Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-02 00:00:00

[PERSON] 26 травня 2008 року звернувся з позовом до приватної агрофірми «Агроінвест» про стягнення заробітної плати, зміни формулювання причини звільнення, компенсації за час затримки видачі трудової книжки, вимушеного прогулу, проведення затримки розрахунку та за завдану моральну шкоду. З позовної заяви вбачається, що 20 січня 2004 року позивач [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду [INFO], 11 квітня 2008 року ним подана заява про звільнення з роботи за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України. Позивач стверджує, що генеральний директор ПА «Агроінвест» [PERSON] погодився з даною заявою, заявив, що звільняє його з роботи з 11.04.2008 року, наказав здати той же день службовий автомобіль, а трудову книжку пообіцяв видати після здачі звітів у бухгалтерію про матеріальні цінності. 28.04.2008 року [PERSON] здав головному бухгалтеру накладну на підшипник, а 12.05.2008 року звернувся за трудовою книжкою до інспектора по кадрах [PERSON], яка повідомила, що його звільнено за прогул, але відмовилася видати наказ про звільнення і трудову книжку. Трудову книжку йому видали 22.05.2008 року, а копію наказу так і не видали. Не видали також остаточний розрахунок при звільненні в розмірі 1100 грн. Стверджує, що неправомірними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду. Просить змінити формулювання причин звільнення з роботи з приватної агрофірми «Агроінвест» із «звільнений з підприємства і з роботи по ст. 40 п. 4 КЗпП України» на «звільнений за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України», стягнути на його користь невиплачену суму розрахунку 1100 гривень, заробітну плату за весь час затримки видачі трудової книжки і розрахунку, 1000 грн. - за надану правову допомогу , просить також допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежів за один місяць. В судовому засіданні 18.11.2008 року [PERSON] збільшив позовні вимоги, зазначивши, що просить стягнути з відповідача заподіяну йому моральну шкоду в сумі 15000 грн., невиплачену суму розрахунку 1175 грн. 27 коп., компенсацію за весь час вимушеного прогулу, затримки видачі трудової книжки, затримки розрахунку ( станом на 18.11.2008 року.10850 грн.). В судовому засіданні позивач [PERSON] і його представник [PERSON] позов підтримали в повному обсязі. [PERSON] суду пояснив, що він звернувся з заявою про звільнення 11.04.2008 року, в його присутності генеральний директор [PERSON] написав на заяві резолюцію «звільнити», наказав здати автомобіль, прозвітуватися перед бухгалтерією за матеріальні цінності, взяті під звіт, а вже потім отримати трудову книжку. На другий день запропонували розрахуватися за власним бажанням його матері [PERSON]. Про те, що його звільнили за прогули йому стало відомо лише 12.05.2008 року, трудову книжку видали лише 22.05.2008 року, копію наказу разом з трудовою книжкою не видали. В резолюції на його заяві про звільнення після слова «розрахувати» слова, « відпрацюючи два тижні» дописані іншою ручкою. Остаточний розрахунок , що належав при звільненні, йому не видали до цього часу. При звільненні не дотрималися вимог ст. 33 Закону України « Про статус депутатів місцевих рад» і не попередили про його звільнення Великобагачанську районну раду, депутатом якої він є. Незаконним звільненням, затримкою видачі трудової книжки, невиплатою остаточного розрахунку при звільненні йому заподіяли моральну шкоду в розмірі 15000 грн. Компенсацію за час вимушеного прогулу, затримки видачі трудової книжки, затримки розрахунку, яка в позові розрахована в сумі 10850 грн. станом на 18.11.2008 року, просить стягнути на час прийняття рішення по справі. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON], представник третьої особи [PERSON] [PERSON] позов не визнали і суду пояснили, що [PERSON] звільнений 25.04.2008 року за прогули без поважних причин, бо він, подавши заяву про звільнення за власним бажанням, не відпрацював два тижні як того вимагає ст. 38 КЗпП України. На заяві генеральний директор [PERSON] написав резолюцію « звільнити, відпрацювати два тижні». Директор [PERSON] звертався до генерального директора з докладними про відсутність [PERSON] на роботі. Трудову книжку [PERSON] отримати відмовився, після того як йому стало відомо про звільнення за прогули, про що складено відповідний акт. Остаточний розрахунок [PERSON] не виплатили, його сума 1175 грн. 27 коп., ця сума віднесена на часткове відшкодування сплачених підприємством штрафних санкцій з вини [PERSON] Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], його представника [PERSON], представників відповідача [PERSON] та [PERSON], представника третьої особи [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]., [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, вважає , що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] прийнятий на роботу в приватну агрофірму «Агроінвест» ( с. Попове Великобагачанського району) на посаду заступника директора по механізації з 20 січня 2004 року ( а.с. 19). Наказом № 35 від 25.04.2008 року звільнений з роботи за ст. 40 п. 4 КЗпП України, в мотивувальній частині наказу зазначено, що « в період з 12.04.2008 року по 26 квітня 2008 року заступник генерального директора по механізації [PERSON] був відсутній на робочому місці без жодних на те поважних причин, про що свідчить доповідна записка виконавчого директора ПА «Агроінвест» [PERSON] від 25.04.2008 року.» В матеріалах справи є також виписка з наказу № 40-к від 25 квітня 2008 року , в якому зазначено «звільнити [PERSON] з підприємства з роботи заступника ген. директора по механізації по ст. 40 п. 4 КЗпПУ з 25 квітня 2008 рок»,( а.с. 15). На підставі цього наказу зроблений запис про звільнення в трудовій книжці [PERSON]. ( а.с.4) такого змісту « звільнений з підприємства і роботи по ст. 40 п. 4 КЗпПУ.» 11 квітня 2008 [PERSON] звернувся до директора приватної агрофірми «Агроінвест» [PERSON] з заявою про звільнення , в якій він просить розрахувати з посади за власним бажанням. На заяві є резолюція з підписом ( як встановлено в суді це підпис [PERSON]) « Розрахувати. Відпрацювати 2 тижні». Судом до справи приєднано оригінал заяви [PERSON] про звільнення( а.с. 131). З табелю обліку робочого часу вбачається, що [PERSON] був відсутнім на роботі з 12 квітня 2008 року по 25 квітня 2008 року ( а.с. а.с. 79-80). З доповідних виконавчого директора [PERSON]( а.с.а.с. 17, 85, 86 ) вбачається, що [PERSON] на роботі і з 12 квітня 2008 року по 25 квітня 2008 року не був. З довідки, виданої ПА «Агроінвест» 24.10.2008 року, № 271, вбачається, що на час звільнення [PERSON] було не виплачено нараховану заробітну плату в сумі 596 грн. 92 коп. та компенсацію за невикористану відпустку 854 грн. 93 коп., сума остаточного розрахунку ( за вирахуванням податків і зборів) складала 1175 грн. 27 коп. Спору щодо розміру суми остаточного розрахунку немає. Встановлено, що цей розрахунок не виплачений [PERSON] до цього часу. Ця сума віднесена на часткове відшкодування сплачених штрафних санкцій до держбюджету, які виявлені Миргородською ОДПІ 14.05.2008 року за порушення норм обігу готівки, що допущені підзвітною особою [PERSON]( а.с. 81) Середня заробітна плата [PERSON] за лютий-березень 2008 року ( два останні календарні місяці роботи перед звільненням) складала 1500 грн. ( а.с. 84). Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 139 КЗпП України визначено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової та технологічної дисциплін. Судом встановлено, що письмових повідомлень [PERSON] з пропозицією отримати остаточний розрахунок та трудову книжку зі сторони відповідача не надходило. Твердження [PERSON]. про те, що йому не виплатили остаточний розрахунок нашли своє повне підтвердження під час розгляду справи, твердження щодо затримки видачі трудової книжки з вини відповідача не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні. Позивач [PERSON] суду пояснив, що він не приходив за трудовою книжкою до 12.05.2008 року, оскільки в нього не були здані в бухгалтерію накладні, а потім не було на роботі [PERSON], про те, що його звільніли за прогули [PERSON] стало відомо 12.05.2008 року від [PERSON], інспектора по кадрах, але трудову книжку йому видали лише 22.05.2008 року. Сторонами надані копії накладних за здані [PERSON] товарно-матеріальні цінності 30.04.2008 року та 12.05.2008 року ( а.с.а.с.25, 128,129). За клопотанням представників відповідача до матеріалів справи приєднано акт від 29 квітня 2008 року, з якого вбачається, що [PERSON] відмовився отримати трудову книжку. Судом допитані з цього приводу свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], не зважаючи на розбіжності між свідками в часі складання акту протягом 29.04.2008 року, всі підтвердили той факт, що коли [PERSON] стало відомо, що він звільнений за прогули, він відмовився отримувати трудову книжку, а отримав її лише 22.05.2008 року і 26.05.2008 року звернувся з позовом до суду. В судовому засіданні не знайшов свого підтвердження той факт, що генеральний . директор [PERSON] 11.04.2008 року в присутності [PERSON] написав резолюцію на його заяві про звільнення і повідомив йому, що він звільнений з 11.04.2008 року і запропонував здати ключі від машини. За клопотанням відповідача допитані свідки [PERSON] і [PERSON], які підтвердили, що 11.04.2008 року [PERSON] був до вечора в с. Матяшівка Великобагачанського району Полтавської області, де запускали нову сівалку, отже він не був в час, вказаний позивачем в с. Попове Великобагачанського району Полтавської області. [PERSON] пояснив суду, що він не одноразово, починаючи з 12.04.2008 року повідомляв генеральному директору [PERSON], що [PERSON] відсутній на роботі. Закріплену за ним автомашину [PERSON] залишив на току, в встановленому порядку він її не здав. Представник [PERSON] [PERSON] також заперечила той факт, що [PERSON] вів 11.04.2008 року з [PERSON] розмову про звільнення і підписував в його присутності заяву про звільнення, цю заяву йому передала [PERSON] і на заяві [PERSON] написана резолюція звільнити, відпрацювавши два тижні. Будь-яких поважних причин, з яких [PERSON] не вийшов на роботу після подання заяви про звільнення, судом не встановлено. Ніяких перешкод щодо виходу на роботу позивача адміністрація ПА «Агроінвест» протягом двох тижнів після подання ним заяви про звільнення не здійснювала. Суд за клопотанням позивача допитав свідків [PERSON]., матір позивача, [PERSON] та [PERSON], який в той час працював в ПА «Агроінвест», але повідомлені ними факти не ставлять під сумнів обставин звільнення [PERSON], які підтверджені свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і узгоджуються з письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України «працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган за два тижні.» Як вбачається з заяви [PERSON]. ( а.с. 131 ) він будь-якого строку розірвання трудового договору не визначав, за таких обставин звільнення [PERSON]. за ст. 38 КЗпП України мало відбутися за правилами ч. 1 ст. 38 КЗпП України, тобто [PERSON] після подання заяви про звільнення був зобов'язаний виходити на роботу протягом двох тижнів. [PERSON] не довів належними і достатніми доказами той факт, що протягом двох тижнів після звернення із заявою про звільнення роботодавець перешкоджав йому виконувати свої трудові обов'язки. [PERSON] також не доведений факт наявності у нього поважних причин для невиходу на роботу після подання заяви про звільнення та невидачі йому трудової книжки з тих підстав, що ним не були повністю здані товарно-матеріальні цінності. Виходячи зі змісту ст. 38, ст. 40 КЗпП України у разі подання працівником заяви про звільнення за власним бажанням, власник або уповноважений ним орган не позбавлений права звільнити його за винні дії з підстав, передбачених законом, але до закінчення встановленого ст. 38 КЗпП України строку попередження. Членом профспілки [PERSON] на час звільнення не був, в ПА «Агроінвест профспілкова організація відсутня ( а.с. 130). Відповідно до ст. 43-1 ч. 1 КЗпП України допускається звільнення без згоди виборного органу, якщо на підприємстві, в установі, організації немає первинної профспілкової організації. [PERSON] є депутатом Великобагачанської районної ради ( а.с. 5), відповідачем не надано суду доказів щодо виконання вимог ст. 33 Закону України « Про статус депутатів місцевих рад», про попередження про звільнення [PERSON] з ініціативи адміністрації, але суд вважає , що це порушення не є підставою для зміни формулювання причини звільнення [PERSON]. Отже, позивачем доведено, що Приватна агрофірма «Агроінвест» при його звільненні порушила строк виплати остаточного розрахунку, хоча спір про його розмір був відсутній, без передбачених законом підстав ці кошти утримані без згоди [PERSON]. в рахунок відшкодування штрафних санкцій ( а.с. 81), питання про стягнення яких на час розгляду справи знаходиться на вирішенні в Великобагачанському районному суді, що не заперечують представники відповідача. Відповідно до ст. 117 КЗпП України « в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України , при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На користь [PERSON]. повинний бути стягнутий середній заробіток , починаючи з 26.04.2008 року 3 грудня 2008 року ( дня ухвалення цього рішення) в сумі 10939 грн. 02 коп., виходячи з наступного розрахунку. Розмір середньоденної заробітної плати за лютий-березень 2008 року , розрахований згідно порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року, № 100 ( з наступними змінами і доповненнями) складає 73 грн. 17 коп. ( Так, за квітень 2008 року підлягає виплаті 219 грн. 51 коп.: 73 грн. 17 коп. Х 3 = 219 грн. 51 коп.; травень-листопад 2008 року -1500 грн. Х 7 = 10500 грн.; грудень 2008 року: 73 грн. 17 коп. Х 3 = 219 грн. 51 коп. Всього підлягає виплаті за затримку остаточного розрахунку - 10939 грн. 02 коп.). Позивачем також доведено, що невиплата остаточного розрахунку при звільненні призвела до моральних страждань, бо неотримання ним остаточного розрахунку вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 300 грн., в інший частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що інші позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження , в той час як представники відповідачів довели свої заперечення щодо позову за виключенням порушень, допущених в зв'язку з невиплатою остаточного розрахунку та моральної шкоди, пов'язаної з цим порушенням. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України " стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено." Суд приходить до висновку щодо часткового задоволення витрат на правову допомогу позивача [PERSON]., враховуючи обсяг наданої правової допомоги та пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial