Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, вимоги якого під час розгляду справи збільшувала та просила визнати незаконними і скасувати накази головного лікаря Полонської центральної районної лікарні (далі ЦРЛ) № 9-к від 2 березня 1998 року про переведення її із посади зубного лікаря на 0,75 ставки лікаря-стоматолога-терапевта; № 38 від 22 травня 2009 про скорочення посад лікарів стоматологів, які займають фахівці із середньою освітою (зубні лікарі); № 179-к від 14 серпня 2009 року про переведення її із лікаря-стоматолога-терапевта на посаду сестри медичної палатної терапевтичного відділення; № 241-к від 20 жовтня 2009 року про звільнення її з роботи згідно п.4 ст. 40 КЗпП прогул без поважної причини, та поновити її на посаду зубного лікаря. Також просила поновити для неї строк звернення до суду з приводу визнання незаконним наказу про переведення її на посаду лікаря-стоматолога-терапевна. В обґрунтування позову [PERSON] вказувала, що вона була прийнята в ЦРЛ 15.07.1997 року на посаду зубного лікаря, на якій весь цей період часу працювала. Про те, що її переведено в 1998 році на посаду лікаря-стоматолога-терапевта вона дізналась лише при розгляді даної справи судом, з чим не погоджується, оскільки згоди на таке переведення не давала. На думку позивачки є також незаконними зазначені вище накази головного лікаря ЦРЛ, так як переводитись на посаду сестри медичної вона не бажала, про що надала адміністрації ЦРЛ відповідне письмове відношення, прогули не вчиняла, тому звільнили є безпідставно. Крім цього вказувала, що на час звільнення з роботи була вагітною, через що не могла бути звільненою з ініціативи роботодавця. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали. Представник відповідача позов не визнала, пояснила, що позивачку дійсно було переведено в 1998 році на посаду лікаря-стоматолога-терапевта за її згодою, однак доказів про це крім наказу головного лікаря не збереглось. 22.05.2009 року було прийнято рішення про скорочення посади, яку обіймала [PERSON], її попереджено про це за два місяці, а 14.08.2009 року позивачку переведено на посаду сестри медичної, на що вона раніше давала згоду. В послідуючому [PERSON] до роботи не приступила, стала здійснювати прогули, тому її було за це звільнено. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази суд вважає позов підлягає задоволенню частково. Встановлено, що 15.07.1997 року позивачку після закінчення навчання в Шепетівському медичному училищі прийнято зубним лікарем в Полонську ЦРЛ. 2 березня 1998 року головним лікарем ЦРЛ видано наказ № 9-к згідно якого [PERSON] зубного лікаря ЦРЛ переведено за її згодою на 0.75 ставки лікаря-стоматолога-терапевта з 2.03.1998 року. Даний наказ на думку суду не відповідає вимогам закону. Посадові обовязки зубного лікаря та лікаря-стоматолога-терапевта є різними, про що самі сторони в судовому засіданні цей факт не заперечували. Відповідно до ч.1 ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, допускається тільки за згодою працівника. Відповідачем не надано належних доказів, які би свідчили, що [PERSON] давала згоду на переведення. Посилання в наказі на заяву [PERSON] як на підставу його видання не підтверджено обєктивними доказами, як то - самою заявою, або ж реєстраційними даними про її надходження. В наказі не міститься відмітка про ознайомлення з ним позивачки, а в її трудовій книжці відсутній запис про переведення на посаду лікаря-стоматолога-терапевта. Із наданих [PERSON] доказів вбачається, що 3 квітня 2002 року, 15 липня 2009 року головним лікарем ЦРЛ видані накази № 35 та № 122 про надання позивачці відпусток, де її посада вказана не лікар-стоматолог-терапевт, а зубний лікар. Наведені докази підтверджують позицію позивачки, що переведення відбулось без її згоди та відома, та що про наявність наказу № 9-к від 2.03.1998 року вона дізналась лише під час розгляду судом даної справи, а тому відповідно до ст. 234 КЗпП України слід визнати, що пропуск [PERSON] строку звернення до суду з цій частині спору викликаний поважними причинами та є підстави для його поновлення. 22 травня 2009 року головним лікарем ЦРЛ видано наказ № 38 про скорочення посад лікарів стоматологів, які займають фахівці із середньою освітою (зубні лікарі), про що позивачку було попереджено, а після чого 14 серпня 2009 року видано наказ № 179-к про переведення [PERSON] на посаду сестри медичної. Відповідно до статті 49-2 КЗпП України у разі змін в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган має право перевести працівника на іншу роботу також лише за його згодою. Як вбачається із заяви [PERSON] від 12.08.2009 року адресовану головному лікареві, яку згідно даних повідомлення про вручення поштового відправлення ЦРЛ отримало 13.08.2009 року, позивачка не бажала переводитись на посаду сестри медичної, а просила забезпечити її подальшу трудову діяльність на попередньому робочому місці зубного лікаря. Однак незважаючи на наявність такої заяви, відповідач не прийняв її до уваги, а після цього 14.08.2009 року видав наказ про переведення [PERSON] на посаду від якої вона 13.08.2009 року фактично відмовилась, що є незаконним. 20 жовтня 2009 року головним лікарем ЦРЛ видано наказ № 241-к про звільнення позивачки з роботи згідно п.4 ст. 40 КЗпП прогул без поважної причин. Прогули за які звільнено [PERSON] полягають у тому, що вона відмовилась від виконання обовязків сестри медичної, а тому не виходила на роботу без поважних причин. На думку суду відмова працівника від виконання роботи, на яку його було незаконно переведено не може розцінюватись як прогул. Як вбачається із довідки ЦРЛ від 20.01.2010 року № 36 [PERSON] станом на 21.12.2009 року мала вагітність терміном 22 тижні, тобто на день звільнення вона була вагітною. Відповідно до ч.3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обовязковим працевлаштуванням. Таким чином, відповідач проводячи переведення та звільнення [PERSON] не дотримався вимог зазначених норм КЗпП України, тому позивачка на підставі ст. 235 КЗпП України підлягає поновленню на попередню роботу посаду зубного лікаря. Із змісту наказу головного лікаря ЦРЛ від 22 травня 2009 року № 38 про скорочення посад лікарів стоматологів, які займають фахівці із середньою освітою (зубні лікарі), не вбачається, що він стосується [PERSON], цей наказ не суперечив закону, не порушував права позивачки, тому суд не вбачає підстав визнавати його незаконним, як про це заявила в позові [PERSON], через що така її вимога задоволенню не підлягає. Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо законності на її думку наказів про переведення та звільнення позивачки з роботи, оскільки наведені вище обставини та докази вказують на незаконність прийнятих головним лікарем ЦРЛ наказів щодо [PERSON]

Outcome: partial