Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати за ним право власності на нежитлові приміщення кафе, які складаються з нежитлових приміщень підвалу №№ 0-2 0-21, площею 294,5 м2, нежитлові приміщення першого поверху №№ 1-1 1-9, площею 314,8 м2 та нежитлові приміщення антресолі №№ 1-11 1-21, площею 257,6 м2, загальною площею 866,9 м2, які розташовані в Літ. «А-2» по вул. Квітки-Основяненка, 7 в м. Харкові. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, пояснивши, що позивач, реалізовуючи право розпорядження нерухомим майном, що належить йому на праві власності, з дотриманням будівельних норм, правил та технічних вимог здійснив перепланування та переобладнання власних приміщень з розширенням антресольного поверху, внаслідок яких збільшилась загальна площа вказаних приміщень. Позивач посилається на норми Цивільного кодексу України відповідно до яких право розпорядження майном є одним зі складових права власності та полягає у можливості власника самостійно вирішувати фактичну та юридичну долю майна. До того ж позивач зазначив, що Цивільним кодексом України прямо передбачено право особи самостійно здійснювати перепланування та реконструкцію належних йому приміщень. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, вказуючи на те, що позивачем порушено порядок оформлення обєкту самочинного будівництва. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 26 травня 2005 року зареєстрованому в реєстрі за № 1420 позивачу [PERSON] на праві приватної власності належать нежитлові приміщення у літ. «А-1» та в літ. «А-2» в будинку № 7 по вул. Квітки-Основяненка в м. Харкові. Вказаний договір купівлі-продажу було зареєстровано в КП «Харківське бюро технічної інвентаризації» 10 червня 2005 року за № 7487903 (реєстраційний № 11050571), як це передбачено цивільним законодавством України. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право розпорядження майном є одним зі складових права власності, як це передбачено ст. 317 Цивільного кодексу України та полягає у можливості власника самостійно вирішувати фактичну та юридичну долю майна. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 320 Цивільного кодексу України передбачено право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності. Користуючись наданим правом, з метою здійснення господарської діяльності та для задоволення власних потреб позивачем за власні кошти була здійснена реконструкція та перепланування цих приміщень з розширенням антресольного поверху, внаслідок яких збільшилась загальна площа вказаних приміщень. За результатами технічної інвентаризації проведеною КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», відображеної в технічному паспорті, після проведення будівельних робіт, повязаних з реконструкцією вищевказаних нежитлових приміщень, на сей час спірним нерухомим майном є нежитлові приміщення підвалу №№ 0-2 0-21, площею 294,5 м2, нежитлові приміщення першого поверху №№ 1-1 1-9, площею 314,8 м2 та нежитлові приміщення антресолі №№ 1-11 1-21, площею 257,6 м2, загальною площею 866,9 м2, які розташовані в Літ. «А-2» по вул. Квітки-Основяненка, 7 в м. Харкові. До того ж, як підтверджується наданими позивачем доказами, позивач здійснив перепланування приміщення виключно за рахунок приміщень що перебувають у його власності, з чого суд встановив, що такі дії позивача не призвели до порушення прав власників інших приміщень у будинку. На цей час скарг або заперечень з боку власників приміщень будинку щодо порушення або оспорювання їхніх прав до позивача не надходило. Інформація щодо надходження подібних скарг як до виконавчого комітету міської ради так і до інших органів влади та управління також відсутня. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд також зазначає, що відповідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5 (зі змінами та доповненнями), рішення суду про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна є правовстановлюючими документом. Реєстрація об'єктів нерухомості проводиться комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації в порядку, визначеному законодавством. Враховуючи вищевикладене, а також відсутність подій порушення прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб при здійсненні реконструкції спірних нежитлових приміщень, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими, підтвердженими, наданими доказами та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved