Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-28 00:00:00

07 грудня 2009 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеними скаргами на постанову державного виконавця. В обґрунтування своїх скарг посилалася на те, 20.10.2009 р. ДВС винесено постанови про накладення штрафу в сумі 170 та 340 грн на [PERSON] за невиконання рішення апеляційного суду Миколаївської області, а 24.11.2009 р. ДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з неї цих штрафів. Скаржник вважає постанови незаконними, оскільки штраф накладено не на неї, а іншу особу [PERSON], а виконавче провадження про стягнення штрафу відкрито на її імя. Просила скасувати постанови ДВС про відкриття виконавчого провадження про примусове стягнення з неї штрафів. В судовому засіданні скаржник свої вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник ДВС доводи скарги не визнав, мотивуючи тим, що [PERSON] пропустила строк на оскарження постанов про накладення штрафів, де тільки в резолютивній частині була допущена помилка щодо її імені та по батькові, яка в подальшому була виправлена, але їй було відомо, що постанови складені саме відносно неї, а не іншої особи. Заслухавши пояснення скаржника і представника ДВС, дослідивши докази по справі, матеріали цивільної справи (№ 2-869/09), суд приходить до висновку, що скарги задоволенню не підлягають з таких підстав. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативними актами, виданими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно зі статей 5, 7 цього ж Закону державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23.09.2009 р., яке ухвалою Верховного Суду України залишено без змін, постановлено зобовязати [PERSON] повернути [PERSON] металевий торгівельний кіоск. Судом зясовано, що 20.10.2009 р. ДВС винесено постанову відносно [PERSON] про накладення штрафу в розмірі 170 грн за невиконання вищезгаданого рішення суду і повторно зобовязано останню виконати це рішення до 30.10.2009 р. Вказаного числа, тобто 30.10.2009 р. у звязку з повторним невиконанням рішення суду ДВС винесено постанову відносно боржника про накладення штрафу в подвійному розмірі 340 грн. 24 листопада 2009 р. постановами ДВС відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] накладених на неї відповідними постановами штрафів. У судовому засіданні [PERSON] пояснила, що умисно не виконувала рішення суду, оскільки чекала рішення Верховного Суду України на її касаційну скаргу. Не виконувала і не оскаржувала постанови про накладення на неї штрафу, так як в резолютивній частині цих постанов державним виконавцем вказано не її імя та по батькові. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконані лише боржником, державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника\~ фізичну особу в розмірі від двох до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та призначає новий строк для виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає штраф на боржника у подвійному розмірі. У судовому засіданні [PERSON] пояснила, що умисно не виконувала рішення суду, оскільки чекала рішення Верховного Суду України на її касаційну скаргу. Не виконувала і не оскаржувала постанови про накладення на неї штрафу, так як в резолютивній частині цих постанов державним виконавцем вказано не її імя та по батькові. Отже за таких обставин ДВС правомірно винесено постанови про відкриття провадження у справах про стягнення штрафу з боржника, а тому суд не вбачає правових підстав щодо скасування спірних постанов. Твердження скаржника щодо зазначення у постановах про накладення штрафу не її імя та по батькові, як доказ того, що постанови винесено відносно іншої особи, суд не приймає до уваги, оскільки боржник розуміла зміст винесеної постанови і те, що вона винесена відносно неї, а не іншої особи, що вона підтвердила у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed