Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 30.04.2009 року звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача суму строкового банківського вкладу від 21.01.2008 року, тобто розірвати договір, укладений між ним та ТОВ «Укрпромбанк» № 1009/0403662000067001 ( Вклад «Постійний вкладник»), відповідно до умов якого позивач передав, а Банк прийняв на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти у сумі 50600,00 гривень з 20.01.2008 року по 13.02.2009 року включно за процентною ставкою за користування вкладом в розмірі 15,0 % річних , також додатковий договір № 009/0403662000067001 ( Вклад «Постійний вкладник») від 18.08.2008 року за яким було внесено 500,00 гривень з 18.08.2008 року по 31.08.2008 року, а також стягнути з відповідача 3% річних за користування коштами, стягнути суму з урахуванням коефіцієнту інфляції , свої позовні вимоги позивач уточнив у судовому засіданні 13.08.2009 року, остаточно уточнивши 11.03.2010 року, відмовившись від стягнення суми за договором депозитного вкладу ,в зв»язку з її отриманням та від відсотків за договором за час його дії, просячи суд стягнути суму збитків, завданих інфляцією в розмірі 5161,00 гривень та 3% річних за користування чужими грошовими коштами в сумі 1277,00 гривень, всього стягнувши 6438,00 гривень. 18.02.2009 року позивач , користуючись своїм правом, передбаченим законодавством та договором, звернувся до відповідача з заявою про повернення вкладу та нарахованих процентів на нього у зв»язку з тим, що 13.02.2009 року закінчився термін договору . Однак, у відповіді на його заяву банк відмовився від виконання умов договору банківського вкладу та вимог діючого законодавства з посиланням на постанову правління Національного банку України № 319 від 11.1 '3.2008 року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. В обґрунтування позовних вимог позивач пояснив, що 21.01.2008 року між ним та ТОВ «Укрпромбанк» був укладений договір № 1009/0403662000067001 ( Вклад «Постійний вкладник»), відповідно до умов якого позивач передав, а Банк прийняв на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти у сумі 50600,00 гривень на термін з 20.01.2008 року по 13.02.2009 року включно за процентною ставкою за користування вкладом в розмірі 15,0 % річних, а також був укладений додатковий договір № 009/0403662000067001 ( Вклад «Постійний вкладник») від 18.08.2008 року за яким було внесено 500,00 гривень з 18.08.2008 року по 31.08.2008 року, пояснив, що відповідач сплатив йому суму вкладу під час розгляду справи судом, але після збігу терміну вкладу, не зважаючи на ті обставини, що грошові кошти позивача перебували в користуванні банку, відсотки йому не були нараховані, тому також просив стягнути з відповідача 3% річних за користування коштами, стягнути суму з урахуванням коефіцієнту інфляції , тобто стягнути суму збитків, завданих інфляцією в розмірі 5161,00 гривень та 3% річних за користування чужими грошовими коштами в сумі 1277,00 гривень, всього стягнувши 6438,00 гривень Відповідач в судовому засіданні 13.08.2009 року позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечував , після цього будучи сповіщеним про час розгляду справи своєчасно та належним чином, в судове засідання не з»явився ,про час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не сповістив. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, ознайомившись з розрахунком ,який належним чином оформлено відповідачем, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного: У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. 21.01.2008 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Укрпромбанк» був укладений договір № 1009/0403662000067001 ( Вклад «Постійний вкладник»), відповідно до умов якого позивач передав, а Банк прийняв на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти у сумі 50600,00 гривень на термін з 20.01.2008 року по 13.02.2009 року включно за процентною ставкою за користування вкладом в розмірі 15,0 % річних , а також був укладений додатковий договір № 009/0403662000067001 ( Вклад «Постійний вкладник») від 18.08.2008 року за яким було внесено 500,00 гривень з 18.08.2008 року по 31.08.2008 року. 18.02.2009 року позивач , користуючись своїм правом, передбаченим законодавством та договором, звернувся до відповідача з заявою про повернення вкладу та нарахованих процентів на нього у зв»язку з тим, що 13.02.2009 року закінчився термін договору . Однак, у відповіді на його заяву банк відмовився від виконання умов договору банківського вкладу та вимог діючого законодавства з посиланням на постанову правління Національного банку України № 319 від 11.10.2008 року. Відповідач за час розгляду справи судом сплатив позивачу суму боргу 51 100,00 гривень та суму відсотків до часу дії договору, тобто до 13.02.2009 року. Відповідно до частини 1 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до частини 1, 2 статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу' вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмов) від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Абзацом 12 ч. 1 ст. 2 Закон) України «Про банки і банківську діяльність» №2121-111 від 07.12.2000 року встановлено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладник) відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою правління Національного банку України №492 від 12.11.2003 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 року за № 1172/8493 банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки, вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно з пунктом 1.2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами (далі - Положення), затвердженим постановою правління Національного банку України № 516 від 03.12.2003 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 29.12.2003 року за № 1256/8577 вклади (депозити) поділяються на: вклади (депозити) на вимогу; строкові вклади (депозити). Абзацом 4 пункту 1.1 вказаного Положення передбачено, що вклади (депозити) на вимогу - це грошові кошти або банківські метали, що розміщені вкладниками в банках на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу вкладника або здійснення платежів за розпорядженням власника рахунку. Пункт 2 постанови правління Національного банку України № 413 від 04.12.2008 року «Про окремі питання діяльності банків», на який відповідач посилається як на підставу відмови мені у видачі суми вкладу, не містить чіткої заборони щодо здійснення банком дострокових виплат вкладу, та такі дії не заборонені діючим законодавством України. У вказаній Постанові НБУ вказує: зобовязує банки уживати всіх необхідних заходів щодо забезпечення позитивної динаміки зростання обсягів депозитів (передусім у національній валюті України) з метою недопущення дострокового повернення коштів, розміщених вкладниками; Можна припустити, що такими заходами можуть бути надання вкладнику додаткових гарантій та послуг; надання нових більш вигідних умов договору банківського вкладу тощо. Тобто, зазначена Постанова НБУ зобовязує банки створити такі умови для вкладника, щоб останньому було вигідне подальше знаходження депозиту в цьому банку. Але відповідач всупереч цим приписам Національного Банку України, на які він сам посилається, останній час не нараховує та не виплачує відсотки по банківському вкладу, що викликає в мене обгрунтовані сумніви щодо повернення належних мені коштів взагалі та нарахованих на них відсотків зокрема, що є однією з підстав вимагати дострокового повернення вкладу. Крім того, статтею 56 Закону України «Про національний банк України» визначено виключний перелік нормативно-правових актів Національного банку України, до яких у тому числі відноситься постанова. Лист до переліку нормативно-правових актів не включено. Також того, зазначена стаття імперативно встановлює обов'язковість державної реєстрації нормативно- правових актів Національного банку в державному реєстрі Міністерства юстиції України. Указом Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» встановлено, що нормативно-правові акти, які стосуються прав, свобод і законних інтересів громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації. Нормативно-правові акти вступають в силу через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено більш пізній термін вступу їх в силу. Пунктом 15 «Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, які зачіпають права, свободи та інтереси громадян або мають міжвідомчий характер», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 р. № 731 встановлено, що в разі відсутності державної реєстрації та офіційного оприлюднення нормативно-правовий акт є таким, що не набрав законної сили і не може застосовуватися. Постанова Національного банку України від 4 грудня 2008 р. № 413 не пройшло державну реєстрацію і не було опубліковано. Таким чином, відмова комерційного банку видати вклад на першу вимогу вкладника суперечить вимогам закону, умовам договору банківського вкладу (депозиту) і ґрунтується тільки на рекомендаціях Національного банку України, які не є нормативно-правовими актами і не мають юридичної сили. На підставі ч.2 ст.1058 ЦК України договор банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. Відповідно до ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов»язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв»язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. З огляду на вищенаведене, позовні вимоги є вимогами у спорі про захист прав споживача. Положення ч.5 ст.110 ЦПК України передбачають, що позови про захист прав споживачів можуть пред»являтися також за місцем проживання споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Стосовно позовних вимог про стягнення збитків, які завдані позивачу процесом інфляції ,суд приходить до наступного: Згідно до вимог діючого законодавства України , держава повідомляє індекси споживчих цін( індекси інфляції), суд ,виходячи з достовірних відомостей про індекс інфляції станом на 31.12.2009року та про індекс інфляції станом на 31.12.2009 року приходить до наступного : збитки, завдані інфляцією у зв»язку з невиконанням обов»язків за депозитним договором № 1009/0403662000067001 ( Вклад «Постійний вкладник») від 21.01.2008 року за період з 13- 02.2009до часу сплати суми боргу підлягають стягненню в розмірі 12,3 % в сумі 5161,00 гривень (п»ять тисяч сто шістдесят одна гривня 00 коп), бо індекс інфляції станом на 31.12.2009 року склав 112,3% . Суд неодноразово розяснював учасникам процесу вимоги ст..ст..10,11,60 ЦПК України про те, що докази по цивільній справі надаються сторонами, а судом тільки оцінюються. Стосовно позовних вимог про стягнення 3% річних за користування грошовими коштами ,суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, бо на підставі вимог п. 1.2 депозитного договору № 1009/0403662000067001 ( Вклад «Постійний вкладник») від 20.01.2008 року, який укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» на грошові кошти, які вкладені в банк нараховуються та сплачуються 15 % річних саме за користування тими коштами, які позивач вклад на банківський рахунок. Суд роз»яснював позивачу, що не має можливості вийти за межі позовних вимог, але позивач на своїх позовних вимогах наполягав. На підставі вимог ст.1065 ч 1 ЦК України ощадний (депозитний) сертифікат підтверджує суму вкладу ,внесеного в банк і права вкладника (володільця Сертифіката на одержання зі спливом встановленого строку суми вкладу та процентів, встановлених сертифікатом у банку ,який його видав. Згідно ст..1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків ,то їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. На підставі ч1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності на неможливість виконання ним грошового зобовязання, на підставі ст.610 Цивільного Кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовзання ( неналежне виконання). На підставі викладеного, дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню . Також, у відповідності зі статтею 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у національній валюті в розмірі 1% від суми стягнення та на користь відповідача суд вважає за необхідне стягнути витрати .понесені за інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду в сумі .50 гривень, також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 112.50гривень недоплачених позивачем витрат за інформаційно- технічне забезпечення судового розгляду.

Outcome: approved