Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-15 00:00:00

Позивач-відповідач [PERSON], звернулася до суду з даним позовом в обґрунтування якого зазначила, що вона з 25.04.1992 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] 17.03.2009 року рішенням Коростишівського районного суду даний шлюб було розірвано. Перебуваючи в шлюбних стосунках наприкінці 2006 року для потреб сім»ї був придбаний в кредит легковий автомобіль. За взаємною домовленістю договір купівлі-продажу, реєстрацію автомобіля та кредитний договір мали оформити на відповідача-позивача, договір поруки на моє ім»я, а погашати кредит за рахунок спільних зароблених коштів. Легковий автомобіль згідно договору купівлі-продажу від 03.10.2006 року було придбано в Житомирській філії ТОВ «Український автомобільний холдинг». Відповідно договору від цього ж числа покупець зобов»язаний був оплатити вартість даного автомобіля по ціні 46150 грн. та провести попередню оплату на протязі двох днів з моменту отримання повідомлення від банку про надання кредиту в розмірі 10% від вартості автомобіля тобто 4615грн. Попередня оплата у вказаному розмірі проведена, а решта коштів сплачена після отримання позики від АКБ «Правекс-Банк». Кредит надавався на строк з 05.10.2006 року до 05.10.2011 року. Позичальник зобов»язався погашати заборгованість за кредитом рівними частинами. З метою забезпечення виконання зобов»язання відповідача-позичальника за даним кредитним договором банк уклав договір застави транспортного засобу, та договір поруки. Відповідач зареєстрував придбаний автомобіль в органах ДАІ на праві власності за собою. В зв»язку з тим, що за час сумісного проживання в зареєстрованому шлюбі на придбання в кредит легкового автомобіля відповідачем було витрачено спільних коштів на загальну суму 36564,28 грн., позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь 1\\2 частину тобто 18282,14 грн., так як даний автомобіль залишається у його власності. Відповідач-позивач [PERSON], звернувся до суду з позовом в обґрунтування якого зазначив, що Коростишівським відділенням КБ «Приват-Банк» йому було надано кредитну карточку Приват-Банк «Універсальна» з сумою коштів у користування. Позивач-відповідач мала доступ до даної карточки і в певний період без його дозволу з кредитної карточки зняла кошти. На неодноразові звернення повернути йому кошти позивач-відповідач спочатку погоджувалася, а потім взагалі відмовилася. Коростишівським РВ УМВС по даному факту було проведено перевірку в ході якої з банку надано підтвердження, що дійсно кошти знімалися через банкомати через певні періоди на загальну суму 3850 грн. В зв»язку з тим. що [PERSON], повернути йому кошти не бажає, просив суд стягнути з неї на його користь вищезазначену суму. Позивач-відповідач [PERSON], та її представник [PERSON], в судовому засіданні подали заяву про зменшення позовних вимог і в подальшому підтримали її. Зустрічний позов визнали в повному обсязі. Відповідач-позивач [PERSON], та його представник [PERSON], первісний позов не визнали, просили суд відмовити в його задоволенні у зв»язку з безпідставністю. Зустрічний позов підтримали в повному обсязі просили суд його задовольнити. Суду пояснили, що даний автомобіль перебуває у власності банка, позивачем-відповідачем не ставилося вимога щодо визнання автомобіля та коштів які були сплачені на погашення кредиту та відсотків за користування кредиту в наслідок придбання автомобіля як спільною сумісною власністю. Третя особа представник акціонерного комерційного банку «Правекс-Банк» позовні вимоги по первісному позову підтримав та пояснив, що дані кошти були сплачені подружжям, власником автомобіля є [PERSON], але продати даний автомобіль не має права так як він перебуває у заставі банку до повного погашення кредиту. Суд, заслухавши пояснення сторін, представників, дослідивши надані сторонами докази, на засадах змагальності в межах позовних вимог, вважає, що первісний позов не підлягає до задоволення, зустрічний позов задоволенню підлягає в повному обсязі. Так, судом встановлено, що [PERSON], та [PERSON], перебуваючи в зареєстрованому шлюбі наприкінці 2006 року для потреб сім»ї придбали в кредит легковий автомобіль. За взаємною домовленістю договір купівлі-продажу, реєстрацію автомобіля та кредитний договір оформили на відповідача-позивача [PERSON], договір поруки на позивача-відповідача [PERSON] Погашати кредит домовилися за рахунок спільних зароблених коштів. Легковий автомобіль марки ВАЗ 21114 згідно договору купівлі-продажу від 03.10.2006 року було придбано в Житомирській філії ТОВ «Український автомобільний холдинг». Відповідно договор)мвід цього ж числа [PERSON], зобов»язаний був оплатити вартість даного автомобіля по ціні 46150 грн. та провести попередню оплату на протязі двох днів з моменту отримання повідомлення від банку про надання кредиту в розмірі 10% від вартості автомобіля тобто 4615грн. Попередня оплата у вказаному розмірі проведена, а решта коштів сплачена після отримання позики від АКБ «Правекс-Банк». Кредит надавався на строк з 05.10.2006 року до 05.10.2011 року. [PERSON], зобов»язався погашати заборгованість за кредитом рівними частинами в сумі 693 грн. З метою забезпечення виконання зобов»язання з відповідачем-позивачем (позичальником) за даним кредитним договором банк уклав договір застави транспортного засобу від 05.10.2006 року, та договір поруки з позивачем-відповідачем від 04.10.2006 року. Відповідач зареєстрував придбаний автомобіль в органах ДАІ на праві власності за собою. На придбання в кредит легкового автомобіля, як пояснює позивач-відповідач було витрачено спільних коштів на загальну суму 36564,28 грн., половина з яких становить 18282,14 грн., на які вона претендує так як автомобіль залишається у власності відповідача-позивача. Як вбачається із договору купівлі-продажу укладеного між продавцем ТОВ «Авто-Технологія» в особі директора Житомирської філії ТОВ «Український автомобільний холдинг» та покупцем [PERSON] в пункті третьому під назвою Перехід права власності у п.п.3.3. зазначено-покупець не має права розпоряджатися (крім передачі його в заставу АКБ «Правекс-Банк») та користуватися транспортним засобом до повної сплати ним загальної вартості транспортного засобу. В пункті четвертому під назвою Порядок державної реєстрації транспортного засобу в органах ДАІ України у п.п.4А зазначено-продавець не має права передати покупцю свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу до укладення Договору застави транспортного засобу між АКБ «Правекс-Банк» та покупцем. В зв»язку з тим, що на даний час відповідачем-позивачем [PERSON], кредит по сплаті загальної вартості транспортного засобу в повній мірі не проведено, автомобіль знаходиться у заставі банка, що підтвердилося у судовому засіданні поясненнями представника банку, у технічному паспорті на даний автомобіль стоїть приписка Кредит «Правекс-Банк» продаж заборонено, а тому автомобіль який був придбаний відповідачем-позивачем, позивачем-відповідачем у кредит під час перебування їх у шлюбі не знаходиться у повному володінні, користуванні та розпорядженні подружжя і не є об»єктом права спільної сумісної власності так як за автомобіль не проведений розрахунок перед банком і він знаходиться у заставі^Дрім того позивачем-відповідачем не ставилася вимога про визнання спільною сумісною власністю коштів які вони сплачували на погашення кредиту, який був наданий для придбання автомобіля так як відповідно до ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про безпідставність пред»явлених вимог по первісному позову, а тому відмовляє в його задоволенні. Оскільки в судовому засіданні позивач-відповідач зустрічний позов визнала повністю, визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, про задоволення його в повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з позивача-відповідача на користь відповідача-позивача підлягає до стягнення 51 грн., сплачених коштів за держмито та 252 грн., сплачених коштів за витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.60,63 СК України,

Outcome: approved