Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-28 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] предявили позов до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, посилаючись на те, що вони з 21 грудня 1963 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Після одруження постійно проживають в дворогосподарстві, що знаходиться по вул.І-го Травня №3 в с.Ємці Старокостянтинівського району. Вказане господарство, головою якого була мати [PERSON] - [PERSON], відносилось до колгоспного двору. В 1971 році вони разом з [PERSON] на території зазначеного господарства замість старого будинку побудували новий. З липня 1987 року Баглаївська сільська рада на підставі рішення виконкому Старокостянтинівської районної ради №91 від 28 травня 1987 року на ім"я голови колгоспного двору [PERSON] видала свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок з господарськими будівлями, які знаходяться за вказаною адресою. Все своє майно [PERSON] заповіла відповідачці, яка є їх дочкою. 22 вересня 1997 року [PERSON] померла. Після її смерті відповідачка оформила спадщину лише на земельний пай. Від оформлення спадщини на свою частку дворогосподарства відповідачка відмовилась. Оскільки майно спірного дворогосподарства набуте внаслідок їх спільної праці та за спільні кошти членів колгоспного двору, тому вони є співвласниками спірного будинковолодіння і просять задовольнити їх позовні вимоги. В судовому засіданні позивачі збільшили позовні вимоги і просять з тих же підстав визнати частково недійсним свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок. Інтереси позивача [PERSON] в судовому засіданні представляє його дружина - позивачка [PERSON], яка позовні вимоги підтримала. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала. Заслухавши пояснення представника позивача, позивачки, відповідачки та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] і [PERSON] з 21 грудня 1963 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Після одруження вони постійно проживають в дворогосподарстві, що знаходиться по вул.І-го Травня №3 в с.Ємці Старокостянтинівського району. Вказане господарство, головою якого була мати [PERSON] - [PERSON], відносилось до колгоспного двору. В 1968 році вони разом з [PERSON] на території зазначеного господарства замість старого будинку побудували новий. З липня 1987 року Баглаївська сільська рада на підставі рішення виконкому Старокостянтинівської районної ради №91 від 28 травня 1987 року на ім"я голови колгоспного двору [PERSON] видала свідоцтво про право особистої власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями. Все своє майно [PERSON] заповіла відповідачці, яка є дочкою позивачів. 22 вересня 1997 року [PERSON] померла. Після її смерті відповідачка оформила спадщину лише на земельний пай, що підтверджується даними свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 3 квітня 2001 року реєстраційний номер №1-736. Від оформлення спадщини на частку в житловому будинку відповідачка відмовилась. Відповідно до вимог ч.І ст.120, ч.2 ст.123 ЦК України в редакції 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Згідно п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" №20 від 22 грудня 1995 року положення статей 17, 18 Закону Про власність щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. В судовому засіданні встановлено, що станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору, який знаходиться по вул.І-го Травня №3 в с.Ємці Старокостянтинівського району, були: голова двору [PERSON] та його члени - позивачі. Враховуючи, що позивачі разом з [PERSON] були членами колгоспного двору, майного якого є спільною сумісною власністю і збереглося після припинення його існування, та до 15 квітня 1991 року вони не втратили права на частку в його майні, тому позивачі мають право власності на 2/3 частини спірного житлового будинку з господарськими будівлями в рівних частках. Оскільки при видачі [PERSON] свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок не були враховані вказані вимоги закону, які діяли на той час, тому його слід визнати частково недійсним. Щодо визнання за позивачами права власності на весь житловий будинок з господарськими будівлями, то позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. 17 грудня 1996 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла відповідачці. Після її смерті спадщину частково прийняла відповідачка оформивши на себе земельний пай, що підтверджується даними свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 3 квітня 2001 року. ід оформлення 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями відповідачка мовляється. Відповідно до вимог абз.2 п.111 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій таріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 ку№18/5, яка діяла під час прийняття і оформлення спадщини відповідачкою, прийняття і "дмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не раві прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, ий прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Оскільки відповідачка прийняла частину спадщини у вигляді права на земельний й, тому вона вважається такою, що прийняла усю спадщину, в тому числі на 1/3 частину тлового будинку з господарськими будівлями. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивачів про визнання права власності на З частину житлового будинку з господарськими будівлями, яка належала [PERSON] .С., задоволенню не підлягають. На підставі ст.120,123 ЦК України в редакції 1963 року,

Outcome: partial