Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди завданої каліцтвом. На підставу своїх вимог спирається на те, що 10.09.1984 року на 81 км автодороги Черкаси Умань сталася дорожньо-транспортна пригода. В результаті зіткнення автомобіля ГАЗ 53, власником якого є Інститут помології ім. Л.П. Симиренка Української академії аграрних наук, та мотоцикла ЯВА 350, державний номерний знак 13-16 ЧКУ, позивачці (дівоче прізвище Антонюк) нанесено тяжкі тілесні ушкодження в результаті чого позивачка стала інвалідом 2 ї групи. 29.11.1984 року вироком Шполянського народного суду Черкаської області водія [PERSON] визнано винним у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді та засуджено. 10.09.1988 року позивачка уклала шлюб із [PERSON] і змінила своє дівоче прізвище на [PERSON]. Від спільного подружнього життя народилося дві дочки [PERSON] [INFO] та Марина [INFO]. В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачка отримала такі ушкодження: забій головного мозку, відкритий перелом кісток тазу, осколковий перелом кісток лівої гомілки, лівого бедра із зміщенням осколків лівої гомілки, перелом кісток лівого передпліччя із зміщенням осколків. Після цього позивачці частково ампутували ліву ногу. Крім того, як наслідок, їй видалили в 1988 році ліву легеню. В період дорожньо-транспортної пригоди позивачка була неповнолітня, тому втрату працездатності їй не визначали. Відповідач добровільно відшкодувати завдану позивачці шкоди не погоджується, що і змусило позивачку звернутися з відповідним позовом до суду. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги змінив та просив стягнути з відповідача на користь позивачки відшкодування за завдану матеріальну шкоду в сумі мінімальної заробітної плати в розмірі 29868,00 грн. починаючи з вересня місяця 2004 року, коли було подано позов і по день винесення рішення суду і в подальшому стягувати з відповідача на її користь розмір мінімальної заробітної плати, яка буде діяти в період такого відшкодування довічно. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Третя особа в судове засідання не зявилася, але її неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, вислухавши позивачку та її представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: 10.09.1984 року на 81 км автодороги Черкаси Умань сталася дорожньо-транспортна пригода. В результаті зіткнення автомобіля ГАЗ 53, власником якого є Інститут помології ім. Л.П. Симиренка Української академії аграрних наук, та мотоцикла ЯВА 350, державний номерний знак 13-16 ЧКУ, позивачці (дівоче прізвище Антонюк) нанесено тяжкі тілесні ушкодження в результаті чого позивачка стала інвалідом 2 ї групи. 29.11.1984 року вироком Шполянського народного суду Черкаської області водія [PERSON] визнано винним у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді та засуджено. 10.09.1988 року позивачка уклала шлюб із [PERSON] і змінила своє дівоче прізвище на [PERSON]. Від спільного подружнього життя народилося дві дочки [PERSON] [INFO] та Марина [INFO]. В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачка отримала такі ушкодження: забій головного мозку, відкритий перелом кісток тазу, осколковий перелом кісток лівої гомілки, лівого бедра із зміщенням осколків лівої гомілки, перелом кісток лівого передпліччя із зміщенням осколків. Після цього позивачці майже повністю ампутували ліву ногу. Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи від 14.01.2010 року [PERSON] 10.09.1984р. отримала тілесні ушкодження у вигляді: перелому кісток тазу з розривом лонного зчленування, уламкового перелому кісток лівої гомілки та стегна, перелому кіс\-ток лівого передпліччя. Травма лівої нижньої кінцівки в своєму перебігу призвела до необхідності ампутації нижньої кінцівки на рівні середньо-нижньої третини стегна, що призвело до втрати загальної працездатності в розмірі не менше 60 /шістдесяти/ відсотків. Згідно з ст. 440 ЦК України (в редакції 1963 року) шкода заподіяна особі або майну громадянина, а також шкода, заподіяна організації, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі, за винятком випадків, передбачених законодавством Союзу РСР. Той хто заподіяв шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з його вини. Згідно з ст. 450 ЦК України (в редакції 1963 року) організації і громадяни, діяльність яких повязана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобовязані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Порушення прав позивача шляхом завдання її здоровю шкоди у вигляді стійкої втрати працездатності за своєю правовою природою має триваючий характер. В силу абз. 2 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень нині чинного ЦК України [PERSON] має право на відшкодування цієї шкоди за правилами, встановленими цим кодексом, а саме згідно з його ст. 1199 ЦК України в редакції 2004 року. А тому суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення частково, тобто стягненню з відповідача підлягає сума мінімальної заробітної плати починаючи з 6 вересня 2004 року, моменту коли було подано позов та за мінусом 185 грн., так як при подачі уточнених позовних вимог представником позивача в розрахунках була допущена арифметична помилка на таку суму. Судові витрати, згідно ст. 88 ЦПК України, кошти за проведення комісійної судово-медичної експертизи слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам. Судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи слід стягнути з відповідача на користь держави пропорційно задоволеним вимогам, так як позивачку звільнено від сплати даних судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved