Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Райдуга» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки та моральної шкоди. Вказав, що, згідно наказу №01-к від 23.02.1998 року він був прийнятий на роботу в Кременчуцьке колективне спеціалізоване ремонтно-будівельне підприємство Фірма «Райдуга» слюсарем з ремонту автомобілів 5 розряду. 24 вересня 2009 року ККСРБП Фірма «Райдуга» було перейменоване в Товариство з обмеженою відповідальністю «Райдуга». Наказом №43-к від 05.05.2009 року він був звільнений з вказаної посади за скороченням штату згідно п.1 ст.40 КЗпП України з 05.05.2009 року. На момент звільнення ТОВ «Райдуга» зобов'язано було сплатити йому 3 713 гри. 71 коп., з яких 1 980 грн. 58 коп. - заборгованість по заробітній платі за попередні періоди, 1 733 грн. 13 коп. - сума, що підлатала сплаті при звільненні. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Проте, в порушення зазначеної норми чинного законодавства суми, що належать позивачеві, боржником не виплачеш і до сьогодні. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Сума компенсації належної позивачеві весь час затримки виплати заробітної плати згідно ст. 117 КЗпП України становить 14 382 грн. 45 коп.. Відповідно до ст.34 ЗУ «Про оплату праці», у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, працівникові проводиться компенсація втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги. Сума належної позивачеві компенсації втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін становить 292 грн. 67 коп.. Крім цього, протиправними діями відповідача, пов'язаними з порушенням строків виплати заробітної плати, [PERSON] було завдано значну моральну шкоду, яка полягає у приниженні честі та гідності, порушенні нормального ритму його життя, неможливості утримувати сім'ю через відсутність коштів для існування, що у сукупності відобразилося також і на фізичному здоров'ї позивача - останній змушений був звертатися за медичною допомогою до лікаря-невролога Кременчуцької ЦРЛ. Прохав стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 3 713 грн. 71 коп., середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати у розмірі 14 382 грн. 45 коп., компенсацію частини заробітної плати у розмірі 292 грн. 67 коп., моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., а всього - 23 388 грн. 83 коп.. Під час судового розгляду справи позивач надав заяву про уточнення позовних вимог, в якій вказав, що 4.03.2010 року відповідачем погашено заборгованість перед ним по заробітній платі у розмірі 3 999 грн. 95 коп.. Станом на 4.03.2010 року уточнив розмір виплат, які прохав стягнути на його користь з відповідача , а саме: середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати у розмірі 15 619 грн. 65 коп., компенсацію частини заробітної плати у розмірі 385 грн. 76 коп., моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., а всього - 20 719 грн. 17 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи покласти на відповідача. Відповідач позов не визнав повністю. Згідно поданих заперечень обґрунтував невизнання позову тим, що підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові, відповідно до ст.ст.116, 117 КЗпП, його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за наявності двох юридичних фактів: порушення строків розрахунку та вини. У ТОВ «Райдуга» відсутня вина, оскільки воно виконало свої зобов'язання перед ЗАТ Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» на суму 1 594 760 грн. 70 коп., але останнє надані послуги не сплатило, і вказана сума була стягнута на користь ТОВ «Райдуга» в судовому порядку. Однак ЗАТ «Укртатнафта» до цього часу відмовляється виконувати судове рішення, що позбавляє відповідача можливості сплачувати заробітну платню своїм працівникам. Крім цього, невиконання боржником рішення суду призвело до порушення щодо ТОВ «Райдуга» провадження у справі про банкрутство, одночасно з чим, згідно п.4 ст.12 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»,, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Оскільки відповідачем не з власної вини несвоєчасно виплачено позивачеві розмір належної йому при звільненні заробітної плати, прохав в задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала. Вважає, що сама по собі відсутність коштів не є підставою для відмови у позові щодо стягнення середнього заробітку за час затримки, і відповідачем не доведено відсутність своєї вини, оскільки листи, які надав представник відповідача не можуть бути прийняті як доказ відсутності вини у несвоєчасній виплаті заробітної плати. Позивач просив його позов задовольнити повністю з урахуванням уточнень до позову. Представник відповідача [PERSON] вважає, що позов задоволенню не підлягає, так як підприємство мало борги перед іншим підприємством, потім було порушено справу про банкрутство відповідача, а тому відсутня вина за несвоєчасну виплату заробітної плати. Вважає також, що моральна шкода не спричинена. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Відповідно до ст.10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] працював в ТОВ «Райдуга» та 5 травня 2009 року згідно наказу №43-к звільнений з посади слюсаря ремонту автомобілів 5 розряд за скороченням штату згідно ч.1 ст.40 КЗпПУ. В день звільнення заборгованість по заробітній платі за попередній період складала 1980 грн. 58 коп., та заробітна плата, яка підлягала сплаті на момент звільнення - 1733 грн. 13 коп.. В день звільнення з позивачем не було здійснено всіх розрахунків відповідно до ст. 116,117 КЗпПУ. Заборгованість по заробітній платі в сумі 3713 грн. 71 коп. компенсація за затримку заробітної плати в звязку з порушенням терміну її виплати сплачено [PERSON] 4.03.2010 року, тобто після звернення останнього до суду з позовом. Відповідач не довів в суді належними доказами відсутність своєї вини щодо непогашення заробітної плати вчасно. Так, відповідач посилається як на доказ відсутності вини на листи, які надсилалися на імя міського голови м. Кременчука, голови Полтавської обласної державної адміністрації, голови федерації Профспілок України про сприяння в погашенні боргу, при цьому не надав суду рішення судів, на які він посилається в своїх запереченнях (щодо існування заборгованості з боку «Укртатнафта» за договорами). Посилання в тексті заперечень на існування аналогічного рішення іншого суду суд не вважає належним доказом по даній справі. Крім того, представник відповідача повідомив в суді, що на цей час не виконано рішення господарського суду щодо стягнення заборгованості з «Укртатнафта», але заборгованість по заробітній платі позивачу була погашена, отже кошти у відповідача існували. Таким чином суд дійшов до висновку, що підлягає задоволенню вимога щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь час затримання розрахунку, тобто за період з 5.05.2009 року по 4.03.2010 року в сумі 15 619 грн. 65 коп. та частина компенсації заробітної плати за вирахуванням сплаченого в сумі 79 грн.. Також суд вважає, що внаслідок невчасної виплати заробітної плати (майже повз рік після звільнення) позивачу була спричинена моральна шкода. Так, кожна особа має право на оплату праці у передбачені законом терміни, при цьому відповідач у день звільнення не здійснив всі належні позивача виплати, що спричинило останньому моральні страждання, які полягали в порушенні нормального ритму його життя, неможливістю утримувати власну родину та приниженням через вимушене позичання коштів, неможливістю розпоряджатися належними йому коштами. З урахуванням принципу розумності та справедливості суд оцінює спричинену моральну шкоду в сумі 1000 грн..

Outcome: partial