Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-02 00:00:00

позивачка безперервно працювала у відповідача з вересня 1978 року по вересень 2006 року і була звільнена з роботи у зв′язку зі скороченням чисельності наказом від 04.09.2006 року. Посилаючись на те, що відповідач на порушення вимог колективного договору не виплатив їй винагороду за вислугу років, вона просить стягнути з нього 2561 грн. 02 коп. цієї винагороди, а також 500 грн. компенсації моральної шкоди. Останню обгрунтовує тим, що відповідач зневажливо віднісся до неї як ветерана підприємства, відмовивши в наданні необхідних довідок та виплаті заслуженої винагороди, принизивши її честь та гідність. Для захисту порушеного права вона змушена була звертатись до прокуратури та суду, докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Представник відповідача позов не визнала з посиланням на рішення наглядової Ради та правління ВАТ «Прожектор», якими визначено виплачувати винагороду за вислугу років лише працюючим працівникам підприємства. Позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що колективним договором ВАТ «Прожектор» на 2006-2008 роки (п. 5.5.7) /далі «Договір»/, обумовлено обов′язок відповідача у виплаті працівникам винагороди за вислугу років відповідно до Положення і в залежності від наявності прибутку. Позивачка в силу п. 33 «Положення про виплату одноразової винагороди за вислугу років» від 30.05.2006 р. /далі «Положення»/ як працівник, звільнений у зв′язку зі скороченням чисельності має право на виплату їй такої винагороди. Факт отримання відповідачем прибутку в 2006 р. в розмірі 482 тис. грн. стверджується приписом та листом прокурора ( а.с. 8,9) і не спростований відповідачем. Відповідно вимог ч. 4 ст. 97 КЗпП України відповідач не мав права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови встановлені законодавством, угодами, колективном договором. Пунктом 1.11 останнього також закріплено цю заборону. За таких обставин дії відповідача, пов′язані з відмовою позивачці у виплаті належної їй винагороди за вислугу років є грубим порушенням вимог закону та умов «Договору», а тому є свавільними. Згідно довідки відповідача ( а.с. 35) розмір нарахованої позивачці винагороди за вислугу років за 2006-й рій становить 709 грн.. Ця сума підлягає стягненню з відповідача на її користь. Сума стягнення, визначена позивачкою в 2561 грн. 02 коп. не підтверджена доказами та є безпідставною. З урахуванням викладеного доводи відповідача на заперечення позову не грунтуються на законі, необгрунтовані і не приймаються судом до уваги. Встановлено, що позивачка біля 30-ти років безперервно пропрацювала у відповідача, має значну вислугу років і як ветеран підприємства цілком заслужено мала розраховувати на належну повагу та вдячність з боку останнього. Натомість той протиправно відмовив їй у виплаті заслуженої винагороди за вислугу років, не видавав необхідні довідки для оформлення заяви до суду. Такі його дії змусили позивачку за захистом порушеного права звертатись до прокуратури та суду і тривалий час витрачати для досягнення цієї мети та докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Вони є приниженням її честі та гідності як людини та призвели до моральних страждань. З огляду на це суд дійшов висновку, що з боку відповідача мало місце заподіяння позивачці моральної шкоди, яку, виходячи з принципу доцільності та справедливості, оцінює в 300 гривень. Судові витрати 59 грн. 50 коп. судового збору (51 + 8,50) та 30 грн. витрат на ІТЗ підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved