Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-01 00:00:00

12.08.2009 р. позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 7629,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі та в обґрунтування заявленого позов, пояснила, що 22.06.2009 р. між нею та відповідачем було укладено договір № ПР 04.06/к, відповідно до якого відповідач зобов'язався за її замовлення поставити кухонні меблі в квартиру [ADDRESS]. Ціна договору складала 7629,00 грн., яку вона сплатила відповідачу в повному обсязі ще до поставки меблів. За умовами договору було оговорено розміри меблів, їх колір, форму фасадів, умови поставки та всі інші необхідні для поставки деталі. Однак, 29.07.2009 р. при отриманні меблів було виявлено істотні недоліки та дефекти товару, які зробили неможливим встановлення та використання меблів відповідно до цільового призначення, які виникли з вини виробника товару. Так, кухонні меблі не відповідали розмірам, як було обумовлено в договорі, столешниця була коротше на 3,5 см. від газової плити, не відповідав умовам договору і колір меблів, а також форма фасадних дверей. Крім того, відповідачем не було повідомлено що, виробництво цих меблів насправді проведено ним самим, так як на гарантійному талоні, виданому їй відповідачем, стояла марка виробника меблів компанії «Мебель GLS», і вона замовляла меблі саме цієї компанії. Відповідачу відразу було заявлено претензію, з якою він погодився, але повідомив, що усунути всі недоліки та дефекти неможливо, однак, можливо замінити столешницю відповідно до обговорених розмірів, однак за це необхідно буде доплатити йому 500,00 грн. На що було відмовлено, так як це порушує права сторони договору не відповідає умовам укладеного договору. Так як відповідач відмовився усунути виниклі недоліки, то позивачкою було запропоновано розірвати договір і повернути їй гроші, а йому меблі, на що відповідач категорично відмовився. Відповідачем завдано позивачці матеріальну шкоду в розмірі 7629,00 грн., а так як він добровільно її не відшкодовує, виникла необхідність звернутися до суду з цим позовом. Як стало відомо позивачці пізніше, відповідно до свідоцтва про сплату єдиного податку, відповідач мав право на ведення виду діяльності -торгівля та послуги по збиранню меблів, а фактично проводив сам виготовлення меблів. Крім того, діями відповідача позивачці завдано і моральну шкоду, яку вона оцінює в 50000,00 грн., так як вона та її мати-пенсіонерка повинні були неодноразово звертатися до органів захисту прав споживачів за захистом своїх порушених прав, їх сім'я не могла користуватися цими меблями, т.к. вони до теперішнього часу не встановлені, посуд вони миють в ванній кімнаті, позивачка знаходиться в відпустці по уходу за дитиною, ці обставини завдають додаткові незручності для дитина, для її режиму дня, годування, вони відчували приниження, страх, фізичну біль, безсоння, дискомфортні умови, почуття безпорадності в зв'язку з тим, що їх було позбавлено можливості нормально готувати їжу, повноцінно користуватися посудом, запрошувати до себе друзів в гості, так як відповідач не бажав забрати свої меблі і повернути гроші. Всі ці дії виникли з вини відповідача, тому просить суд заявлений позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач проти заявленого позову заперечував, просив суд в його задоволенні відмовити. В обгрунтування заперечень пояснив, що дійсно, між ним і позивачкою було укладено договір на поставку меблів, меблі він поставив, поставка відповідає умовам договору, меблі було встановлено ідеально, він особисто виїздив на квартиру до позивачки зі зразками продукції, колір співпав з кольором, зазначеним в договорі, однак мати позивачки все одно казала, що колір не підходить до її настінної плитки. Що стосується газової плити, то вона на є встроєною та за рекомендаціями виробників, повинна виступали за розміри меблів для усунення обгорання фасадної частини столешниці, що як раз було у цьому випадку, що ані по естетичним, ані по функціональним параметрам не є порушеннями та недоліками. Він пішов назустріч позивачці, так як вона забажала ще заказати в нього шафи, та погодився за власний рахунок замінити кухонні фасади, що стосується столешниці, то вона вже була розрізана на відповідний розмір, замінити її було неможливо. Однак, позивачка через призначений час відмовилась від пропозиції і просила повернути гроші. Відповідач не згоден з цим, оскільки вважає свої зобов'язання виконаними належним чином. Суд, заслухавши позивачку і відповідача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що між позивачкою і відповідачем, як суб'єктом підприємницької діяльності, 22.06.2009 р. укладено договір № ПР 04.06/к від 22.06.2009 р., відповідно до умов якого відповідач прийняв на себе зобов'язання за замовленням позивача поставити кухонні меблі в квартиру [ADDRESS]. Поставка меблів здійснювалась відповідно до «Комплекта поставки» - додаток №1 до договору, який є його невід'ємною частиною, в якому зафіксовано і узгоджено з позивачем розміри, кольорову гамму, наповнення меблів, умови їх поставки, проведення робіт по встановленню та додаткових робіт. Ціна договору складала 7629,00 грн., яку позивачкою було сплачено відповідачу в повному обсязі ще до поставки меблів. На виконання укладеного договору відповідачем було видано позивачці гарантійний талон, якій також скріплено печаткою відповідача, як суб'єкта підприємницької діяльності, з відомостями про придбання меблів виробника меблів компанії' «Мебель GLS». Укладений договір № ПР 04.06/к від 22.06.2009 р. було підписано обома сторонами договору, зі сторони відповідача скріплено печаткою суб'єкта підприємницької діяльності, проставлення свого підпису свідчить про згоду особи, яка його проставила з текстом та всіма умовами, викладеними в цьому документі. Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 № 246869, виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради, [PERSON] (ідентифікаційний номер платника податку [NUMBER]) з 11.02.2002 року має статус фізичної особи-підприємця. Відповідно до свідоцтва про сплату єдиного податку ФОП [PERSON] має право на ведення виду діяльності з торгівлі та послуг по збиранню меблів. Відповідно до ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач, коїм є позивач по справі, має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого компетентного вибору. При цьому, законодавець концентує увагу, що інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги), при цьому, до складу цієї інформації входить, в тому числі, інформація щодо товару, а саме: найменування нормативних документів, вимогам яких повинна відповідати продукція, найменування та місцезнаходження виробника. Надання вищевказаної інформації є не правом, а обов'язком відповідача, недотримання якого порушує права позивача і позбавляє останнього права вибору, наданого йому фактом народження і закріпленого в Конституції України. Однак, всупереч приписів діючого законодавства України, відповідачем вищевказану інформацію позивачу до придбання ним товару та замовлення послуг не було надано. Крім того, постановою про накладення стягнень, передбачених ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» від 16.11.2009 р. за № 23-886 головного Харківського обласного управління у справах захисту прав споживачів при перевірці відповідача встановлено ряд порушень в його діяльності, а саме: встановлено відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, встановлено виготовлення та реалізацію продукції, що не відповідає вимогам нормативних документів, за що на останнього накладено стягнення в вигляді штрафу. Тобто, відповідно до свідоцтва про сплату єдиного податку, відповідач мав право на ведення виду діяльності - торгівля та послуги по збиранню меблів, в тексті гарантійного талону вказана марка виробника меблів компанії «Мебель GLS», але фактично відповідач, окрім торгівлі та послуг по збиранню меблів, самостійно проводив виготовлення меблів позивачці. На момент укладення договору вона вважала, що придбає меблі саме виробника меблів компанії «Мебель GLS», а не іншого виробника. Інформацію про фактичного виробника меблів - ФОП [PERSON] позивачці до придбання нею товару повідомлено не було. Відповідно до ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» (надалі- Закон України від 01.12.2005 р. № 3161) споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця). Відповідно до ст.1 Закону України від 01.12.2005 р. № 3161 недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). Відповідно до ст.8 Закону України від 01.12.2005 р. № 3161 у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), споживач має право на розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми. Відповідно до ст.1 Закону України від 01.12.2005 р. № 3161 істотними вважаються недоліки, які роблять неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), який робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором і він взагалі не може бути усунений. Таким чином, в діях відповідача встановлено виготовлення та реалізацію продукції відповідачем, що не відповідає нормативним актам України, тобто має місце виготовлення меблів кустарним способом, а не фірмою виготовлювачем. На придбаному позивачкою товарі відсутні ярлики, документів, що при виготовленні цього товару було використано необхідну для такого товару технологію відповідачем не надано, відомостей, що наданий товар відповідає необхідній якості, встановленій для даного виду товару, також не надано, надані відповідачем сертифікати не підтверджують, що для виготовлення меблів ним було використано саме ці матеріали, при цьому, відповідач також посилається на неможливість повернення придбаного позивачкою товару. При таких обставинах, суд робить висновок, що придбаний позивачкою товар є неналежної якості, істотні недоліки товару полягають в тому, що їх неможливо усунути, так як сам товар було виготовлено кустарним способом, а не фірмою виготовлювачем і це робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. В зв'язку з цим у позивачки виникло право на повернення сплачених нею грошових коштів за придбані меблі, при цьому вона повинна повернути відповідачеві товар неналежної якості. Неповернення відповідачем цих грошових коштів призвело до порушення права позивачки, яке підлягає захисту судом. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно із ч.1, 4 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті порушення її прав. Моральна шкода не зв'язана з розміром відшкодування матеріальної шкоди. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Відновідно до ст.1157 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній чи юридичній особі неправомірними рішенням, діями або бездіяльністю підлягає відшкодуванню особою, яка її завдала при наявності її вини. 3гідно п.3 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких зазнала фізична особа в зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральної або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. За змістом п.9 Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1595р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попередньго стану. Завдану моральну шкоду позивачка оцінює в 50000,00 гривень. В її обгрунтування вона посилається на те, що вона та її мати-пенсіонерка повинні були неодноразово звертатися до органів захисту прав споживачів та інших органів за захистом своїх порушених прав, їх сім'я не могла повноцінно користуватися цими меблями, т.к. до теперішнього часу кухонна мийка не підключена, всікухонні приладдя знаходяться в жилій кімнаті, посуд вони миють в ванній кімнаті, позбавлені можливості нормально готувати їжу, повноцінно користуватися посудом. Позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, ці обставини завдають додаткові незручності для дитини, для її режиму дня, годування, це не гігієнічно і не комфортно. Позивачка відчуває приниження, страх, фізичну біль, безсоння, дискомфортні умови, почуття безпорадності в зв'язку з тим, що її було відповідачем обмежено в самостійному керуванні своїм життям, в веденні нормального образу життя, вона позбавлена можливості запрошувати до себе друзів в гості, а замість цього вона зі своєї сім'єю себе постійно обмежує, з моменту поставки меблів пройшов тривалий час, а відповідач досі не бажає забрати свої меблі і повернути гроші. Суд вважає очевидним факт душевних страждань позивачки з приводу поставки меблів неналежної якості, неможливості усунути ці обставини. Тому, оцінюючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд враховує, що фактом придбання позивачкою суттєво іншого, ніж передбачено договором товару, що сталося в наслідок продажу відповідачем товару неналежної якості з істотними недоліками, які неможливо усунути за результатом встановлених судом винних дій відповідача, підтверджуються душевні страждання позивачки приводу обмеження звичайного для неї і її родини способу житття. Вищевказані факти є умовами, що призвели до порушення прав позивачки. Причиною виникнення умов, що призвели до порушення прав позивачки, є протиправність діяння відповідача, як заподіювача шкоди, вина останнього в її заподіянні. Однак, суд вважає позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, оскільки суму в 50000,00 грн. суд вважає завищеною і оцінює завдану [PERSON] шкоду у 3000 грн. Особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Однак, відповідач не надав суду також і доказів, які спростовують його вину та зазначений розмір завданої позивачеві моральної шкоди. Таким чином, відповідачем в ході розгляду справи взагалі не надано суду належних доказів, що спростовують обставини, на яких ґрунтується позов, тому, суд вважає обставини позову доведеними, а позов таким, що підлягає задоволенню в вищезазначених межах. На підставі ст.ст.11, 23, 60, 1167 ЦК України, ст.ст.1, 4, 8, 15 Закону України «Про захист прав споживачів» від 01.12.2005 р. №3161, п.9 Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: partial