Jurisdiction: civil
Date: 2009-10-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що між ним та відповідачем було укладено договори банківського вкладу: «Європейський Баланс» №2635.28.980.37049 від 29.09.2008 року, згідно якого він передав банку грошові кошти у сумі 1976 доларів США строком на 1095 днів, з 29.09.2008р. по 28.09.2011р., а також «Європейський Баланс» №2635.28.980.37392 від 02.10.2008 року, згідно якого він передав банку грошові кошти у сумі 5000 гривень строком на 1095 днів, з 02.10.2008р. по 01.10.2011р. В зв»язку з потребою у грошових коштах, та відповідно до умов договору (п.п.3.7), 23.03.2009р., 10.04.2009р., 22.05.2009р. він звернувся до банку з заявою про дострокове розірвання договору та повернення зазначених вкладів, однак, відповідач відмовив йому у поверненні вкладів. Позивач просив визнати дії банку як відмову від виконання договорів банківських вкладів, стягнути з АКБ «Європейський» 1976 доларів США і 5000 гривень, також просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмырі 250 грн. В судовому засіданні позивач підтримав та уточнив позов, зазначивши, що відмовляється від позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми зазначених банківських вкладів, оскільки 12 жовтня 2009 року він отримав від банку кошти. Просив визнати дії банку такими, що не відповідають умовам укладених договорів, вважає, що йому завдано моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причину своєї неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить його підпис у зворотньому поштовому повідомленні про отримання судової повістки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами було укладено договори банківського вкладу: «Європейський Баланс» №2635.28.980.37049 від 29.09.2008 року, згідно якого він передав банку грошові кошти у сумі 1976 доларів США строком на 1095 днів, з 29.09.2008р. по 28.09.2011р., а також «Європейський Баланс» №2635.28.980.37392 від 02.10.2008 року, згідно якого він передав банку грошові кошти у сумі 5000 гривень строком на 1095 днів, з 02.10.2008р. по 01.10.2011р. (а.с.5,6). Відповідно до п.3.7. Договору у випадку звернення Вкладника до Банку з письмовою вимогою про повернення вкладу до закінчення строку вкладу, банк протягом 5 банківських днів з моменту отримання вимоги, повертає у порядку передбаченому п.3.17 цього договору вклад, разом із процентами, нарахованими відповідно до умов цього пункту договору. 23.03.2009р., 10.04.2009р., 22.05.2009р. позивач звернувся до Банку із заявою про дострокове повернення вкладів в розмірі 1976 доларів США і 5000 грн.(а.с.7, 9, 13, 21), але йому було відмовлено у поверненні вкладів з посиланням на те, що Правління Національного Банку України зобов»язало всі банки виконувати свої зобов»язання лише у разі настання строку завершення зобов»язань незалежно від категорії контрагентів , оскільки строк зобов»язання починається тільки з 2011р., тому АКБ «Європейський» може виконати свої зобов»язання по закінченню строків вкладу. Як вбачається з Постанови Правління Національного банку України від 04.12.2008р. №413 «Про окремі питання діяльності банків», яка згідно з п.8 набрала чинності з моменту підписання, було визнано такою, що втратила чинність Постанова Правління Національного банку України від 11.10.2008р. №319 «Про додаткові заходи щодо діяльності банків». Пунктом 2 Постанови №413 передбачено уживати всіх необхідних заходів, щодо забезпечення позитивної динаміки зростання обсягів депозитів з метою недопущення дострокового повернення коштів, розміщених вкладниками. Згідно статті 2 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими Законами України. Відповідно до ст.ст.66,67 Закону України «Про банки і банківську діяльність» державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України, в тому числі у формі адміністративного регулювання шляхом встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків, застосування санкцій адміністративного чи фінансового характеру , нагляду за діяльністю банків. Згідно статті 56 цього ж Закону, Національний банк України видає нормативно- правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов»язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ, незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку України видаються у формі постанов Правління, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити Законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотньої сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом»якшують або скасовують відповідальність. Нормативно-правові акти Національного банку України підлягають обов»язковій державній реєстрації в Міністерстві юстиції України та набирають чинності відповідно до законодавства України, а саме через 10 днів після їх реєстрації, здійсненої Міністерством юстиції, якщо в них не встановлений більш пізній строк набрання чинності, але не раніше дня їх офіційного оприлюднення. Постанови Національного банку України від 11.10.2008р. №319 та від 04.12.2008р. №413 не були зареєстровані в Міністерстві юстиції України, тому не можуть бути визнані нормативно-правовими актами, а лише такими, що носять рекомендуючий характер. Тому суд не приймає до уваги посилання відповідача на існування вищезазначених Постанов НБУ, як таких, що є підставами для відмови в задоволенні заяви [PERSON] про повернення вкладу. Також суд не приймає до уваги посилання відповідача на форс-мажорні обставини, які є перешкодою для задоволення вимог [PERSON] Згідно умов Договору (п.3.12), у випадку виникнення обставин форс-мажору (пожежа, повінь, землетрус, військові дії, громадський безлад, мітинги, демонстрації, нормативні акти органів влади, що впливають на виконання зобов*язань інше) не залежних від волі сторін, що виникли після підписання договору та перешкоджають виконанню сторонами своїх зобов*язань по даному договору, строк виконання таких зобов»язань переноситься на час дії форс-мажору. Наявність постанови Правління НБУ щодо недопущення дострокового повернення коштів вкладниками не є форс-мажорними обставинами, тому що ці постанови не є нормативно-правовим актом. Відповідно до ст.1060 ч.2 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду, банк зобов*язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результата« своєї інтелектуальної, тварта живності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної є непорушним. З квитанцїї від 12 жовтня 2009 року вбачається, що [PERSON] отримав від АКБ «Європейський» 22248,32 грн. Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позов [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди підтягає частковому задоволенню. Таким чином, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт неналежного виконання своїх зобов»язань відповідачем відповідно до п.3.7, і позивачу як споживачу заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню на підставі положень Закону « Про захист прав споживачів». Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового гошового відшкодування шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При вирішенні питання про відшкоду вання моральної шкоди суд керувався положеннями ст.1167 ЦК України та постановою № 4 Пленуму Верховного С від 31.03.1995 року „Про судову практику по справам про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди і вважає, що позивачу завдана моральна шкода, оскільки внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань він протягом позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися грошовими коштами. Внаслідок неправомірних дій відповідача був порушений звичайний ритм, який витрачав свій час на звернення до відповідача та інших інстанцій щодо відновлення своїх прав. Враховуючи суть позову, суд вважає достатнім стягнути з користь позивача компенсацію моральної шкоди в сумі 500 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 250 грн. -витрати на інформаційно -технічне забезпечення справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial