Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-05 00:00:00

Позивач у жовтні 2008 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог послався на те, що 26.09.2005 р. між його батьком [PERSON] та відповідачем був укладений договір депозитного банківського вкладу № SAMDN10000004009820, за яким на депозитний рахунок банку були покладені грошові кошти у сумі 2.078, 27 доларів США на строк до 26.09.2006 р. Договором було передбачено, що у випадку, коли при закінченні строку дії договору жодна з сторін не виявить бажання його розірвати, він є продовженим на той же строк. 13.03.2008 р. [PERSON] помер, на підставі заповідального розпорядження його права та обовязки у спірних правовідносинах перейшли до позивача, який 20.10.2008 р. звернувся до відповідача з заявою про дострокове розірвання вищезазначеного договору, втім у поверненні коштів йому було відмовлено з посиланням на обмеження дострокового виконання зобовязань комерційних банків, запроваджені НБУ. Фактично сума депозитного вкладу з нарахованими процентами була повернута позивачеві лише 28.09.2009 р. Вважаючи, що діями відповідача в частині обмеження позивача у здійсненні права власності останньому була заподіяна моральна шкода, позивач з урахуванням уточнення заявлених вимог (а.с. 43-46) просив суд стягнути з відповідача на його користь 34.400, 00 грн. у відшкодування моральної шкоди та 8.438, 24 грн. судових витрат. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги в уточненій редакції підтримав, на їх задоволенні наполягав. Представник відповідача до суду не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 70), про причини неявки суд не повідомив, що є підставою для закінчення розгляду справи без його участі. Вислухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 26.09.2005 р. між батьком позивача [PERSON] та відповідачем був укладений договір депозитного банківського вкладу № SAMDN10000004009820, за яким на депозитний рахунок банку були покладені грошові кошти у сумі 2.078, 27 доларів США на строк до 26.09.2006 р. (а.с. 47). Згідно п. 5 цього договору у випадку, коли при закінченні строку дії договору жодна з сторін не виявить бажання його розірвати, він є продовженим на той же строк. У подальшому цей договір не розривався, грошові кошти залишалися на депозитному рахунку. 13.03.2008 р. [PERSON] помер (а.с. 7). 07.10.2008 р. позивачеві було видане свідоцтво по право на спадщину за заповідальним розпорядженням на грошові внески спадкодавця до ЗАТ КБ ПриватБанк, в тому числі за договором депозитного банківського вкладу № SAMDN10000004009820 (а.с. 48). 20.10.2008 р. позивач як наступник прав та обовязків вкладника звернувся до відповідача з заявою про дострокове розірвання договору (а.с. 49), у задоволенні якої йому було відмовлено з посиланням на обмеження, встановлені Постановою Правління НБУ від 11.10.2008 р. № 319 (а.с. 51). Фактично належні позивачеві грошові кошти були видані йому 28.09.2009 р. Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд доходить висновку про наступне. Так, оскільки позивач на підставі заповідального розпорядження є наступником прав та обовязків померлого вкладника [PERSON], спірні правовідносини врегульовані законодавством про захист прав споживачів. Оскільки відшкодування такої шкоди у правовідносинах даного виду за викладених фактичних обставин законом не передбачене, у задоволенні позову належить відмовити. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі при цьому позивачеві не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed