Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-21 00:00:00

Вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 01.06.1999 року відповідачка [PERSON] була визнана винною і засуджена за ст.215 ч.2 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі умовно з іспитовим строком 1 рік 6 місяців. Одночасно був частково задоволений цивільний позов потерпілого по кримінальній справі [PERSON] і стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] 15 607 грн.79 коп. заподіяної шкоди. Позивач [PERSON] 27.03.2008 року звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідачки 3295 грн. 99 коп. за прострочення виконання нею грошового зобов'язання згідно ст.625 ЦК України мотивуючи тим, що [PERSON]О після вступу 08.06.1999 року вироку суду в законну силу добровільно відмовилась відшкодовувати визначену судом шкоду, тому був виданий по справі виконавчий лист і в примусовому порядку через Державну виконавчу службу протягом 1999-2008 років проводилися відрахування із заробітної плати по місцю праці відповідачки. Позивач вважає, що внаслідок відмови [PERSON] від добровільного виконання грошового зобов'язання визначеного вироком суду і простроченого примусового такого виконання близько 10 років, за які відбулися інфляційні процеси, що призвело до знецінення грошових коштів, він поніс втрати внаслідок інфляції сума яких складає 2619 грн. 14 коп., а також три проценти річних від простроченої суми, що складає 676 грн. 85 коп. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги змінив і збільшив вказані розрахунки внаслідок зміни індексу інфляції у травні 2008 року, а також в зв'язку із сплатою відповідачкою частини боргу, відповідно змінився строк прострочки, змінилась також і сума трьох процентів річних - 688грн. 98 коп. Разом з тим позивач у відповідності з ст.85 ЦПК України просить стягнути з відповідачки його витрати, що пов'язані з явкою до суду з м. Львова до м. Миколаєва, що складають 30 грн. добових, що на час розгляду справи склало 420 грн., а також понесених ним судових витрат по оплаті судового збору 50 грн. та 30 грн. на ІТЗ розгляду судової справи. Станом на 22.04.2010 року сума інфляційних втрат відповідно індексів інфляції складає 935 грн. 08 коп., сума, що дорівнює 3% річних дорівнює 233 грн.25 коп., витрат пов'язаних з явкою до суду 420 грн., судового збору 50 грн. і вартості ІТЗ - 30 грн., - а всього 1668 грн. 33 коп., які позивач просить стягнути з [PERSON] Відповідачка [PERSON] і її представник [PERSON] у судовому засіданні позову не визнали та пояснили, що відшкодування шкоди згідно вироку суду відповідачкою проводилося належним чином і в добровільному порядку шляхом стягнення бухгалтерією по місцю праці 20 % заробітної плати, як аліментів. З такою формою виконання грошового зобов'язання сам позивач був згідний і жодних скарг не висловлював. Позовні вимоги [PERSON] вважають безпідставними оскільки позивач після ДТП продовжував користуватися своїм автомобілем, а потім його продав. Отримавши в лютому 2008 року повне відшкодування матеріальної і моральної шкоди позивач намагається повторного відшкодування неіснуючої шкоди і витрат, тому сторона відповідачки просить відмовити в заявленому позові за безпідставністю. Суд, вислухавши та перевіривши пояснення сторін, показання свідка, перевіривши матеріали справи, вважає що даний позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Як вбачається з вироку Миколаївського районного суду Львівської області від 01 червня 1999 року з [PERSON] було присуджено стягнення в користь [PERSON]Т 15 607 грн. заподіяної матеріальної і моральної шкоди внаслідок вчиненої відповідачкою [PERSON] дорожньо-транспортної події 31.08.1998 року. Як встановлено з пояснень сторін даний вирок в частині цивільного позову був звернений до примусового виконання шляхом видачі виконавчого листа і його виконанні за місцем праці [PERSON] Показами допитаної в судовому засіданні свідка [PERSON] стверджується, що працюючи головним бухгалтером Новороздільського політехнічного технікуму 12.08.1999 року із Державної виконавчої служби поступив виконавчий лист про відшкодування шкоди з викладача політехнікому [PERSON] в користь [PERSON]. Тому виконання його проводилося шляхом щомісячного відрахування 20 % від заробітної плати починаючи з 26.08.1999 року на протязі 10 років включно за грудень 2008 року. Факт щомісячних стягнень від заробітної плати [PERSON] в користь [PERSON] з серпня1999 року включно по грудень 2008 року стверджується наявними по справі довідками Новороздільського політехнікуму Отже, з відповідачки в користь позивача проводилось примусове стягнення сум від заробітної плати в рахунок відшкодування [PERSON] шкоди щомісячно в розмірі 20% заробітку [PERSON] починаючи з серпня 1999 року включно по грудень 2008 року. Тому відповідно положень ст..625 ЦК України наступає відповідальність [PERSON] за порушення грошового зобов'язання перед [PERSON] внаслідок прострочки його виконання з урахуванням встановленого індексу інфляції за цей час прострочення. Звідси для вирахування сум інфляційних втрат за кожен місяць прострочки судом береться зведена таблиця індексів інфляції за 1991-2008 роки включно та проведений позивачем розрахунок таких втрат за період з 01.04.2005 року по 21.06.2008 року (а.с, а.с.44-48), що в загальному згідно заяви позивача про уточнення розрахунку сум коштів від 22.04.2010 року складає 935 грн.08 коп. Разом з тим судом не можуть бути задоволені позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідачки суми 233 грн. 25 коп. 3-х процентів річних оскільки таким правом наділені ліцензовані установи та організації, які здійснюють надання позик і кредитів, однак фізичні особи таким правом не наділені, тому в цій частині позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Судом не можуть бути прийняті до уваги покликання і заперечення в судовому засіданні сторони відповідачки [PERSON] і її представника [PERSON]В . про те ,що відшкодування [PERSON] шкоди позивачу проводилося в добровільному порядку, хоча внаслідок ДТП [PERSON] продовжував користуватися цим же автомобілем тому цей позов є спробою повторного стягнення з відповідачки неіснуючої шкоди, - оскільки дані твердження сторони відповідачки є нелогічні, непослідовні, суперечливі і не відповідаючі встановленим обставинам по справі, суд їх розцінює як спробу [PERSON] уникнути матеріальної відповідальності за допущене порушення грошового зобов'язання. Суд вважає за можливе задоволити позовні вимоги [PERSON] щодо відшкодування його витрат, що пов'язані з явкою до суду в 14 судових засідань внаслідок переїзду з м. Львова у м. Миколаїв виходячи із встановлених 30 грн. добових. Поверненню позивачу підлягають понесені ним судові витрати по сплаті судового збору 50 грн. і витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судової справи. На підставі наведеного та ст.. ст..509, 526, 530, 610, 611, 622, 625 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved