Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-21 00:00:00

Відкрите акціонерне товариство (далі ВАТ) „Лубнифарм” звернулося до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод та зняття з реєстрації. В позові вказало, що ВАТ„Лубнифарм” являється власником нежитлових будівель [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом на право власності на нерухоме майно САВ №247399 від 08.06.2007 року, виданого на підставі рішення Лубенської міської Ради від 24.12.1998 р. за №324. Відповідно до опису зазначених нежитлових будівель останні являють собою цегляні склади, тобто непридатні для проживання людей приміщення. 31.10.1989 року відповідачка - [PERSON] була прописана в даному приміщенні для постійного проживання органами внутрішніх справ, проте більше 10-ти років не проживає в цьому приміщенні. Таким чином реєстрація зазначена в даних обліку органів внутрішніх справ та домовій книзі приміщення не відповідає дійсним обставинам. Прохає зобов'язати [PERSON] звільнити приміщення, що знаходиться [ADDRESS]. А також зобов'язати Сектор громадянства іміграції реєстрації фізичних осіб Лубенського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області зняти з реєстраційного обліку [PERSON] [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача свої позовні вимоги підтримав на їх задоволенні наполягає. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, проти його задоволення заперечує. Представник Сектора громадянства іміграції реєстрації фізичних осіб Лубенського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області - Момот Р.М. проти позову не заперечує, покладається на думку суду. Представник третьої особи КП "Лубенське МБТІ" при вирішенні позову покладається на розсуд суду. З”ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Встановлено, що ВАТ”Лубнифарм” є власником нежитлових будівель, що розташовані [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом на право власності на нерухоме майно САВ №247399 від 8.06.2007 року, виданого на підставі рішення Лубенської міської Ради №324 від 24.12.1998 року. [PERSON] оскаржувала законність видачі свідоцтва на право власності на нерухоме майно до суду, але рішенням апеляційного суду Полтавської області від 4 вересня 2008 року [PERSON] у задоволенні позову до ВАТ”Лубнифарм”, Лубенського міськвиконкому, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно в частині права власності на будівлю літ.”А-1”,розташованої [ADDRESS] відмовлено. У 1950 році згідно інвентаризаційної справи МБТІ будівля А-1 значилася як житловий будинок-контора, в якій кімната 1-9 значиться як житлова. По обліках МБТІ дані по переобладнанню не житлової будівлю в житлову відсутні. Станом на 31.10.1989 року будівля А-1 належала до не житлового фонду. В 1988 році [PERSON] була поселена позивачем як молодий спеціаліст, а 31.10.1989 року була прописана в даному приміщенні для постійного проживання органами внутрішніх справ з дозволу позивача. Це приміщення складалося з 2-х жилих кімнат,кухні,веранди,було газо- та електрифіковане,тобто було пристосоване для проживання. Крім квартири, в якій проживала [PERSON] (кв.2 згідно домової книги), в іншій квартирі (кв.1) проживали і були прописані до 1996 року інші працівники об”єднання”Лубнихімфарм”, правонаступником якого є ВАТ”Лубнифарм”. Суд вважає, що згідно рішення адміністрації,[PERSON] на законних підставах була поселена у вищевказане жиле приміщення, проживала деякий час в ньому і користувалася ним до літа 2007 року (до розпорядження адміністрації ВАТ”Лубнифарм” не допускати її до цього приміщення). Те, що відповідачка вселялася і проживала в жилому приміщенні підтверджується тим, що на це приміщення як на жиле була заведена будинкова книга, яку було зареєстровано Лубенським МБТІ і в якій стоїть штамп про її прописку, органи внутрішніх справ на законних підставах прописали [PERSON] в 1989 році у цьому приміщенні, бо у не жилому приміщенні прописувати її не мали права, що підтвердили в судовому засіданні представники сектора ГІРФО МВ УМВС та Лубенського МБТІ, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В цьому жилому приміщенні знаходяться речі відповідачки, що підтверджується актом обстеження жилих умов від 29.05.2008 року. 10.12.2007 року [PERSON] звільнена з роботи в зв”язку зі скороченням штатів, що підтверджується відповідним записом у її трудовій книжці. Згідно ст..47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Суд не вбачає законних підстав у позовних вимогах позивача про звільнення [PERSON] жилого приміщення і зняття її з реєстрації, так як таке рішення фактично являється рішенням про виселення і цим порушується одне із основних конституційних прав громадян - право на житло. Ст.ст..110,111 Житлового кодексу України передбачено ,що якщо будинок у якому знаходиться жиле приміщення підлягає переобладнанню в нежилий громадяни виселяються з цих приміщень з наданням організацією іншого благоустроєного жилого приміщення, а в разі неможливості надання організацією жилого приміщення - виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів. Не можуть бути виселені зі службових жилих приміщень, гуртожитків особи, які пропрацювали на підприємстві не менш як десять років (ст.125,ст..132 ЖК України). Суд вважає, що в разі задоволення позову грубо порушуються норми Конституції України і житлового права і тому позов не підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed