Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-14 00:00:00

В березні 2010 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до міського відділу Державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції про виключення з акту опису майна та звільнення з-під арешту, посилаючись на те, що вона є власницею 2/3 частки квартири [ADDRESS]. 12 січня 2010 року позивач разом із своєю матірю звернулися до нотаріуса для оформлення договору дарування 1/3 частки вищезазначеної квартири, що належить останній, однак не змогли цього зробити, у звязку із накладенням арешту на квартиру державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції відповідно до постанови про арешт майна боржника від 3.12.2009 року, згідно якої боржником зазначений брат позивача [PERSON]. У власності брата позивача знаходилась 1/3 частина квартири, однак 30.06.2009 року він продав належну йому частку [PERSON], яка таким чином стала власницею 2/3 частини квартири, на яку накладено арешт. В БТІ право власності було зареєстровано 16.11.2009 року. Позивач вважає що арешт накладений на квартиру, порушує її права як власника, а тому просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач відмовилася від позовних вимог в частині виключення майна з акту опису, оскільки такий відповідачем не складався, решту своїх вимог підтримала в тому обсязі, що визначений у позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав, та зазначив, що арешт був накладений на квартиру на підставі повідомлення БТІ від 11.09.2009 року №10184, про перебування у власності боржника 1/3 частки квартири [ADDRESS], окрім цього розцінює укладення договору купівлі-продажу від 30.06.2009 року як намагання уникнути виконання винесеного судового наказу від 13.05.2009 року про стягнення із [PERSON] 1248,84 грн. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 21.06.1999 року Хмельницьким тролейбусним управлінням квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках. 30.06.2009 року згідно договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], [PERSON] продав [PERSON] 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Виходячи із змісту ст.657 ЦК України, договір купівлі продажу квартири укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ч.4 ст. 334 ЦК України якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації, а тому враховуючи, що позивачем [PERSON] 16.11.2009 року було здійснено реєстрацію права власності на продану [PERSON] 1/3 частки квартири, таким чином право власності останнього на належну йому частку було припинено, шляхом її відчуження, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, від 16.11.2009 року. 13.05.2009 року Хмельницьким міськрайонним судом видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] 1248,84 грн. 7.08.2009 року державним виконавцем Боднарчуком А.Д. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 3.12.2009 року державним виконавцем Боднарчуком А.Д. винесена постанова про накладення арешту на 1/3 частину квартири [PERSON], згідно повідомлення БТІ №10184 від 11.09.2009 року, в якому було зазначено, що [PERSON] є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Таким чином 3.12.2009 року при винесенні постанови про накладення арешту на 1/3 частину квартири [PERSON], право власності останнього на неї було вже припинено. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. ст. 59 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Враховуючи, що власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON], якій належить 1/3 частина квартири з 21.06.1999 року та [PERSON], якій належить 2/3 частини вищезазначеної квартири з 16.11.2009 року, то суд прийшов до висновку, що постановою про накладення арешту від 3.12.2009 року на належну [PERSON] 1/3 частину квартири порушує її право власності, а тому позов слід задовольнити та звільнити з-під арешту 1/3 частину квартири [ADDRESS].

Outcome: approved