Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-05 00:00:00

[PERSON] 09 жовтня 2006 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, витрат і моральної шкоди. Позивач в своєму позові, а його представник в судовому засіданні посилався на те, 12 червня 2006 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої йому завдано значну матеріальну і моральну шкоду. Він тривалий час був без своєї машини, лікується, поніс багато витрат ремонт автомобіля, лікування та життєздатність. В добровільному порядку відповідач не погоджуються виплачувати будь-яку шкоду, вважає такі дії відповідача неправильними і просив стягнути з нього матеріальну шкоду 8577 грн. 11 коп., витрати на експертне дослідження 350 грн., юридичні послуги адвоката 500 грн., судові витрати 132 грн. 77 коп. та моральну шкоду 5000 грн., задовольнивши позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснивши, що дійсно 12 червня 2006 року була дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої винним визнано його, складено протокол про адміністративне правопорушення і штраф він сплатив, позивачу дійсно завдана шкода, він згоден відшкодувати її, але не в такому розмірі - менше, а позовні вимоги до нього про моральну шкоду взагалі не доведені і безпідставні, просив в задоволенні позову про заявлену шкоду відмовити. Вислухавши пояснення сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В судовому засіданні встановлено, що 12 червня 2006 року близько 16.00 години по пр. ім. Газети Правда зі сторони м. Підгороднє від вул. Совхозної в напрямку вул. Байкальської м. Дніпропетровська рухався автомобіль Форд Скорпіо, державний номер [NUMBER], який належить [PERSON], під керуванням (за дорученням) водія відповідача [PERSON]. Під час руху цього автомобіля у вказаному місці він в районі електроопори № 633 здійснив зіткнення з зупинившимся спереду в попутному напрямку автомобілем Міцубісі Ланцер, державний номер [NUMBER], який належить позивачу, під керуванням позивача [PERSON] Дана дорожньо-транспортна пригода виникла з вини водія [PERSON], який порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України. При цьому порушення цим відповідачем правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому звязку із наслідками у вигляді пошкодження автомобіля позивача. За результатами вказаної ДТП було в порушенні кримінальної справи стосовно відповідача [PERSON] по ч. 1 ст. 286 КК України відмовлено, але цією постановою від 16 червня 2006 року встановлено вину відповідача в скоєнні вказаної ДТП 12 червня 2006 року і поставлене питання про притягнення його до адміністративної відповідальності. Вказана постанова не оскаржена і визнана сторонами. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2006 року відповідача визнано винним в скоєнні вказаної ДТП 12 червня 2006 року внаслідок порушення ним п. 13.1 Правил дорожнього руху України і притягнуто його до адміністративної відповідальності по ст. 124 КУпАПП в вигляді штрафу в сумі 68 грн. Таким чином, постановою слідчого СВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 16 червня 2006 року та постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2006 року встановлено факт вчинення [PERSON] правопорушення і відповідно винність останнього в завданні шкоди. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постанова постановою слідчого СВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 16 червня 2006 року та постанова Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2006 року набрали законної сили і виконані, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування даного позову в частині питань чи мали місце дії відповідача, а саме дії, що містять в собі склад порушення, наявність причинно-слідчого звязку між винними діями, повязаними з порушенням вимог Правил дорожнього руху України, відповідача і завданням шкоди позивачу. Вказаними протиправними діями відповідача позивачу було завдано матеріальної шкоди. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, ..., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.... Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Таким чином неправомірними діями відповідача, повязаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) позивачу було завдано ушкодження здоровя, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи ([PERSON]А.). В судовому засіданні встановлено, що ушкодженням автомобіля позивача винними діями відповідача позивачу було завдано матеріальної шкоди. Матеріальна шкода, повязана з ремонтом пошкодженого автомобіля позивача, складає 8577 грн. 11 коп., а також були витрати позивача на експертне дослідження 350 грн. і юридичні послуги адвоката 500 грн., судові витрати 132 грн. 77 коп. Крім того, суд вважає підлягаючими частковому задоволенню і вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 1000 грн. з відповідача на користь позивача, оскільки позивачу дійсно завдано моральної шкоди: нервові хвилювання, моральні страждання, стресові ситуації, хвороба, безпідставне затягування питання про відшкодування шкоди і розгляд справи додатково спричинило нервові хвилювання, позивач конче потребує матеріальної підтримки на законних підставах, але отримати не може в звязку з неправомірними діями відповідача, порушується звичний порядок життя сімї позивача. Усвідомлення того факту, що через нього (позивача) його близькі та рідні вимушені змінити уклад свого життя, вживати додаткових зусиль і позбавити себе нормального відпочинку постійно пригнічувало і продовжує пригнічувати позивача; безсоння від болю та від хвилювань в результаті викликало не лише фізичну але й душевну біль, та завдало глибокої душевної травми. В задоволенні решти вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно відповідача по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього по автомобілю, предмета спору, а відповідач цього не довів, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобовязань або завищені ціни ремонту автомобілю стосовно позовних вимог є припущенням. Не може суд прийняти до уваги заперечення відповідача проти позову повністю, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду матеріальну шкоду 8577 грн. 11 коп., витрати на експертне дослідження 350 грн. і юридичні послуги адвоката 500 грн., судові витрати 132 грн. 77 коп. та моральну шкоду 1000 грн., а всього 10559 грн. 88 коп., в задоволенні решти позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Таким чином, позовна заява знайшла своє підтвердження в ході судового засідання і підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial