Відповідно до статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації, яке здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно до ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано зокрема моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Частина 2 статті 23 ЦК України визначає, що моральна шкода полягає також у приниженні честі, гідності фізичної особи. Таким чином суд приходить до висновку, що [PERSON] поширивши відносно [PERSON] недостовірні відомості, принизила його гідність і честь, тому на підставі зазначених вище норм ЦК зобовязана відшкодувати йому моральну шкоду. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд визначає з урахуванням характеру правопорушення, глибини душевних страждань, яких зазнав позивач, виходячи при цьому із засад справедливості, добросовісності, розумності та співмірності із заподіяною шкодою. На думку суду запропоновані позивачем способи спростування недостовірних відомостей шляхом опублікування резолютивної частини рішення у місцевій газеті та покладення обовязку на [PERSON] вибачитись за нанесену образу не можуть бути задоволені. Суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України . Опублікування резолютивної частині рішення у газеті не є наближеним, або адекватним способом поширення недостовірної інформації, тому на думку суду він не може бути прийнятним. В ході судового розгляду не здобуто доказів, про те, що внаслідок намагання [PERSON] влаштувати у квартирі туалет, цим самим для позивача заподіяна моральна шкода, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Outcome: partial