Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, та після уточнення позовних вимог, просить ухвалити рішення яким встановити, що у квартирі [ADDRESS], яка належала їй - позивачці та її чоловікові - [PERSON] на праві спільної сумісної власності, розмір часток кожного із співвласників складав 1\\2 частину квартири; визнати за нею право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]; визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], при цьому обґрунтовуючи свої вимоги наступним. Як зазначає позивачка, 24 липня 1995 року Управління житлово - комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів видало свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], згідно якого зазначена квартира належала на праві спільної сумісної власності їй - позивачці та її чоловікові [PERSON]. 28 квітня 2009 року [PERSON] помер (свідоцтво про смерть від 28.04.2009 р. актовий запис № 726). Після смерті чоловіка позивачки відкрилась спадщина, у склад якої входить частина квартири [ADDRESS]. Заповіту [PERSON] не залишив. Спадкоємцями першої черги є позивачка та єдина донька від шлюбу - [PERSON]. В передбачений законом строк позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про оформлення спадкових прав (витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі Третьої одеської державної нотаріальної контори від 14.11.2009 року), [PERSON], навпаки, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталася, тим самим відмовилась від своєї частки у спадку на користь матері. Державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] у оформленні спадкових прав позивачці було відмовлено на тій підставі, що при проведенні приватизації не були визначені частки співвласників, що значиться в листі № 6870 від 14.11.2009 року. Під час розгляду справи у суді було з'ясовано також, що розпорядження органу приватизації № 62429 від 24.07.1995 року та Свідоцтво про право власності на житло від 24.07.1995 року видані на ім'я [PERSON], [PERSON] містять помилки у адресі розташування квартири належної на праві приватної власності, а саме, «[ADDRESS]», замість «[ADDRESS]», що стало причиною уточнення позовних вимог. На підставі викладеного, позивачка вважає себе такою, що прийняла спадкове майно, оскільки на момент відкриття спадщини жила з [PERSON] однією родиною, домовленості щодо збільшення часток у спільній сумісні власності ніколи не було, тому позивачка вважає, що спадковим майном є саме 1\\2 частина квартири. Також позивачка вважає необхідним визнати за собою право власності на всю квартиру, оскільки при наявності помилок у правовстановлюючих документах у неї є підстави передбачати можливість не визнання її права власності з боку інших осіб у майбутньому В ході розгляду справи представник позивача підтримав заявлені вимоги у повному обсязі. Відповідач у особі Управління житлово - комунального господарства і паливно - енергетичного комплексу Одеської міської ради, в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням слухання справи проводити у відсутності його представника. Відповідач у особі Одеської міської ради до судового засідання також не з'явився, сповіщався про місце та час розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, заяви про перенесення слухання справи не надав. Суд, зі згоди представника позивача, проводить заочний розгляд справи, на підставі доказів, що знаходяться в матеріалах справи. Суд, вислухавши представника позивача, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як встановлено в ході розгляду справи, 24 липня 1995 року Управління житлово - комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів видало свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], згідно якого зазначена квартира належала на праві спільної сумісної власності позивачці [PERSON] та її чоловікові [PERSON]. Той факт, що правовстановлюючі документи відносяться саме до квартири, частина якої спадкується, підтверджується тим, що Свідоцтво про право власності на житло було зареєстровано в КП ОМБТІ та РОН за адресою [ADDRESS], технічний паспорт на квартиру також виготовлювався на об'єкт, розташований за адресою м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога 144Y2, кв. 16. Довідки витяги з домової книги про склад родини та прописку № 348, 349 від 22.02.2010 року також свідчать про те, що позивачка та її покійний чоловік, зареєстровані як власники в квартирі [ADDRESS]. Згідно довідки КП ОМБТІ та РОН № 153837.70 від 29.03.2010 року [PERSON] належить 1\\2 частини квартири 16 в будинку № 144V2 по вул. Люстдорфська дорога в м. Одесі. Згідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 28 квітня 2009 року [PERSON] помер (свідоцтво про смерть від 28.04.2009 р. актовий запис № 726). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, у склад якої входить частина квартири [ADDRESS]. Заповіту [PERSON] не залишив. Спадкоємцями першої черги за законом є його дружина - позивачка по справі та єдина донька від шлюбу - [PERSON]. В передбачений законом строк позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про оформлення спадкових прав (витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі Третьої одеської державної нотаріальної контори від 14.11.2009 року), [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) О.О., навпаки, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталася, тим самим відмовилась від своєї частки у спадку на користь матері [PERSON] Зазначена обставина знайшла своє підтвердження в письмовій заяві [PERSON] на адресу суду та в поясненнях [PERSON], наданих нею в якості свідка в ході розгляду справи. Державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] у оформленні спадкових прав позивачці було відмовлено на тій підставі, що при проведенні приватизації не були визначені частки співвласників, що значиться в листі № 6870 від 14.11.2009 року. Відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України, у випадку виділу частки з майна, яке є спільною сумісною власністю, вважається, що частки кожного зі співвласників в праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом, чи рішенням суду. Приватизація квартири відбувалася в рівних частках, наявності домовленості, щодо збільшення частки між співвласниками, судом не встановлено, таким чином, суд приходить до висновку, що квартира належала співвласникам в рівних частках, тому спадковою є 1\\2 частина квартири. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] є спадкоємцем який фактично прийняв спадщину, оскільки на момент її відкриття постійно мешкала зі своїм чоловіком однією сім'єю у спірній квартирі, зареєстрована в ній. На даний час позивачка також продовжує користуватися спадковою частиною квартири, сплачує комунальні послуги, підтримує квартиру у належному санітарно - технічному стані. З заявою про відмову від спадкового мана до нотаріальної контори не зверталася. Згідно ч. З ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, що постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом терміну, установленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від нього. Також суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на всю квартиру, оскільки при наявності помилок у правовстановлюючих документах є всі підстави передбачати можливість не визнання її права власності на квартиру, з боку інших осіб, у майбутньому. На підставі викладеного,

Outcome: approved