Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-06 00:00:00

08.02.10 ЗАТ КБ „ПриватБанк звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що 29.11.07 між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 14.14129, згідно з умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 24000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.12.17 У звязку з порушенням зобовязань за договором [PERSON] станом на 15.04.09 має заборгованість - 22252,53 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом 20331,73 доларів США, заборгованості по процентах за користування кредитом 815,75 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 14,48 доларів США, штрафів відповідно до умов кредитного договору фіксована частина штрафу 32,47 доларів США та процентна складова штрафу 1058,10 доларів США . В забезпечення виконання кредиторських зобовязань 30.11.07 Банк із [PERSON] уклали договір іпотеки № 14.14129/1, згідно з яким відповідач2 надав в іпотеку нерухоме майно квартиру [ADDRESS], яке належить їй на праві приватної власності. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, банк просить звернути стягнення на спірну квартиру обєкт іпотеки. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідно до п.9 ст.74 ЦПК України відповідачі викликались до суду через оголошення у газеті Запорізької обласної ради та обласної державної адміністрації „Запорізька правда № 43 (22683), номер якої вийшов 23.03.10, але в судове засідання останні не зявились. Про належність сповіщення відповідачів про день та час проведення судового засідання свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення судової повістки, яку відповідачі отримали 16.03.10. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини: 29.11.07 між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 14.14129, згідно з умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 24000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.12.17 У звязку з порушенням зобовязань за договором [PERSON] станом на 15.04.09 має заборгованість - 22252,53 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом 20331,73 доларів США, заборгованості по процентах за користування кредитом 815,75 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 14,48 доларів США, штрафів відповідно до умов кредитного договору фіксована частина штрафу 32,47 доларів США та процентна складова штрафу 1058,10 доларів США . В забезпечення виконання кредиторських зобовязань 30.11.07 Банк із [PERSON] уклали договір іпотеки № 14.14129/1, згідно з яким відповідач2 надав в іпотеку нерухоме майно квартиру [ADDRESS], яке належить їй на праві приватної власності. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.527 ЦК України боржник зобовязаний виконувати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо строк виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України наслідками порушення зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч.2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд, за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житлове приміщення. Положеннями ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов законний, обґрунтований, тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved