Jurisdiction: civil
Date: 2009-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу №14/04/08-К від 14.04.2008 р., укладеного між позивачем та відповідачем, та визнання за позивачем права власності на наступні транспортні засоби: автомобіль типу легковий універсал-В марки LEXUS моделі RX 350 чорного кольору, номер шасі JTJHK31U902040756, державний номерний знак [NUMBER], рік випуску 2007; автомобіль типу легковий комбі-В марки ВАЗ моделі 2108 синього кольору, номер шасі ХТА210800Н0101428, державний номерний знак [NUMBER], рік випуску 1987, а також щодо зобов'язання Управління [PERSON] України в Харківській області зареєструвати дані транспортні засоби за позивачем. Позовні вимоги позивачем обґрунтовано тим, що відповідачем всупереч умовам договору не було знято з обліку в органах МРЕВ ДАЇ та не було передано у власність позивачеві повністю сплачене позивачем спірне майно, що відповідно до положень статті 620 Цивільного кодексу України є підставою для витребування такого майна у відповідача на користь позивача. Також, на думку позивача, сторонами було досягнуто домовленості щодо усіх суттєвих умов договору купівлі-продажу транспортних засобів та цей договір було частково виконано, що позбавляє сторони договору необхідності нотаріального посвідчення даного договору згідно положень ч.2 ст.220 ЦК України. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач, треті особи або їх представники в судове засідання не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заперечень або інших матеріалів по справі суду не надали, заяви про відкладення розгляду справи до суду також не надходило. За згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно зі ст.224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, вислухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав. 14 квітня 2008 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу №14/04/08-К від 14.04.2008 р., за яким відповідач зобовязаний був в термін до 30 квітня 2008 р. зняти з обліку в органах МРЕВ ДАЇ та передати у власність позивачеві автомобіль типу легковий універсал-В марки LEXUS моделі RX 350 чорного кольору, номер шасі JTJHK31U902040756, державний номерний знак [NUMBER], рік випуску 2007, дата реєстрації за відповідачем 08.04.2008 р. згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АХС099662; автомобіль типу легковий комбі-В марки ВАЗ моделі 2108 синього кольору, номер шасі ХТА210800Н0101428, державний номерний знак [NUMBER], рік випуску 1987, дата реєстрації за відповідачем 28.11.2006 р. згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу РСА №649868. В якості часткового виконання умов договору відповідач отримав від позивача 285 тис.грн., що становить загальну вартість спірного майна та підтверджується умовами договору, але відповідачем не було виконано своїх зобов'язань зі зняття з обліку та передання позивачеві у власність обох транспортних засобів, що є порушенням умов договору та фактично перешкоджає реалізації позивачем прав власника. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, про що свідчить стаття 527 Цивільного кодексу України. Згідно з положеннями статті 620 Цивільного кодексу України, у разі невиконання боржником обов'язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання. Право власності, відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України, набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до статті 41 Конституції України, жодна особа не може бути позбавлена права власності, право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 392 Цивільного кодексу України, захист права власності здійснюється судом, а власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Захист права власності здійснюється, зокрема, визнання судом такого права за заявою власника. У відповідності до статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та може звернутися до суду за захистом своїх цивільних прав. Способом захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання судом цього права. Відповідно до частини другої статті 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Крім того, у випадку визнання судом права власності на транспортні засоби підставою для проведення державної реєстрації транспортного засобу відповідно до абз.6 п.8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених Постановою КМУ від 07 вересня 1998 р. №1388, є копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичної чи фізичної особи, яка визнається власником транспортного засобу, його марки, моделі, року випуску, а також ідентифікаційних номерів складових частин. У відповідності до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Позивачем надані суду належні документальні докази, які підтверджують викладені у позові обставини. Натомість, ані відповідач, ані треті особи не надали суду жодного доказу, яким би перешкоджалося визнання договору купівлі-продажу дійним та визнання права власності позивача на спірні транспортні засоби. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved