Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 15.02.2004 року між нею та відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким вона передала відповідачам на відкриття та розвиток власної підприємницької справи грошові кошти у розмірі 100 000 доларів США строком на 5 років під 5% річних, сума позики на той час в гривні становила 533 060 грн. Відповідачі зобов"язалися перед нею щорічно повертати частину боргу в розмірі не менше 20 000 доларів США та відсотки до повного повернення суми боргу. Для забезпечення належного виконання відповідачами умов по договору позики, вони домовилися про укладення між ними договору застави (іпотеки) будинку №30 по вулиці Броварське шосе в місті Києві, що належить відповідачу [PERSON] на праві власності згідно договору дарування від 15.09.1986 року. При укладенні договору позики і при укладенні договору застави (іпотеки) були присутні свідки, які засвідчували дійсну волю сторін та послідовність їх дій. Укладення договорів відбулося в неділю на прохання відповідачів, так як всі інші дні тижня у них були зайняті, відповідачі запевнили її і у недоцільності нотаріального посвідчення договору і його подальшій державній реєстрації, користуючись давніми приятельскими відносинами з нею, з 90-х років вони всі спільно займалися діяльністю по перевезенню та продажу товарів до Польщі. Відповідачі запевняли, що вони повернуть борг, а в іншому разі передадуть у власність їй будинок [PERSON], який і був ініціатором відкриття власної підприємницької справи, а відповідно і ініціатором позичення у неї коштів. Відповідачі частково розпочали виконання умов основного та похідного зобов"язань, за розпискою відповідачі 20.01.2005 року та 13.02.2006 року повернули їй 20 000 доларів США та 5 000 доларів США відсоткові, а 10.01.2007 року частково повернули борг в розмірі 5 000 доларів США. Після цього повернення грошових коштів зупинилося, за словами відповідачів з підстав відсутності фінансових можливостей. Протягом останніх двох років вона, виходячи з колишніх дружніх відносин з відповідачами, намагалася вирішити з ними питання про повернення боргу або передання їй у власність заставленої нерухомості мирно в досудовому порядку, щоб хоч частково покрити заборгованість, але відповідачі продовжували протягом тривалого часу запевняти її обіцянками про вирішення проблем, однак жодних реальних дій, спрямованих на реальне вирішення проблеми, не здійснювали, чим змусили її звернутися за захистом своїх майнових прав до суду. В судове засідання представник позивача не з"явився, надав суду заяву з проханням позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та просив розглянути справу у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлявся телеграмою та повідомленням через ЗМІ газету "Урядовий кур"єр". Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, надав суду заяву в якій зазначив, що проти задоволення позову не заперечує, просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, оскільки викладені в позові юридичні факти відповідають дійсності. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в суді та підлягають задоволенню. В суді встановлено, що згідно до розписки, написаної 15.02.2004 року, відповідач [PERSON] спільно з відповідачем [PERSON] на розвиток власного бізнесу взяли в борг строком на п"ять років у позивачки [PERSON] 100 000 доларів США під 5 відсотків річних, що в еквіваленті є 5,3306 грн. за долар США. Відповідачі зобов"язалися повернути борг та проценти частинами, шляхом повернення щорічно суми у розмірі не менше 20 000 доларів США до повного повернення боргу. В указаній розписці зазначено, що в разі порушення зобов"язань по повернення боргу зі сторони боржників відповідачів, [PERSON] позивачка буде мати повне право задовольнити свої вимоги за рахунок майна [PERSON], а саме будинку №30 по проспекту Броварському в місті Києві, що належить останньому на праві приватної власності, та що передається в заставу забезпечення даного зобов"язання по окремому договору. У разі недостатності названого майна позивачка має право задовольнити свої вимоги за рахунок будь-якого іншого майна боржників відповідачів. В даній розписці зазначено, що вона складена відповідачем [PERSON] власноручно, в приміщенні будинку №30 по Броварському проспекту в Місті Києві, знаходячись в свідомості, без застосування фізичного або психологічного впливу. Розписка має підписи всіх вказаних осіб позивачки, відповідачів. Крім того, на зворотній стороні розписки містяться відмітки за підписами позивачки, відповідачів про повернення частково боргу: 20.01.2005 року борг у розмірі 20 000 доларів США та відсотки 5 000 доларів США; 13.02.2006 року борг у розмірі 20 000 доларів США та відсотки 5 000 доларів США; 10.01.2007 року борг у розмірі 5 000 доларів США та зазначено, що відсотки 5 000 доларів США та частина боргу 15 000 доларів США будуть доплачені протягом місяця по курсу 5,05 грн. за 1 долар США. Інших відміток дана розписка не має. З наданої копії договору застави (іпотеки) від 15.02.2004 року, укладеного між [PERSON] - позивачкою та [PERSON] відповідачем, встановлено, що сторони домовилися про те, що даний договір забезпечує належне виконання в повному обсязі вимог [PERSON], що випливають з договору займу, укладеного 15.02.2004 року. Предметом іпотеки є будинок №30 по Броварському проспекту в місті Києві, який належить [PERSON] на підставі договору дарування від 05.09.1986 року. В договорі іпотеки вказані права [PERSON], яка в разі порушення виконання боржниками грошових зобов"язань по договору займу має право звернути стягнення на предмет іпотеки. З позовної заяви встановлено, що відповідачі не виконали свого обов"язку по договору позики щодо повернення в повному обсязі боргу в розмірі 100 000 доларів США в еквіваленті 533 060 грн., чим порушили умови основного зобов"язання забезпеченого заставою. Згідно відміток на розписці відповідачами була реально повернута позика в сумі 45 000 доларів США та відсотки в сумі 10 000 доларів США. За п"ять років відсотки мали становити суму 25 000 доларів США; договірна вартість предмету застави визначена сторонами 20 000 доларів США. Виходячи з даних розрахунків, встановлено, що на даний час існує заборгованість у розмірі 15 000 доларів США за відсотками та по основному боргу 55 000 доларів США. Враховуючи вартість заставленого майна, заборгованість становить 50 000 доларів США (непокрита заставою). Згідно курсу НБУ на час подачі позову до суду 1 долар США є еквівалентом 7,981 грн. Сума заборгованості непокритої заставою становить 399 050 грн. Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов"язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та в строки, визначені договором. Судом враховується те, що договір позики і договір застави (іпотеки) були спрямовані на реальне настання правових наслідків. В даних договорах сторони обумовили всі істотні умови, відповідачами частково були виконані зобов"язання по основному договору, сплачувалися частково суми основного боргу та відсотки, що свідчить про те, що відповідачі погоджувалися з взятими на себе обов"язками по договорах, приступили до їх виконання. Суд приймає до уваги те, що відповідачі свідомо ухилилися від нотаріального посвідчення договору застави, як вказано в позовній заяві, так як інших даних суд не має. При цьому враховується і письмова заява відповідача [PERSON], надана до справи, в якій останній зазначив, що всі викладені в позові факти відповідають дійсності. Відповідно до ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Враховуючи викладене вище, та враховуючи те, що відповідачі частково виконали умови договору позики, а договір застави є похідним від нього зобов"язанням, суд вважає, що є всі підстави для визнання договору застави (іпотеки) дійсним. В силу ст.575 ч.1 ЦК України вказаний договір застави є іпотекою, оскільки предметом застави є нерухоме майно. Відносини щодо такої застави регулюються ЦК України та Законом України "Про іпотеку". Статтею 33 вказаного закону передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов"язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов"язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У відповідності з п.2.1.5. та п.3 договору застави (іпотеки), укладеного між сторонами, позивачка має право, за умови неналежного виконання відповідачем обов"язків за основним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права продати предмет іпотеки або шляхом передання їй права власності на предмет іпотеки. Позивачка, користуючись визначеними в договорі застави (іпотеки) правами та вимогами законодавства, просить передати їй у власність предмет застави, а непокриту заставою заборгованість просить стягнути з відповідачів солідарно. Дані вимоги знайшли своє підтвердження в суді та підлягають задоволенню. Відповідач [PERSON] є одночасно і боржником по договору позики і заставодавцем по договору застави (іпотеки). З відповіді БТІ від 21.01.2010 року встановлено, що цілий приватний будинок №30 по Броварському проспекту на праві власності зареєстрований за [PERSON] відповідачем по справі, на підставі договору дарування від 05.09.1986 року. До справи додано і вказану копію договору дарування. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved