Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недостовірною та такою, що принижує честь і гідність інформацію викладену в газеті «Новини Городнянщини» від 11.10.08 р. під заголовком «Чи стали розумнішими свині директора», спростування такої інформації і відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 5000 грн. З позову виходить, що позивач з 1998 року працює на посаді директора Тупичівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. Городнянського району Чернігівської області і в цій же школі на посаді вчителя зарубіжної літератури та російської мови працює відповідачка. 11.10.08 р. в районній газеті «Новини Городнянщини» було надруковано лист [PERSON] в рубриці «Листи наших читачів» з цинічним на думку позивача заголовком «Чи стали розумнішими свині директора ?». [PERSON] оприлюднила недостовірну інформацію, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. З опублікованого листа вбачається, що 23 вересня цього року за усним розпорядженням директора Тупичівської школи [PERSON], вчитель трудового навчання [PERSON] разом з учнями 7 класу під мрякою збирали жолуді у мішок, а директор забрав жолуді і повіз до дому. Дану статтю прочитала велика кількість людей, в тому числі робітники школи, близькі родичі та знайомі. Ця негативна інформація перешкоджає нормальній професійній діяльності, дискредитує позивача як вчителя і директора школи. Неправомірними діями відповідачки [PERSON] завдано моральну шкоду яку оцінено у 5000 грн. та яка полягає у душевних стражданнях. У судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов, просить визнати у повному обсязі недостовірною та такою, що принижує його честь та гідність інформацію викладену в районній газеті «Новини Городнянщини» в рубриці «Листи наших читачів» від 11 жовтня 2008 року під заголовком «Чи стали розумнішими свині директора ?». Зобов'язати [PERSON] в місячний строк із дня набрання судовим рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію викладену в районній газеті «Новини Городнянщини» в рубриці «Листи наших читачів» від 11 жовтня 2008 року під заголовком «Чи стали розумнішими свині директора?», шляхом опублікування спростування в районній газеті «Новини Городнянщини». Стягнути з [PERSON] на його користь завдану моральну шкоду в сумі 5000 грн. Пояснив, що жодним чином не причетний до тих фактів які викладені відповідачкою в листі, що опублікований в газеті. Про те, що вчитель з трудового навчання [PERSON] разом з учнями 7 класу збирав жолуді йому стало відомо у кінці робочого дня. За порушення навчального процесу він попередив вчителя про відповідальність. Наступного дня після цього інциденту до школи приїхала начальниця відділу освіти і проводила перевірку. За результатами перевірки на підставі його подання як директора, вчителю [PERSON] було оголошено догану. Як стало йому відомо, зібрані жолуді зберігались у мішку в майстерні школи, а потім [PERSON] передав їх ліснику [PERSON] На цьому усе закінчилось, але 11.10.08 р. відповідачка написала листа в районну газету із викладенням недостовірної інформації яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні заявлений позов не визнала і пояснила, що дійсно написала листа до редакції газети «Новини Городнянщини» під заголовком «Чи стали розумнішими свині директора» і зміст листа повністю викладений редакцією у черговому випуску газети. У листі вона також зазначала, що несе особисту відповідальність за його надрукування. Вважає, що усі викладені факти відповідають дійсності і не принижують позивача. 23 вересня 2008 року після першого уроку вона побачила як учні 7 класу, де також навчається її син, миють руки. Діти та син розказали, що збирали жолуді на уроці трудового навчання за вказівкою вчителя [PERSON] Назбирали мішок жолудів який стояв у майстерні. Вона о 1240 год., з метою перевірки зайшла до майстерні і дійсно бачила мішок з жолудями. З тим щоб перевірити, чи не для директора школи діти збирали жолуді, вона зателефонувала о 1445 год. знайомій мешканці села [PERSON] щоб та подивилася біля будинку [PERSON], чи не буде він заносити мішок з жолудями до себе до дому. Вонаж будучи в школі на власні очі бачила, як [PERSON] забрав з майстерні мішок з жолудями і поклав до своєї машини. Потім [PERSON] розповіла, що бачила, як [PERSON] приїхав на машині до свого будинку, дістав мішок і заніс у двір. Також техпрацівниця школи [PERSON] їй сказала, що бачила, як директор школи [PERSON] виніс з майстерні мішок та поклав у свій автомобіль. Про цей факт вона повідомила голову райдержадміністрації [PERSON] Після цього вона мала телефонну розмову з заступником голови райдержадміністрації [PERSON], а наступного дня приїхала начальниця відділу освіти [PERSON] і проводила перевірку. Вже пізніше вона написала листа в редакції газети «Новини Городнянщини». На її думку, вчитель [PERSON] не міг сам дати вказівку учням збирати жолуді, це вказівка [PERSON], тому вона і посилається у своєму листі, що за усним розпорядженням директора школи діти збирали для його свиней жолуді. Рахує, що назбирані жолуді Кнут М.Ф. забрав собі, щоб годувати власних свиней. За ухвалою суду від 14.11.2008 р. до участі у справі залучено як співвідповідача по справі редакцію міськрайонної газети Городнянського району Чернігівської області «Новини Городнянщини». /а.с.19/ Представник співвідповідача у судовому засіданні заявлений позов не визнала і пояснила, що 30.09.2008 р. до редакції газети звернулась з листом громадянка [PERSON], який в подальшому було опубліковано у номері газети за 11 жовтня 2008 року в рубриці «Листи наших читачів». У своєму листі [PERSON] зазначила, що відповідальність за надруковане несе особисто вона. Редакція діяла у відповідності до вимог ст.36 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» і тому ніякої відповідальності нести не зобов'язана. Допитаний у судовому засіданні свідок на боці позивача Білан Іван Володимирович дав показання, що працює на посаді вчителя трудового навчання Тупичівської загальноосвітньої школи і 23.09.2008 р. він проводив перший урок у 7 класі. На початку уроку він запропонував учням позбирати жолуді, що нападали з дуба який росте на території школи. Діти погодились і тоді він разом з ними назбирали мішок жолудів. Мішок стояв у приміщенні майстерні. Спочатку жолуді хтів забрати собі, але коли почалась з цього приводу перевірка, то віддав їх ліснику, про що той написав відповідну довідку. В кінці дня (23.09.08 р.) він мав розмову з директором школи [PERSON] і той сказав, що за те, що діти на уроці трудового навчання збирали жолуді, йому буде оголошено догану. Через день-два приїздила начальниця відділу освіти з перевіркою і він давав пояснення, а потім йому було оголошено догану. Жодних вказівок від [PERSON], щодо збору жолудів, він не отримував, і директор школи жолуді собі не забирав. Інформація викладена в газеті є неправдивою. Допитаний у судовому засіданні свідок на боці відповідача [PERSON] дав показання, що працює на посаді заступника голови Городнянської райдержадміністрації і 24.09.08 р. його викликав виконуючий обов'язки голови [PERSON] та дав доручення провести перевірку з приводу факту збору учнями Тупичівської школи жолудів для свиней директора школи [PERSON] Він у свою чергу дав доручення провести відповідну перевірку начальнику відділу освіти. За результати перевірки дійсно був встановлений факт, що діти збирали жолуді на уроці трудового навчання, але хто давав вказівку і куди ділись жолуді встановлено не було. Допитана у судовому засіданні свідок на боці відповідача [PERSON] дала показання, що 23.09.08 р. їй подзвонила знайома [PERSON] і попрохала подивитись за будинком [PERSON], з тим щоб побачити, чи не буде він заносити мішок з машини до двору. Вона погодилась, і біля 16 години побачила як приїхав на автомобілі [PERSON] та з машини до свого двору заніс мішок, але що було у мішку вона не бачила. Допитана у судовому засіданні свідок на боці відповідача [PERSON] дала показання, що працює технічним працівником у Тупичівській школі. 23.09.08 р. близько 15 години вона та інший техпрацівник [PERSON] бачили у майстерні школи мішок з жолудями. Ці жолуді збирали учні школи. Десь о 1530 год. приїхав директор школи [PERSON] і забрав ці жолуді до машини, а куди їх дів вона не знає. Свідок [PERSON] у судове засідання не з'явилась оскільки подала до суду заяву згідно якої просить справу розглянути без її участі, оскільки перебуває на стаціонарному лікуванні. Крім того заявляє, що свої пояснення які давала начальнику відділу освіти підтверджує і ніякого мішка з жолудями в приміщенні майстерні не бачила. /а.с.62/ Дані викладені в заяві [PERSON] узгоджуються з дослідженою у судовому засіданні її пояснювальною на ім'я начальника відділу освіти від 26.09.2008 р. /а.с.44/ Допитаний у судовому засіданні свідок на боці позивача [PERSON] дав показання, що працює лісником Тупичівського лісництва ДП «Городнянській лісгосп» і згідно доведеного лісгоспом плану у лісництві проводиться збір жолудів. В понеділок 22.09.2008 р. на технічній нараді в лісництві було піднято питання щодо збору жолудів. Йому було відомо що на території Тупичівської школи росте дуб. Начебто наступного дня перебуваючи на пилорамі він зустрів вчителя Тупичівської школи [PERSON] який у розмові повідомив, що дійсно є жолуді. У середу, десь об 1100 год. він приїхав до школи і [PERSON] віддав мішок жолудів, як виявилось потім, їх було 32 кг. У листопаді місяці до нього приїхав [PERSON] і сказав, що у нього проблеми з приводу зданих жолудів і треба йому офіційну довідку від лісництва, що він дійсно здавав жолуді. Тоді він видав довідку [PERSON] З дослідженої у судовому засіданні довідки без номеру від 26.09.08 р. Тупичівського лісництва ДП «Городнянський лісгосп» встановлено, що дійсно [PERSON], вчителем трудового навчання Тупичівської ЗОШ І-ІІІ ст., передано 32 кг жолудів до Тупичівського лісництва. /а.с.43/ Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягаю частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що 11 жовтня 2008 року в газеті «Новини Городнянщини» №80-81 (10674-10675), за суботу, редакцією міськрайонної газети Городнянського району Чернігівської області «Новини Городнянщини», в рубриці «Листи наших читачів», опубліковано листа вчителя зарубіжної літератури і російської мови [PERSON] з заголовком «Чи стали розумнішими свині директора?». В листі зазначено наступний текст: «Яких тільки див не буває у світі. І здебільшого причетні до них ми, люди. 23 вересня цього року директор Тупичівської школи [PERSON] теж вирішив здивувати всіх. Він віддав усне розпорядження зібрати для своїх свиней жолуді під дубом, який росте на пришкільній території. Вчитель трудового навчання [PERSON] разом з учнями 7 класу на першому уроці приступили до виконання цього наказу. Під мрякою діти збирали жолуді у відра, а вчитель носив їх, висипаючи у мішок, який знаходився у майстерні. Назбиравши жолудів, діти мокрі від дощу, пішли мити руки у школу. Після уроків директор забрав мішок з кормом і повіз до дому. Мимоволі виникає запитання: чи стали розумнішими свині, поласувавши жолудями з під дуба, що виріс біля храму науки?». /а.с.7, додаток №1/ Під час судового засідання сторони визнали факт опублікування зазначеного листа [PERSON] в районній газеті «Новини Городнянщини», а тому цей факт сторонами не доводиться. До того ж, представником співвідповідача у судове засідання надано письмового листа [PERSON], зареєстрованого 30.09.08 р. за №221, на підставі якого редакція газети і зробила опублікування, і дослідженням якого встановлено, що його текст та назва повністю ідентичні тексту та назві опублікованому в газеті. В листі [PERSON] крім того зазначила, що відповідальність за надрукування несе вона особисто. /а.с.42/ Відповідно до приписів ст.200 ЦК України та ст.1 Закону України «Про інформацію» №2657-ХІІ від 02.10.1992 р., інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Суб'єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Згідно ст.8 ЗУ «Про інформацію» об'єктами інформаційних відносин є документована або публічно оголошувана інформація про події та явища в галузі політики, економіки, культури, охорони здоров'я, а також у соціальній, екологічній, міжнародній та інших сферах. В статті 20 вказаного Закону зазначено, що друкованими засобами масової інформації є періодичні друковані видання (преса) - газети, журнали, бюлетені тощо і разові видання з визначеним тиражем. Стаття 47 ЗУ ««Про інформацію» наголошує, що порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення законодавства про інформацію несуть особи, винні у вчиненні таких порушень, як: надання інформації, що не відповідає дійсності; поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи. Відповідно до ст.1 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» №2782-ХІІ від 16.11.1992 р., під друкованими засобами масової інформації (пресою) в Україні розуміються періодичні і такі, що продовжуються, видання, які виходять під постійною назвою, з періодичністю один і більше номерів (випусків) протягом року на підставі свідоцтва про державну реєстрацію. В статті 3 вказаного Закону зазначено, що забороняється використання друкованих засобів масової інформації для втручання в особисте життя громадян, посягання на їх честь і гідність. Згідно ст.36 ЗУ «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» лист, адресований редакції, може бути використаний у повідомленнях і матеріалах, якщо при цьому не змінюється зміст листа і не порушуються положення цього Закону. На підставі вимог ст.37 зазначеного вище Закону громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов'язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою. Спростування повинно бути набрано тим же шрифтом і поміщено під заголовком "Спростування" на тому ж місці шпальти, де містилося повідомлення, яке спростовується. Редакція зобов'язана в строк, що не перевищує одного місяця з дня надходження вимоги, опублікувати спростування і письмово повідомити заявника про строк і час публікації спростування у разі затримки або про відмову в його публікації, зазначивши підстави відмови. Викладене свідчить про те, що співвідповідач по справі є друкованим засобом масової інформації, який мав право використати лист відповідачки, що є інформацією, у рубриці «Листи наших читачів» газети «Новини Городнянщини», оскільки при цьому не було змінено зміст листа, при умові, що не порушуються положення Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», і у випадку коли редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов'язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою. В даній ситуації відповідач та співвідповідач повинні нести відповідальність за такі порушення, як: надання інформації, що не відповідає дійсності; поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи. Позивач по справі не скористався своїм правом вимагати від редакції газети опублікування спростування, однак він скористався своїм правом на звернення до суду за захистом своїх прав. Відповідно до положень ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами і юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.96 р., суд не вправі відмовити особі в прийнятті позовної заяви чи скарги лише з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті в передбаченому законом досудовому порядку. Згідно ч.1 ст.270 ЦК України та відповідно до Конституції України фізична особа має право на повагу до гідності та честі. Відповідно до ст.297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність і честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Крім того, згідно ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Відповідно до повідомленої відповідачем та опублікованої співвідповідачем інформації, позивач будучи директором Тупичівської школи 23 вересня 2008 року віддав усне розпорядження зібрати для своїх свиней жолуді і вчитель [PERSON] разом з учнями 7 класу приступили до виконання цього наказу, а після уроків директор забрав мішок з кормом і повіз до дому. Суд вважає обґрунтованою позицію позивача, що така інформація є негативною, оскільки порядок викладення поширеної інформації та використані в ній мовні засоби вказують на причетність [PERSON] до дій, що суперечать приписам Закону України «Про освіту», Закону України «Про загальну середню освіту», загальновизнаним правилам співжиття, принципам людської моралі та містять ознаки протиправності, а тому зазначена інформація ганьбить позивача як людину та посадову особу, принижує його честь, гідність, ділову репутацію, тобто порушує його особисті немайнові права закріплені в ст.ст.270, 297, 299 ЦК України. Суд не може погодитись з позицією відповідача [PERSON], що викладена в її листі інформація про позивача є дійсною і його не принижує, оскільки на її думку вчитель [PERSON] не міг сам дати вказівку учням збирати жолуді і що саме за вказівкою директора школи діти збирали для його свиней жолуді, і він їх забрав собі для годівлі власних свиней, оскільки це є власним припущення відповідачки, що не підтверджується доказами. Сама відповідачка у судовому засіданні пояснила, що це її власна думка, що директор [PERSON] дав розпорядження збирати для його свиней жолуді і їх він використав саме для годівлі свиней. З показань допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], досліджених письмових доказів: довідки Тупичівського лісництва ДП «Городнянський лісгосп» /а.с.43/, матеріалів перевірки №63/08 проведеної прокуратурою Городнянського району /додаток №2/ встановлено, що вчитель з трудового навчання Тупичівської школи [PERSON] за власною ініціативою разом з учнями назбирав мішок жолудів вагою 32 кг, які в подальшому було передано до лісництва і до даної події директор школи [PERSON] жодним чином не причетний. Пояснення відповідачки, що вона сама бачила, як позивач забирав з майстерні мішок з жолудями нічим не підтверджені. Показання допитаної у судовому засіданні свідка [PERSON] про те, що вона бачила як [PERSON] біля свого будинку з автомобіля виніс мішок і заніс до двору, не мають доказового значення, оскільки це не свідчить про те, що саме [PERSON] давав вказівку збирати жолуді для свиней, що в мішку, який начебто зі слів свідка позивач заносив до свого двору, були саме жолуді і саме їх учні 7 класу школи разом з вчителем [PERSON] збирали під дубом на пришкільній території. Показання допитаної у судовому засіданні свідка [PERSON], що вона разом з техпрацівником школи [PERSON] бачила мішок з жолудями в майстерні і саме його забрав директор школи [PERSON], є суперечливими, оскільки не узгоджуються з даним викладеними у письмовому поясненні та заяві [PERSON] /а.с.44, 62/ Сам факт збору жолудів 23 вересня 2008 року на уроці з трудового навчання учнями 7 класу Тупичівської школи є дійсно достовірним і ніким не оспорюється. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 28.09.90 р. під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині. Посилання представника співвідповідача на те, що редакція газети «Новини Городнянщини» діяла у відповідності до вимог ст.36 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» і тому ніякої відповідальності нести не зобов'язана за інформацію викладену в листі [PERSON], оскільки вони його дослівно надрукували і відповідачка зобов'язалась особисто нести відповідальність, не позбавляє права позивача на захист, шляхом визнання недостовірною та спростування поширеної інформації, так як не звільняє співвідповідача від обов'язку перевірити достовірність інформації та спростувати її в разі відсутності доказів її достовірності, зважаючи на приписи ст.37 ЗУ «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні». Відповідно до положень ч.6 ст.277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. При винесенні рішення судом враховується, що поширена відповідачами інформація містить саме фактичні дані, які можуть бути перевірені та доведені відповідними доказами, а відтак не є оціночними судженнями і тому підлягає спростуванню, оскільки відповідно до ч.2 ст.471 ЗУ «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно вимог ч.3 ст.277 ЦК України, вважається, що негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною, а згідно роз'яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 28.09.90 р. відповідач повинен довести, що поширені ним відомості відповідають дійсності. На позивача покладається обов'язок довести лише факт поширення відомостей, які його ганьблять, особою, до якої пред'явлений позов. Проте, позивач має право подати докази невідповідності дійсності таких відомостей. Відповідачі не надали суду жодного належного доказу на підтвердження достовірності поширеної інформації відносно позивача. Приймаючі рішення, суд враховує положення ч.1 ст.34 Конституції України та ч.1 ст.10 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, якими закріплено право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Зазначене право відповідно до ч.3 ст.34 Конституції України та ч.2 ст.10 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року може бути обмежене законом для захисту репутації або прав інших людей. Згідно ст.68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Відповідно до положень ч.4 ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно ч.1 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ч.ч.4, 7 ст.277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена. Враховуючи викладене, суд вважає, що права позивача є порушеними та підлягають судовому захисту, оскільки факт поширення інформації та її негативний характер доведено в ході судового розгляду, а відповідачами не надано доказів її достовірності. Суд також прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує його честь і гідність, підлягають частковому задоволенню, оскільки він просить визнати такою усю інформацію викладену в статті «Чи стали розумнішими свині директора?», однак під час судового розгляду було достовірно встановлено, що дійсно 23 вересня 2008 року учні 7 класу Тупичівської школи разом з вчителем [PERSON] збирали жолуді під дубом, що росте на пришкільній території. Дану вказівку учням давав вчитель [PERSON], і він же жолуді передав у лісництво. Вирішуючи позов в частині відшкодування завданої моральної шкоди, суд прийшов до наступного. Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно п.4 ч.2 даної статті, моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної особи. Згідно роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У позові позивач просить суд стягнути на його користь з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Враховуючи той факт, що відносно позивача поширена негативна інформація, яка дійсно принижує його честь, гідність та ділову репутацію як людини, вчителя та директора школи, що недостовірна інформація була опублікована в районній газеті і перешкоджає нормальній професійній діяльності позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позов в частині відшкодування завданої моральної шкоди підлягає частковому задоволенню на суму 500 грн., яка є достатньою грошовою компенсацію душевних страждань [PERSON] Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial