Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-05 00:00:00

24 грудня 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування нікчемним, в обґрунтування якого вказувала наступне. В 2008 році між нею та її онукою [PERSON] був укладений, як вона вважала, договір довічного утримання, але в 2010 році вона дізналася, що між ними в дійсності був укладений договір дарування. За даним договором вона подарувала внучці будинок по вул. Фурманова 21 в м. Первомайську. З підстави вчинення договору під впливом помилки, який полягав у її необізнаності щодо правової суті правочину, просила визнати його нікчемним. Під час розгляду справи свій позов уточнила: з ті є ж підстави про укладення договору дарування під впливом помилки просила визнати його недійсним та повернути сторони в первісне положення. Також ухвалою суду до участі в справі був залучений в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на боці відповідачки - приватний нотаріус Первомайського міського нотаріального округу [PERSON]. В судовому засіданні позивачка та її представниця позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідачка та її представник заперечували проти задоволення позову через його безпідставність та необґрунтованість. Приватний нотаріус [PERSON] також заперечував проти задоволення позову через його необґрунтованість, оскільки договір дарування був укладений відповідно до вимог закону з вільної волі сторін та посвідчений ним у їх присутності. Заслухавши пояснення учасників розгляду справи, пояснення свідків, дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав. 26 січня 2009 року між сторонами був укладений договір дарування, за умовами якого позивачка передала в дар, а відповідачка отримала у власність будинок з господарчими спорудами за адресою: Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Фурманова, 21. Договір був укладений в письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу [PERSON] На підставі даного договору відповідачка зареєструвала своє право власності на будинок. Однак [PERSON] вказувала, що через свій поважний вік, важкий стан здоровя та малограмотність не читала текст договору і їй ніхто не розяснював його суть та зміст, а також можливі наслідки. Вважала, що підписувала договір довічного утримання, оскільки через похилий вік потребувала сторонньої допомоги, який обіцяла надати внучка [PERSON] І дійсно, перший час остання допомагала їй, але потім відмовилася і в даний час має намір продати будинок та виселити її з нього. Однак такі посилання не можуть бути прийняті судом до уваги через відсутність доказів на їх підтвердження. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Стосовно ж обставин, повязаних з підписанням договору, то оспорюваний правочин посвідчено нотаріально, в тексті договору зазначено про розяснення нотаріусом сторонам всіх суттєвих умов договору, доказів протилежного позивачка не надала, що виключає наявність помилки про природу вчиненого правочину. Крім того, відповідно до розяснень, даних в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Спростував посилання позивачки про укладення договору дарування під впливом обману і приватний нотаріус [PERSON], який в судовому засіданні пояснив, що при посвідченні договору він розяснив сторонам його суть, та можливі наслідки, в тому числі й можливі негативні. За таких обставин суд дійшов висновку, що підстав для визнання недійсним договору дарування, укладеного 26 січня 2009 року між [PERSON] і [PERSON], які передбачені ст. 229 ЦК України, під час розгляду справи не встановлено.

Outcome: dismissed