Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-01 00:00:00

23.10.2009р. ПАТ КБ „Приватбанк звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що 31.10.2007р. між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № DNL0AE00001037, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 17359,39 доларів США з терміном повернення до 30.10.2012р. та зі сплатою згідно графіку погашення щомісячного платежу та відсотків за користування кредитом. На забезпечення виконання умов договору між позивачем та відповідачем 31.10.2007р. був укладений договір застави рухомого майна № DNL0AE00001037 , а саме: в заставу переданий легковий автомобіль марки Nissan, модель Maxima, 1998р.в., тип: легковий седан В, кузов JN1CAUA32U0056311, державний номер AE3316BX. Зі свого боку позивач виконав, передбачені кредитним договором умови та передав відповідачеві грошові кошти в розмірі 17359,39 доларів США на купівлю автомобіля, а також на сплату страхових платежів, проте відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобовязання у звязку з чим, у нього виникла заборгованість перед банком. Станом на 15.06.2009р. відповідач має загальну заборгованість у розмірі 97592грн.64коп., що є еквівалентом 12812,81 доларів США, яка складається із заборгованості за: кредитом у розмірі 10624,93 доларів США; по процентам за користування кредитом у розмірі 937,33 долара США; по комісії за користування кредитом у розмірі 146,70 доларів США; крім того, відповідачу була нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобовязань в розмірі 462,46 дол. США. Представник позивача [PERSON] (який діє на підставі доручення від 25.11.2009р.), в наданій суду 02.03.2010р. заяві просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а саме передати в заклад ПАТ КБ „ ПриватБанк шляхом вилучення у відповідача належне йому на праві власності заставлене майно легковий автомобіль марки Nissan, модель Maxima, 1998р.в., тип: легковий седан В, кузов JN1CAUA32U0056311, державний номер AE3316BX та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернути стягнення на предмет застави, а саме: легковий автомобіль марки Nissan, модель Maxima, 1998р.в., тип: легковий седан В, кузов JN1CAUA32U0056311, державний номер AE3316BX, що належить на праві власності [PERSON]В, шляхом надання ПАТ КБ „ПриватБанк права укладати від його імені договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, знявши автомобіль з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ „ПриватБанк всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Крім того, в заяві від 02.03.2010р. представник позивача просив розглядати справу за його відсутності та вжити часткове скасування заходів забезпечення позову. Відповідач [PERSON] в попередньому судовому засіданні 02.03.2010р. надав заяву, згідно якої позовні вимоги визнав в повному обсязі, повідомивши, що згідно акту від 21.05.2009р. він вже передав в ПАТ КБ «ПриватБанк» автомобіль марки Nissan, модель Maxima, 1998р.в., тип: легковий седан В, кузов JN1CAUA32U0056311, державний номер AE3316BX. Проти винесення рішення в попередньому судовому засіданні за його відсутності не заперечував. За такими обставинами, на підставі ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу з винесенням рішення в попередньому судовому засіданні за відсутності сторін. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом та заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк ( термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-ІV від 18.11.2003р., позивач є обтяжувачем як кредитор за забезпеченим рухомим майном зобов'язанням. Відповідно до ст. З Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-ІV від 18.11.2003р., обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних осіб і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-ІV від 18.11.2003р. предметом обтяження може бути рухоме майно, не вилучене з цивільного обороту, на яке згідно із законодавством може бути звернене стягнення. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до ст. 22, 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-ІV від 18.11.2003р., обтяжувач має право в разі порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; сплату процентів та неустойки; сплату основної суми боргу; відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов'язання або умов обтяження; відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-ІV від 18.11.2003р., звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом. Відповідно до п.2 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-ІV від 18.11.2003р. передбачено можливість продажу обтяжувачем (кредитором) предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Судом встановлено, що 31.10.2007р. між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № DNL0AE00001037, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 17359,39 доларів США з терміном повернення до 30.10.2012р. та зі сплатою згідно графіку погашення щомісячно 276,33 доларів США та відсотків за користування кредитом ( а.с. № 8-11). На забезпечення виконання умов договору між позивачем та відповідачем 31.10.2007р. був укладений договір застави рухомого майна № DNL0AE00001037, а саме: в заставу переданий легковий автомобіль марки Nissan, модель Maxima, 1998р.в., тип: легковий седан В, кузов JN1CAUA32U0056311, державний номер AE3316BX ( а.с. № 11-13). Зі свого боку позивач виконав, передбачені кредитним договором умови та передав відповідачу грошові кошти в розмірі 17359,39 доларів США на купівлю автомобіля, а також на сплату страхових платежів, проте відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобовязання у звязку з чим, у нього виникла заборгованість перед банком. Даний факт відповідач, в наданій суду 02.03.2010р. заяві, не заперечував. Станом на 15.06.2009р. [PERSON] має загальну заборгованість у розмірі 97592грн.64коп., що є еквівалентом 12812,81 доларів США, яка складається із заборгованості за: кредитом у розмірі 10624,93 доларів США; по процентам за користування кредитом у розмірі 937,33 долара США; по комісії за користування кредитом у розмірі 146,70 доларів США; крім того, відповідачу був нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобовязань в розмірі 462,46 долара США ( а.с. № 7). Ця заборгованість станом на 02.03.2010р. не зменшилася, а зросла, про що свідчить довідка банку від 02.03.2010р. Проте в розрахунках ціни позову (судових витрат) суд буде враховувати первісну ціну позову, оскільки банк позовні вимоги не уточнював. З огляду на те, що відповідач не виконав належним чином взятих на себе зобовязань за кредитним договором, не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, суд вважає за можливе передати в заклад ПАТ КБ „ ПриватБанк шляхом вилучення у [PERSON] належне йому на праві власності заставлене майно легковий автомобіль марки Nissan, модель Maxima, 1998р.в., тип: легковий седан В, кузов JN1CAUA32U0056311, державний номер AE3316BX, а також в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNL0AE00001037від 31.10.2007р., в розмірі 97592грн.64коп., що є еквівалентом 12812,81 доларів США, звернути стягнення на предмет застави, а саме: легковий автомобіль марки Nissan, модель Maxima, 1998р.в., тип: легковий седан В, кузов JN1CAUA32U0056311, державний номер AE3316BX, що належить на праві власності [PERSON], шляхом надання ПАТ КБ „ПриватБанк права укладати від імені [PERSON] договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, знявши автомобіль з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ „ПриватБанк всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. При винесені рішення суду, суд враховує, що відповідач 02.03.2010р. надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнав в повному обсязі, повідомивши, що згідно акту від 21.05.2009р. він передав автомобіль працівниками банку для реалізації та погашення кредиту. При винесені рішення суду, суд приймає до уваги положення ст. 61 ЦПК України, яка зазначила, що обставини, які визнані стороною по справі, не потребують доказування судом. Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України, суд вважає за можливе частково скасувати заходи забезпечення позовних вимог, прийняті ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 23.10.2009р. в частині накладення арешту на легковий автомобіль марки Nissan, модель Maxima, 1998р.в., тип: легковий седан В, кузов JN1CAUA32U0056311, державний номер AE3316BX, що належить на праві власності [PERSON], оскільки існування заборони відчуження автотранспортного засобу унеможливить в подальшому виконання цього рішення суду. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що для позивача ухвалою судді Ткаченко Н.В. була відстрочена сплата цих витрат, а даним рішенням позовні вимоги задоволено в повному обсязі, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідачa на користь держави судовий збір у розмірі 975грн.93коп. (1% від ціни позову в гривневому еквіваленті) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved