Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-18 00:00:00

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду з даним позовом в якому зазначила, що 17.11.1993 року, рішенням сесії [PERSON] сільської ради Яготинського району Київської області прийнято рішення про передачу їй в приватну власність земельної ділянки площею 0,60 га, по вул. Шевченка, 1 в с. Черкасівка, в тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд 0,25 га і для ведення підсобного господарства 0,35 га. При цьому, з 17.11.1993 року не дивлячись на її неодноразові як усні так і письмові заяви, як до [PERSON] сільської ради так і до Яготинського районного відділу земельних ресурсів про встановлення в натурі на місцевості меж земельної ділянки та передачі їй на зберігання межових знаків, їй до даного часу не визначено й не передано в натурі на місцевості такої земельної ділянки. їй ні разу ні ким не надавалось [PERSON] про встановлення в натурі на місцевості меж земельної ділянки як і встановлення та передачі їй на зберігання межових знаків. В той же час згідно відомостей з змісту зведеного плану земельних ділянок, загальний розмір земельної ділянки, яка перебуває фактично в її користуванні становить 0,4660 га. Просила встановити межу, яка поділяє земельні ділянки [PERSON] по вул. Шевченка, 1 в с. Черкасівка Яготинського району Київської області та земельної ділянки [PERSON] по вул. Шевченка, 2 в с. Черкасівка Яготинського району Київської області, згідно з даними земельно-кадастрової документації та рішення сесії [PERSON] сільської ради від 17.11.1993 року та стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив, надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що позовні вимоги вважає безпідставними та просить відмовити у задоволенні позову, оскільки земельні ділянки відповідача знаходиться в рамках Плану меж земельних ділянок, які належать йому на праві власності згідно Державних актів на право власності на земельну ділянку Серії ЯД № 781868 та ЯД № 781867, виданих Яготинським районним відділом земельних ресурсів і є його власністю. У документах, які подані до позовної заяви, відсутні належні докази того, що позивачка є власницею земельної ділянки, яку вважає їй належній. Таким чином, позивачка не є власницею земельної ділянки, яка прилягає до земельних ділянок відповідача, оскільки до теперішнього часу не переоформила прав на цю земельну ділянку, не отримала у встановленому чинним законодавством України порядку акт про право власності, а також не зареєструвала своє право власності на землю у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України. Представник відповідача вважає, що добросовісно набув вказані земельні ділянки в листопаді 2006 року, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки. З того часу пройшло більше трьох років, та вважає, що позивачка пропустила строк позовної давності. Просив відмовити в задоволенні позовної заяви. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Яготинського району Київської області в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням слухати справу у відсутності свого представника. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, заслухавши пояснення сторін, суд приходить о наступних висновків. Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно рішення [PERSON] сільської ради Яготинського району Київської області від 17.11.1993 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,60 га, за адресою по вул. Шевченка 1 в с. Черкасівка, в тому числі для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд 0,25 га; для ведення підсобного господарства 0,35 га. (а.с. 5). Згідно план-схеми земельна ділянка позивачки є суміжною з земельною ділянкою [PERSON] (а.с. 8). [PERSON] комісії [PERSON] сільської ради складеному 29 вересня 2000 року та 07.12.1999 року в с. Черкасівка встановлено, що [PERSON] і [PERSON] кожен зі свого боку, претендують на зміщення межових знаків між земельними ділянками в бік сусіда виключно по причині взаємної особистої неприязні, (а.с. 11-12). [PERSON] довідки від 25.01.2007 року [PERSON] сільської ради видно, що сесією сільської ради від 17.11.1993 року земельна ділянка в розмірі 0,60 га - приватизована [PERSON] Державний акт не видавався, фактична площа земельної ділянки не відома. Як видно з пояснень представника відповідача [PERSON] він придбав земельні ділянки у [PERSON] Вказані земельна ділянка межують з ділянкою [PERSON] Вказані земельні ділянки належать йому на праві власності згідно Державних актів на право власності на земельну ділянку Серії ЯД № 781868 та ЯД № 781867, виданих Яготинським районним відділом земельних ресурсів. З пояснень позивачки вбачається, що правовстановлюючих крім рішення сільської ради в неї не має. Державний акт на право власності на її земельну ділянку не виготовлявся. [PERSON] до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Згідно частини 1 статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, коли таке право надувається щодо земель приватної власності без зміни їх меж і цільового призначення. Враховуючи, що конфлікт, щодо межі між позивачкою та її колишнім сусідом [PERSON] виник, ще у 1993 році. Після купівлі земельної ділянки [PERSON], вона почала конфліктувати з ним, то з моменту виникнення спірних правовідносин минуло більш ніж три роки. За вказаний час позивачка до суду не зверталася, земельну ділянку належним чином не оформила. Встановити реальну кількість землі яка є у її користуванні не є можливим, а відповідно не можна визначити чи були порушення межі чи ні. Крім того, згідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 258 ЦК України зазначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. [PERSON] статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобовязання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи все наведене та заяву відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову.

Outcome: dismissed