Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-07 00:00:00

У судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що 25 липня 2006 року, [PERSON] під час виконання трудових обовязків, керуючи автомобілем MA3-5433, порушивши Правила дорожнього руху, допустив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi L300», що належить позивачу. Внаслідок цього його автомобілю заподіяно механічних пошкоджень. Стверджує, що внаслідок пошкодження його автомобіля не зміг ним користуватись протягом півтора місяця, змушений був відшуковувати інший транспорт для забезпечення роботи належних тому двох магазинів. У звязку з цим зазнав моральних страждань. Просив стягнути з відповідачів на його користь 510 грн. з урахуванням індексу інфляції у відшкодування майнової шкоди, 1000 гривень у відшкодування моральної шкоди та судові витрати. Відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги не визнали. Не заперечували вини водія [PERSON], який перебував у трудових стосунках з приватним підприємцем [PERSON] у скоєнні ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивача. Окрім того пояснив, що після ДТП він за власний рахунок транспортував автомобіль позивача на власну СТО, оскільки, як приватний підприємець надає такі послуги, після чого за власний рахунок провів ремонт автомобіля позивача й останній будь-яких претензій з цього приводу до нього не мав. Вважає, що позивачем не надано жодних доказів у обґрунтування та доведення моральної шкоди. Просив у задоволенні позову відмовити. Співвідповідач [PERSON] на розгляд справи до суду не зявився, хоча про день та час судового засідання був повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що внаслідок ДТП автомобіль позивача «Mitsubishi L300» отримав механічні пошкодження, внаслідок чого [PERSON], як власнику вказаного автомобіля було заподіяно майнову шкоду на суму 7846,82 грн., що підтверджується довідкою HACK «Оранта». У відшкодування вказаної шкоди позивач отримав 7336,82 грн. страхового відшкодування, за виключенням 510 гривень франшизи. Як встановлено судом з трудового договору, укладеного між ПП [PERSON] та [PERSON], останній скоїв ДТП в момент перебування у трудових правовідносинах з вказаним приватним підприємцем саме через порушення останнім Правил дорожнього руху, що підтверджується дослідженою судом постановою Сарненського районного суду Володільцем джерела підвищеної небезпеки є відповідач [PERSON], а тому, на підставі ч. 2 ст.1187 ЦК України, [PERSON] не може відповідати за заподіяну в результаті ДТП шкоду, у звязку із чим у задоволенні позовних вимог до нього слід відмовити. Отже, суд вважає доведеним наявність майнової шкоди, заподіяної позивачеві, що виразилась у пошкодженні належного йому автомобіля, протиправність поведінки водія, який перебував з відповідачем [PERSON] у трудових стосунках, його вину та причинний звязок між указаними елементами, а тому на підставі п.1 ч.1 ст. 1188, ч. 2 ст. 625 ЦК України, ч. 5 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позов у вказаній частині підлягає задоволенню на суму 772 грн., як суму майнової шкоди, непокритої страховим відшкодуванням (франшиза) з урахуванням індексу інфляції. Суд не може прийняти до уваги надану відповідачем накладну №54 від 14 серпня 2006 року як доказ витрат на ремонт автомобіля позивача, оскільки вказаний документ не містить вказівки на відпуск запчастин для ремонту автомобіля саме для позивача. Не може суд прийняти до уваги в заперечення на позов в частині відшкодування майнової шкоди також надану позивачем розписку, оскільки з її змісту слідує, що позивач будь-яких претензій до [PERSON] щодо стану здоровя, а не стану транспортного засобу - не має. Вимоги про відшкодування витрат по оплаті поштових відправлень для відповідачів не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ч. З ст. 79 ЦПК такі витрати не віднесено до судових витрат. При вирішенні питання про часткове задоволення позову у частині моральної шкоди, суд виходив із наступного. Суд вважає доведеними наявність шкоди, що виразилась у хвилюваннях, яких зазнав позивач внаслідок пошкодження його майна, що у свою чергу потягло за собою часткові вимушені зміни у його житті, порушення його нормальних життєвих зв'язків, доведеним наявність протиправної поведінки водія, який перебуває у трудових правовідносинах з відповідачем, що виразилось у порушенні Правил дорожнього руху, а також наявність причинного звязку між указаними елементами та вину відповідача. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню суд виходить із глибини характеру та обсягу психічних хвилювань та страждань позивача, що виникли у нього внаслідок заподіяння майнової шкоди пошкодженням належного йому автомобіля, необхідності відшуковувати кошти для організації життя. Суд також приймає до уваги те, що відповідач здійснив транспортування для ремонту та частково ремонт пошкодженого транспортного засобу, а також те, що автомобіль позивач; року випуску, відповідач з моменту ДТП до розгляду справи судом не вживав будь-яких заходів по відновленню автомобіля для використання його за призначенням, що вказує на відсутність нагальної потреби у використанні саме цього автомобіля. З урахуванням таких обставин, виходячи із вимог розумності і справедливості, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди на підставі ст. 23, 1167 ЦК України підлягають задоволенню частково на суму 250 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial