Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-26 00:00:00

У листопаді 2009 року позивачка звернулася з вищезазначеним позовом, в якому просила суд: стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 25060,07 грн. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, на задоволенні позову наполягала. Представник відповідача позовні вимоги не визнала у повному обсязі, а тому просила суд у задоволенні позову відмовити, у звязку з необґрунтованістю позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти: 07 липня 2008 року [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до державного підприємства «Дніпропетровськавтотранссервіс» про стягнення заробітної плати, невиплачених сум та моральної шкоди. Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровска від 10.02.2009р. по цивільній справі № 2-1077/2009 позивачки позовні вимоги були задоволені частково. Стягнуто на її користь частину заробітної плати за січень - квітень 2008 року та вихідну допомогу у розмірі 11429 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 25.04.2008 року по 10.02.2009 року у розмірі 24552 грн., у відшкодування моральної шкоди 1000 грн. Відповідач - ДП «Дніпропетровськавтотрансервіс» з рішенням суду не погодився і звернувся з апеляційною скаргою до апеляційного суду, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову позивачці в задоволенні її позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2006 року по справі №22ц-2645/09 вирішено апеляційну скаргу ДП «Дніпропетровськавтотрансервіс» відхилити, а рішення суду від 10 лютого 2009 року залишити без змін. 10 липня 2009 року позивачка у Жовтневому районному суді м.Дніпропетровська отримала виконавчий лист на виконання даного рішення суду. Тобто, як суд першої інстанції, так і апеляційним суд довів, що дії ДП «Дніпропетровськавтотрансервіс» були неправомірними, оскільки у відповідності до ч.1 ст.116 КЗпП України виплата всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація згідно ч.1 ст.117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд вважає можливим у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, оскільки не знаходить правових підстав для його задоволення, а тому вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими, оскільки позивачка просить суд стягнути на її користь з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 25060,07 грн. за період часу коли рішення суду переглядалося апеляційною інстанцією, а також виконувалось виконавчою службою, вважаючи затримку виконання рішення суду скоєною з вини відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed