Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-09 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про встановлення факту володіння її чоловіком [PERSON] на праві власності житловим будинком з надвірними будівлями, що знаходиться в селі Любовичі Малинського району по вулиці Леніна. 3, та визнання за нею (позивачкою) права власності на зазначений будинок як за спадкоємницею першої черги за законом на майно чоловіка, який помер 3 1 березня 2008 року. Зазначила, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини вона не зверталася, але постійно до дня смерті проживала разом з чоловіком, що свідчить про прийняття нею спадщини. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок не може через відсутність у чоловіка правовстановлюючих документів на житловий будинок. В ході розгляду справи співвідповідачем залучений син позивачки [PERSON], який на час смерті батька [PERSON] також постійно проживав разом з ним, заяви про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав і відповідно до ст.1269 Цивільного кодексу України вважається таким, що прийняв спадщину'. У судовому засіданні позивачка підтримала свій позов з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] сільської ради [PERSON] та [PERSON] позов визнали, просять його задовольнити. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах заявлених позовних вимог суд визнає, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачами не суперечить закону, не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому позов може бути задоволений судом. Право позивачки на спадкове майно [PERSON] підтверджується копіями свідоцтва про їх одруження та смерть останнього (а.с.3,4). Згідно довідок [PERSON] сільської ради, виписок із погосподарських книг (а.с.5.6,19,20, 31-42), а також свідчень свідків [PERSON] та [PERSON], які проживали по-сусідству з позивачкою та її чоловіком, жилий будинок по вулиці Леніна, 3 в селі Любовичі Малинського району був побудований позивачкою та її чоловіком у 1963 році. Господарство відносилось до типу колгоспників, головою якого був [PERSON] Подружжя проживало в ньому постійно до смерті чоловіка, а в даний час живе позивачка з сином. Архівні дані про виділення земельної ділянки під забудову не збереглися (а.с.21). Таким чином суд визнає, що [PERSON] проживав в цьому будинку, володів ним і користувався з дня забудови по день смерті, що свідчить про володіння ним на праві власності. Від встановлення даного факту залежить реалізація спадкового права заявниці на спадкове майно. Малинське районне державне комунальне підприємство технічної інвентаризації, виготовивши технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду по вулиці Леніна за № 3 в селі Любовичі та визначивши його інвентаризаційну оцінку у розмірі 49764 гривні, не зареєструвало право власності на померлого, що позбавляє позивачку можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначене майно в нотаріальній конторі.? Згідно з ч.5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Це свідчить про те, що [PERSON] належить спадкове майно чоловіка [PERSON] з дня його смерті. Статтею 392 цього Кодексу передбачено, що власник майна може предявити позов пре визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Відповідач [PERSON] заявив про відмову від отримання свідоцтва про право на спадщину. Через відсутність правовстановлюючих документів про право власності на житловий будинок померлого [PERSON], які в силу ч.4 ст.25 Цивільного кодексу поновити неможливо, вимоги позивачки про визнання за нею права власності на спадкове майно підлягають задоволенню. Позивачка, будучи потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи (а. с. 12), звільнена від сплати судового збору в силу п.1 8 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21.01.1993р. Судовий збір у розмірі 497грн. 64коп. суд покладає на відповідачів.

Outcome: approved