Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на ту обставину , що він проживав з відповідачем однією сімєю з травня 2001 року по квітень 2008 року , але не перебували у шлюбі між собою . В період сумісного проживання вони придбали майно на загальну суму 182400 гр. про поділ якого не можуть дійти згоди , просить суд розділити майно та виділити йому у власність гараж вартістю 1700 гр. та компенсацію1/2 частини вартості придбаного ними майна на суму 90350гр. Позивач в судовому засіданні підтримав заявлений ним позов в повному обсязі і просив суд задовольнити його посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач та її представник ,за довіреністю, в судовому засіданні просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю , оскільки вона не проживала з позивачем однією сімєю взагалі . Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи суд встановив, що сторони в період з вересня 2005 року по грудень 2007 року проживали однією сімєю і не перебували у шлюбі між собою та в будь-якому іншому шлюбі ,встановлена обставина підтверджується як свідченнями свідків з боку позивача та свідками з боку відповідача. А також свідченнями самого відповідача . Так в зазначений період часу позивач вселився у [ADDRESS] де проживала відповідач разом з донькою [PERSON] та мамою [PERSON] де вони проживали однією сімєю і вели спільне господарство до грудня 2007 року . Доводи позивача відповідно до періоду проживання , тобто з травня 2001 року по квітень 2008 року судом визнаються не переконливими, оскільки свідки з боку позивача [PERSON], [PERSON] та [PERSON] які давали пояснення в судовому засіданні з вказаного приводу посилались в обґрунтування свої свідчень на те що вони дзвонили позивачу на домашній телефон весь цей період , і цей телефон їм дав позивач . А в квартирі у позивача свідки [PERSON] та [PERSON] ніколи не були . Свідчення свідка [PERSON] про те що він привозив позивачу картоплю у 2006 році у був у квартирі співпадають з періодом встановленим судом. Згідно до ч.2 ст. 74 СК України на майно , що ж обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка , які не перебувають у шлюбі між собою або у будь якому іншому шлюбі поширюються положення глави 8 СК України . А на підставі вимог ст. 60 СК України майно , набуте подружжям за час шлюбу , належать дружині та чоловікові на праві сумісної власності . Обєктами права спільної сумісної власності подружжя , згідно до вимог ст. 61 СК України, може бути будь-яке майно за винятком виключеного з цивільного обороту . П.23 Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року передбачено що при вирішенні спорів між подружжям про майно , судам необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна , наявного на час припинення спільного ведення господарства та джерело і час його придбання , а відповідно до п. 24 цього ж Пленуму до складу майна , що підлягає поділу , включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та ще що знаходиться у третіх осіб. Судом встановлено що за вказаний період сторонами було придбано за їх сумісні кошти меблевий куток вартістю 1500 гр. та вікна метало-пластикові на суму 4500 гр. ( квитанція про оплату вартості матеріалів та робіт від 08.08.2006 року) вартість вказаного майна та час його придбання відповідачем не оспорювались. Оскільки позивач наполягав на відшкодуванні йому вартості компенсації ? частини майна , суд вважає можливим задовольнити позов в цій частині та стягнути з відповідача на його користь вартість ? частини вказаного майна в розмірі 3000 гр. В задоволенні інших позовних вимог суд вважає необхідним відмовити за не обґрунтованістю. Так як згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі, а позивачем не було надано суду належних доказів того що він проживав однією сімєю з відповідачем в період з 01 січня 2004 року до вересня 2005 року та з січня по квітень 2008 року . Крім того відповідно до Прикінцевих положень СК України він набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України тобто з 01 січня 2004 року і його положення застосовуються до відносин що виникли після набрання ним чинності. У звязку з чим суд вважає що позовні вимоги позивача в частині розділу майна придбаного ними за період з 2001 року до 01 січня 2004 року є не обґрунтованими і такими що не підлягають задоволенню за обставин зазначених позивачем. Вирішуючи питання в частині судових витрат відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з позивача на користь держави судові витрати в сумі 839.5 гр. з урахування раніше сплачених 51 гр. судового збору та частини задоволених вимог.

Outcome: partial