Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-11 00:00:00

16 жовтня 2009 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, що 24 березня 1990 року у виконавчому комітеті Степанецької сільської ради Канівського району Черкаської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем [PERSON], про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації за №7. Це у сторін перший шлюб від якого в них народилась дитина: донька [PERSON], 09.10.1990 року. Через різність поглядів та життя та постійні сварки, бійки, сімейне життя в них не склалось, у звязку з чим з 2007 року шлюбні стосунки припинені, спільне господарство не ведеться, сімя фактично розпалась. На підставі вищезазначеного та у звязку з тим, що відповідач відмовляється розірвати шлюбні стосунки через органи РАГС, позивачка просить розірвати шлюб в судовому порядку. В судове засідання позивачка зявилась, позовні вимоги підтримала, обставини справи підтвердила. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. В судове засідання відповідач не з'явився. Під час розмови в телефонному режимі повідомив суд, що в судове засідання зявлятись не буде, оскільки вважає шлюб розірваним. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про достатність підстав для задоволення позову [PERSON] Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Так, під час судового слідства встановлено, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 24 березня 1990 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане виконавчім комітетом Степанецької сільської ради Канівського району Черкаської області, й зроблено в книзі реєстрації актів запис за №7. У сторін це перший шлюб. Від шлюбу неповнолітніх дітей не має. З наданих в ході судового розгляду пояснень позивачки та відповідача, вбачається, що спільне життя у них не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, у звязку з чим сторони відмовляються від примирення. Починаючи з 2007 року вони проживають окремо й спільного господарства не ведуть. Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір між позивачкою та відповідачем відсутній. Неповнолітніх дітей не має, а тому спору, щодо місця проживання дитини немає. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у звязку з чим позивачка звернулася з позовом в порядку ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, сімя фактично розпалась, унеможливлює їх сумісне співіснування та шкодить їх інтересам. При ухваленні рішення судом враховано бажання [PERSON] швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що має істотне значення, у звязку з чим шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 8 грн. 50 коп. та суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн. 00 коп., відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України покласти на позивачку, оскільки рішення ухвалено на її користь. Державне мито при реєстрації розірвання шлюбу слід покласти на позивачку.

Outcome: approved