Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ ВКФ "Інжкомплект" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та за час затримки виплати заробітної плати, а також відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що він працював у відповідача на посаді водія з 20.04.2005 року по 15.02.2006 року. З 15.02.2006 року він звільнився з займаної посади за власним бажанням. Але після звільнення йому не була виплачена заробітна плата за січень та лютий 2006 року в розмірі 1.020 грн. На підставі викладеного він вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 1.020 грн., а також компенсацію за час затримки виплати заробітної плати за період з 16.02.2006 року по 11.12.2006 року (час оформлення на нову роботу) в розмірі 6.843 грн. 20 коп. [PERSON] просить стягнути різницю між заробітними платами, оскільки за новим місцем роботи розмір його заробітної плати був меншим від заробітної плати в ТОВ, тому просить стягнути за період з 11.12.2006 року по 21.03.2007 року грошові кошти в розмірі 292 грн. 80 коп. Позивач також в позовних вимогах просить стягнути з відповідача компенсацію за відпустку в розмірі 789 грн. 60 коп. та моральну шкоду в розмірі 10.000 грн., оскільки відповідач своїми діями завдав йому моральної шкоди, що виразилося в тому, що він, звільнившись, не отримав заробітну плату, повинен був обмежувати себе в харчуванні, брати гроші в борг на оплату комунальних послуг, не мав грошей на лікування. В судовому засіданні позивач неодноразово уточнював та доповнював позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі, а саме стягнути з відповідача на його користь: - заборгованість по заробітній платі в розмірі 1.743 грн.; - компенсацію за затримку виплати заробітної плати за період з 16.02.2006 року по 11.12.2006 року в розмірі 11.689 грн. 60 коп.; - різницю між заробітними платами за період з 11.12.2006 року по 31.08.2008 року в розмірі 8.623 грн. 50 коп., а також за період з вересня 2008 року по жовтень 2009 року в розмірі 5.416 грн. 28 коп.; - компенсацію за відпустку в розмірі 1.348 грн. 80 коп.; - моральну шкоду в розмірі 109.199 грн. 12 коп., а всього стягнути 184.604 грн. 02 коп., а також витрати по сплаті експертизи в сумі 676 грн. 80 коп. та 1.606 грн. 04 коп. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, лише в частині компенсації за відпустку в розмірі 146 грн. 04 коп. Пояснили, що позивач, дійсно, в зазначений вище період працював в ТОВ на посаді водія. Але вказували на те, що розрахунок з позивачем при звільненні був проведений в повному обсязі, гроші [PERSON] отримав, але категорично відмовився розписатися у відомості про отриманя грошей, що підтверджується відповідними актами [PERSON] зазначили, що за весь цей період позивач жодного разу не звертався до ТОВ із вимогою про сплату заробітної плати та компенсації, а тому вважають, що підстав для стягнення з них компенсації немає. Щодо різниці в заробітних платах, то зазначили, що заробітна плата, яку отримував позивач за новим місцем роботи, значно більша, ніж він отримував в ТОВ. Вважають також, що моральну шкоду позивачу ТОВ не завдало, оскільки діяло в межах діючого законодавства. На підставі викладеного просили позовні вимоги задовольнити частково, лише в частині стягнення компенсації за відпустку, в іншій частині просили в позові [PERSON] відмовити. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював в ТОВ ВКФ "Інжкомплект" з 20.04.2005 року по 15.02.2006 року на посаді менеджера, що підтверджується трудовою книжкою (а.с.5-6). З 15.12.2006 року позивач [PERSON] звільнений з займаної посади за власним бажанням, що підтверджується наказом № 2-к від 15.02.2006 року (а.с.171). В своїх позовних вимогах [PERSON] посилається на те, що з ним при звільненні не було проведено розрахунок, а саме не виплачено заробітну плату за січень-лютий 2006 року та не виплачена компенсація за відпустку. Що стосується даних позовних вимог, то судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред"явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як встановлено судом, позивачу [PERSON] за період роботи за січень та 15 днів лютого 2006 року була нарахована заробітна плата в розмірі 620 грн., що підтверджується відповідною довідкою (а.с.97, 164). Як зазначає в своїх поясненнях [PERSON], вказані кошти він до цього часу не отримав. Представник відповідача, навпаки, зазначає про те, що з позивачем було проведено розрахунок повністю, але він після отримання грошей відмовився поставити свій підпис у відомості про отримання заробітної плати, що підтверджується відповідними актами. Як вбачається з відомостей про отримання заробітної плати за січень та лютий 2006 року (а.с.23-24) навпроти графи "[PERSON]В." стоїть підпис в одержанні. Але згідно Висновку спеціаліста № 8831 від 26.08.2008 року (а.с.141-143) підписи від імені [PERSON] в графі "підпис в одержанні" проти його прізвища в платіжній відомості за січень 2006 року виконаний не [PERSON] Згідно із Висновком № 996\\2444 судово-почеркознавчої експертизи від 18.06.2009 року (а.с.203-205) підпис від імені [PERSON] в графі "підпис в одержанні" проти його прізвища на платіжній відомості ТОВ за січень 2006 року виконаний не [PERSON] Таким чином, пояснення позивача в частині неотримання ним заробітної плати за січень-лютий 2006 року знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Що стосується посилання представника відповідача на акт від 15.02.2006 року про відмову [PERSON] від підпису в отриманні заробітної плати (а.с.208), то суд не приймає до уваги даний акт, як належний по справі доказ, та оцінює його критично, оскільки даний акт був наданий суду лише в жовтні 2009 року, тобто, через 2, 6 роки після подання позову до суду. Крім того, про його наявність раніше жодним представником відповідача заявлено не було, а в поясненнях, які раніше надавали представники ТОВ, зазначалося про те, що позивач отримав кошти при звільненні повністю, про що свідчить його підпис у відомостях. А лише після проведення судом судово-почеркознавчої експертизи ТОВ був наданий суду вказаний акт. Також судом не приймаються до уваги і покази свідків, наданих в суді, стосовно отримання [PERSON] заробітної плати за січень-лютий 2006 року, оскільки дані покази спростовуються дослідженими судом доказами, та суперечать письмовим матеріалам справи. Таким чином, суд вважає, що вимоги [PERSON] про стягнення заробітної плати за січень-лютий 2006 року підлягають задоволенню. Що стосується розміру заробітної плати, що підлягає стягненню, то судом встановлено наступне. В своїх позовних вимогах [PERSON] просить стягнути заробітну плату за вказані місяці в розмірі 1.020 грн. та 723 грн. недоплаченої заробітної плати за ІІ квартал 2005 року. Як вбачається з наданої суду ТОВ довідки, заробітна плата [PERSON] за січень-15 днів лютого 2006 року складає 620 грн. (а.с.97). Посилання позивача на довідку податкової інспекції про нараховані йому гроші за І квартал 2006 року в сумі 1.020 грн. (а.с.4) суд не приймає до уваги, оскільки в довідці вказана сума, нарахована позивачу в І кварталі, тобто, і за грудень 2005 року в розмірі 400 грн., а тому дана сума не відповідає сумі заборгованості ТОВ перед позивачем. А тому суд вважає, що з ТОВ на користь позивача повинна бути стягнута заробітна плата за січень та 15 днів лютого 2006 року в розмірі 620 грн., згідно довідки ТОВ ВКФ "Інжкомплект". Грошові кошти в розмірі 723 грн., на якій посилається позивач, як на борг ТОВ перед ним за ІІ квартал 2005 року, то ці посилання позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Що стосується компенсації за відпустку, то суд вважає, що з ТОВ на користь позивача підлягає стягненню компенсація за відпустку в розмірі 146 грн. 04 коп., згідно довідки, наданої ТОВ суду (а.с206, 209). Розрахунок позивача щодо компенсації за відпустку судом до уваги не приймається, оскільки він не відповідає дійсним обставинам справи і суперечить отриманим ним доходам в ТОВ за вказаний період. Що стосується вимог позивача про стягнення компенсації за затримку виплати заробітної плати за період з 16.02.2006 року по 11.12.2006 року (день влаштування позивача на нове місце роботи) в розмірі 11.689 грн. 60 коп., то судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як встановлено при розгляді справи, з моменту звільнення (15.02.2006 року) і по день звернення до суду позивач [PERSON] не звертався до ТОВ ВКФ "Інжкомплект" із вимогою про виплату заробітної плати за січень-лютий 2006 року та компенсації за відпустку. ТОВ, в свою чергу, згідно із поясненнями представника відповідача, було впевнено в тому, що заробітна плата виплачена в повному обсязі і не намагалися повідомити позивача про необхідність її отримання. Відносно компенсації за відпустку, то ТОВ неодноразово повідомляло позивача про необхідність її отримання, що підтверджується відповідним актом від 16.02.2006 року (а.с.209), але позивач не звертався до бухгалтерії ТОВ за її отриманням. Таким чином, суд вважає, що вини ТОВ у невиплаті заробітної плати та компенсації за відпустку немає, а тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог [PERSON] про виплату різниці в заробітних платах, що він отримував в ТОВ та за новим місцем роботи за період з 11.12.2006 року по 31.08.2008 року в розмірі 8.623 грн. та з серпня 2008 року по жовтень 2009 року в розмірі 5.416 грн. 28 коп., то судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] з 11.12.2006 року по 31.08.2008 року працював водієм в Коледжі морського і річкового флоту, що підтверджується відповідною довідкою та отримував заробітну плату. В подальшому в період з вересня 2008 року по жовтень 2009 року позивач працював (згідно наданих ним даних) водієм в Київській державній академії водного транспорту (а.с.223) та отримував заробітну плату. Але згідно наданих позивачем довідок, його заробітна плата за вказаними місцями роботи за період з 11.12.2006 року по жовтень 2009 року була вищою, ніж в ТОВ ВКФ "Інжкомплект", а тому його позовні вимоги про стягнення різниці в заробітних платах в ромірі 8.623 грн. та 5.416 грн. 28 коп. не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними та необгрунтованими. Що стосується позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди в розмірі 109.199 грн. 12 коп., то судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв′язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При розгляді справи позивачем [PERSON] не було надано достатніх доказів того, що діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, також не було зазначено, які саме дії відповідача призвели до моральних страждань позивача та яким саме. Крім того, посилання позивача не були підтверджені жодними письмовими доказами. Тому суд приходить до висновку, що в задоволенні даних вимог також повинно бути відмовлено в повному обсязі. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення заробітної плати та компенсації за відпустку є підставними та обгрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. В іншій частині позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, не заснованими на вимогах діючого законодавства, а тому в їх задоволенні повинно бути відмовлено. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті експертизи в розмірі 1.587 грн., а також з відповідача на користь держави підлягають стягненню державне мито в сумі 77 грн. та інформаційно-технічні послуги в сумі 120 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial