Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що між ним та відповідачем був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11296233000 від 08.02.2008 року, згідно якого відповідач зобов"язався надати йому кредитні кошти в сумі 125 932 грн. Згідно розділу 2 договору в забезпечення виконання усіх грошових зобов"язань він передав в заставу відповідачу транспортний засіб марки Volkswagen модель Caddy, 2008 року випуску, червоного кольору, державний номер [NUMBER]. За домовленістю сторін вартість предмету застави складає 125 932 грн. В пункті 2.6 договору зазначено, що забороняється розпорядження предметом застави (наступна застава, передача в оренду, найм, позичку, лізинг, інше користування) без попередньої письмової згоди банку відповідача, а також забороняється експлуатація предмету застави з порушенням встановлених правил експлуатації та руху, експлуатація не за призначенням. Пунктами 8.1, 8.2 договору передбачені випадки звернення стягнення на предмет застави. При цьому дійшли згоди, що банк відповідач самостійно, на власний розсуд, встановлює черговість звернення стягнення або на предмет застави та /або на будь-яке інше майно і кошти позичальника, на яке відповідно до вимог закону може бути звернене стягнення. Пунктами 8.3 8.6 договору передбачено, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет застави в позасудовому порядку, про що має бути повідомлений позичальник, передбачено випадки позасудових способів звернення стягнення на предмет застави: передача застави у власність банку; продаж банком предмету застави. Під час укладання даного договору не було його (позивача) вільного волевиявлення і воно не відповідає його внутрішній волі, як передбачено ст.203 ЦК України. Крім того, договір застави не посвідчений нотаріально, що також є порушенням законодавства статті 219 ЦК України. Під час підписання договору йому не подобалися пункти 2.1.-2.9. та 8.1.-8.7., однак працівники банку відповідача наполягали, що це стандартний договір і внести змін не можуть. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, просив їх задовольнити. Підтримав викладені в позовній заяві обставини та факти, додатково пояснив, що крім викладеного - основною причиною його звернення до суду з вказаним позовом є те, що сторона відповідача неналежно себе вела відносно нього, а саме, безпідставно просили слідчих утримати його автомобіль, який є його власністю. Не заперечував, що автомобіль був ним переданий іншій особі без письмової згоди на це відповідача, що це є порушенням умов договору. Зазначив, що іншої застави він не має, але обов"язково погасить кредит, заборгованість і без застави. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні та пояснив, що позивач при укладанні договору про надання йому споживчого кредиту та застави розумів зміст договору, умови, погоджувався з ними. Позивача ніхто не примушував підписувати даний договір, брати кредит саме в їх банку, це була його воля, його вибір. Спірні пункти договору не протирічать вимогам законодавства. Нотаріальне посвідчення договору застави передбачене у випадках, прямо встановлених законом або домовленістю сторін. Їх договір з позивачем був укладений в письмовій формі, обов"язкового нотаріального посвідчення такого договору законом не передбачено, сторони не домовлялися про його нотаріальне посвідчення. Зазначив, що на даний час позивач має велику заборгованість по сплаті кредиту, відсотків, чим порушує взяті на себе зобов"язання. Наявність застави була обумовлена договором, позивач на це погоджувався. Крім того, застава є забезпеченням виконання позивачем своїх обов"язків по кредитному договору. Зазначив, що позивач порушив умови договору застави, без відому банку передав заставлений автомобіль іншій особі, в результаті чого цей автомобіль предмет застави був затриманий. Просив врахувати надані ними письмові заперечення. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню. В суді встановлено, що 08.02.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11296233000. Згідно до умов даного договору позивачу було надано кредит в сумі 125 932 грн., цільове призначення на придбання автомобіля. У забезпечення виконання всіх грошових зобов"язань (сплати кредиту, процентів) позивач передав банку відповідачу в заставу транспортний засіб автомобіль Volkswagen модель Caddy, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER]. Передбачено в п.2.6. договору, що позивачу забороняється розпоряджатися предметом застави (наступна застава, передача в оренду, найм, позичку, лізинг, інше користування тощо) без попередньої письмової згоди банку. З листа Прокуратури Житомирської області від 14.04.2009 року встановлено, що автомобіль позивача, що перебував у заставі банку відповідача, був вилучений та поміщений на зберігання на територію УБОЗу УМВС України в Житомирській області в ході досудового слідства по кримінальній справі. Даний автомобіль 09.12.2008 року був оглянутий та було винесено рішення про визнання його речовим доказом. 24.12.2008 року за зверненням позивача слідчим було прийняте рішення про передачу автомобіля позивачу на зберігання. В подальшому виконання цього було тимчасово зупинено, у зв"язку з надходженням клопотання з "УкрСиббанку" про неповернення позивачу автомобіля, оскільки останній не сплачує необхідні платежі по кредиту. В подальшому, а саме 10.04.2009 року автомобіль та документи на нього були передано позивачу на зберігання, під розписку. Позивач в судовому засіданні пояснив, що його вимоги виникли у зв"язку з тим, що відповідач незаконно заборонив СУ МВС України в Житомирській області видавати йому його автомобіль, що потягло за собою неможливість сплачувати кредит та відсотки. Дані пояснення судом не можуть бути прийняті до уваги, так як утримання автомобіля, що перебував у заставі відповідача, ніяким чином не є перешкодою для виконання позивачем своїх обов"язків по кредитному договору щодо сплати кредиту та відсотків. Крім того, в суді було встановлено, що даний автомобіль був переданий позивачем іншій особі, відносно якої в подальшому було порушено кримінальну справу, а автомобіль був визнаний речовим доказом. Цими діями позивач порушив вимоги договору стосовно заборони розпоряджатися заставленим майном без письмової згоди заставодержателя банку. Не можуть бути прийняті до уваги і посилання позивача на те, що умови спірного договору є недійсні, протизаконні в частині, що стосуються застави транспортного засобу, так як доказів цьому суду не було надано і із змісту спірного договору не було встановлено невідповідності умов спірного договору діючому законодавству, та не було встановлено, що умови договору порушують права позивача. Відповідно до ст.203 ЦК України, на порушення якої посилається позивач, волевиявлення учасника провочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. По даній справі встановлено, що позивач з умовами договору був ознайомлений, підписав його, ніяких доказів того, що його примусили це зробити, суду не було надано. Крім того, позивач сам обрав банк, погодився з умовами договору, підписав його, що свідчить про його вільний вибір, про його волевиявлення. Безпідставним є і посилання на ст.219 ЦК України, якою передбачено, що у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього договору, такий правочин є нікчемним, так як спірний договір є двостороннім договором і вказана стаття ніякого відношення до цього не має. Крім того, статтею 209 ЦК України передбачено, що правочин вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Спірний договір не передбачає обов"язкового нотаріального посвідчення і даних про те, що між сторонами була домовленість про нотаріальне посвідчення спірного договору суду не надано. Крім того, між сторонами було укладено не окремий договір застави, а "договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу". Судом враховується і те, що у позивача в судовому засіданні з"ясовувалося питання про те, чи не бажає він здійснити заміну предмету застави, на що останній заперечив, зазначивши, що іншого майна він не має. Враховується те, що позивач вже протягом року не сплачує кредит та відсотки, має значну суму заборгованості. Перебування автомобіля в заставі з метою забезпечення кредиту, ніяким чином не порушує права позивача щодо його власності на автомобіль. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed