Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-16 00:00:00

Позивач у грудні 2008 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обгрунтування заявлених вимог зазначив, що 14.11.2008 р. звернувся до голови Апеляційного суду Дніпропетровської області [PERSON] з заявою, в якій просив вжити заходи щодо спонукання заступника голови Апеляційного суду Дніпропетровської області, [PERSON] розглянути виправлену апеляційну скаргу позивача, втім адресат скарги від вжиття належних заходів ухилився, у звязку з чим його діями та бездіяльністю позивачеві була заподіяна моральна шкода, оцінена ним у 10.000, 00 грн. Крім того, на думку позивача голова Апеляційного суду Дніпропетровської області [PERSON], порівнявши його з академіком [PERSON], себе зі [PERSON], а суддю Румянцева П.О. з [PERSON], заподіяв тим самим додаткову моральну шкоду у розмірі 10.000, 00 грн., оскільки на думку позивача суспільна вагомість його власних досягнень та діяльності щонайменше в 1.000.000 разів більша, ніж в особи, з якою його порівняли, а також на відміну від академіка [PERSON] позивач не має керівників та вождів. На підставі викладеного просив на відповідно до ст. 1174 ЦК України стягнути з Держави Україна як субєкта, на якого покладений обовязок відшкодування моральної шкоди у спірних правовідносинах, 20.000, 00 грн. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягав. В усних поясненнях зазначив, що бездіяльність голови Апеляційного суду Дніпропетровської області [PERSON] на його думку полягає у тому, що останній, отримавши звернення позивача, повинен був ініціювати питання про притягнення судді Румянцева П.О. до дисциплінарної відповідальності за прийняття апеляційних скарг позивача до свого провадження і прийняття за ними на власний розсуд процесуальних рішень, зміст яких позивача не влаштовує. Крім того, адресат звернення повинен був належним чином реагувати на факти порушення [PERSON] присяги судді, що на думку позивача мали місце. Прокурор, залучений до участі у справі для представництва інтересів держави, проти позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість. Заслухавши пояснення осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 14.11.2008 р. позивач [PERSON] звернувся до голови Апеляційного суду Дніпропетровської області [PERSON] з письмовою заявою, в якій зазначив, що звертався до суду апеляційної інстанції з апеляціями в порядку КПК України, а у подальшому з заявами щодо порушень закону при їх розгляді, що мали місце з боку голови Судової палати у кримінальних справах того ж суду [PERSON], з яких вбачається, що останній явно відчув себе Цицероном та допустив численні порушення законодавства. У звязку з викладеним позивач просив адресата звернення вжити заходи щодо припинення цицеронства [PERSON] та повернення останнього до практики порушення норм процесуального законодавства, забезпечити розгляд уточненої апеляції, поданої позивачем 13.10.2008 р., ознайомити [PERSON] з даною письмовою заявою (а.с. 39). 09.12.2008 р. на згадане звернення була надана письмова відповідь за вих. № ЗГ-1777/189, в якій зазначено, що забезпечення розгляду будь-якої судової справи не віднесене до компетенції голови апеляційного суду, оскільки є обовязком складу суду, що її розглядає, наділеного необхідними для цього процесуальними повноваженнями. Також у відповіді було зазначено, що у випадку недотримання позивачем встановлених ст. 5 Закону України Про звернення громадян вимог до звернення в частині недопущення образливих висловлювань, здійснення порівнянь тощо адресат залишає за собою право розгляду питання щодо припинення листування з ним (а.с. 62). Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного. Так, згідно ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, ніж зазначені у ч.1, ч. 5 ст. 1176 ЦК України, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до ст. 1174 ЦК України, якою визначені такі підстави, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Зі змісту позову та пояснень позивача вбачається, що він, будучи невдоволеним діями голови Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської обл. [PERSON] щодо розгляду його апеляційних скарг та повязаних з ними звернень, подав голові того ж суду [PERSON] письмову заяву, на підставі якої останній, на думку позивача, повинен був вжити заходи щодо притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та до відповідальності за порушення присяги судді, вжити у межах свої повноважень посадової особи суду інші організаційні заходи з метою спонукання зазначеного судді розглянути апеляцію позивача. Такі дії адресатом звернення вчинені не були, що [PERSON] вважає неправомірним і таким, що заподіяло йому моральну шкоду. Відповідно до положень цивільного законодавства, що знайшли узагальнене відображення у Постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під такою шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд повинен зокрема зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, а отже згадані обставини підлягають доведенню позивачем. Згідно матеріалам справи позивач, наводячи певні міркування в обґрунтування порушення його права, одночасно не підтвердив будь-якими доказами наявність у нього втрат нематеріального характеру, з якими цивільне законодавство повязує виникнення права на відшкодування моральної шкоди, обмежуючись лише голослівним декларуванням її наявності, що не є доказом у цивільній справі у розумінні ст. 57 ЦПК України. Крім того, як зазначено у п. 5 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягає зокрема протиправність діяння її заподіювача та наявність вини останнього в її заподіянні. Правовідносини, з яких випливають заявлені вимоги, врегульовані спеціальним законодавством про звернення громадян та про судоустрій і не є цивільно-правовими. За своєю правовою природою діяльність голови апеляційного суду в межах здійснення організаційного керівництва діяльністю суду, не повязана з безпосереднім здійсненням ним правосуддя як суддею, є адміністративною, а отже оцінка відповідності вимогам закону дій та бездіяльності посадової особи суду, з якими позивач повязує заподіяння йому моральної шкоди, не може бути надана в межах цивільного судочинства, оскільки при цьому відбулося б вирішення адміністративного спору з субєктом владних повноважень про правомірність його дій, вчинених в межах його адміністративної компетенції, що підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Оскільки такі дії та бездіяльність в порядку адміністративного судочинства протиправними визнані не були і таке питання позивачем не порушувалося, суд оцінює неправомірність зазначених дій та бездіяльності як таку, що не підтверджена належними засобами доказування. Посилання позивача на заподіяння йому моральної шкоди порівнянням з академіком [PERSON] не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з матеріалів справи, зокрема зі змісту письмової відповіді № ЗГ-1777/189 від 09.12.2008 р., не вбачається, що таке порівняння мало місце. За викладених обставин суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed