Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-22 00:00:00

Позивачка 21 жовтня 2009 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 2004 року, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 711. Від сумісного подружнього життя мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач не приймає участі у вихованні дітей, не забезпечує родину грошовими коштами. Просила суд стягувати з нього аліменти у розмірі 50% частки від заробітку щомісячно, починаючи із дня предявлення позовної заяви і до повноліття дітей. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що у вересні 2009 року позивачка та відповідач припинили проживання однією родиною. Він добровільно утримує своїх малолітніх дітей. У грудні 2009 року відповідач надав [PERSON] на утримання дітей суму у розмірі 400,00 грн. В січні 2010 року він добровільно сплатив позивачці аліменти на суму 400,00 грн., а в лютому 2010 року суму у розмірі 300,00 грн. Також відповідач зазначив, що має намір і надалі сплачувати аліменти у добровільному порядку. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 2004 року (а.с. 4). Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] (а.с. 5) та [PERSON], [INFO] (а.с. 6), які проживають з матірю (а.с. 7). Судом встановлено, що відповідач утримує своїх дітей, що не оспорювалось позивачкою у судовому засіданні, а саме: у грудні 2009 року відповідач сплатив позивачці аліменти на утримання дітей у розмірі 400,00 грн., у січні 2010 року сплачено суму 400,00 грн., у лютому 2010 року відповідач сплатив позивачці суму на утримання дітей у розмірі 300,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином суд приходить до висновку, що сторони обопільно приймають участь у вихованні та утриманні своїх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Отже, вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд виходить з того, що в силу вимог ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину можуть визначатися за домовленістю між ними. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що між відповідачем та позивачкою фактично існує така домовленість щодо утримання їх малолітніх дітей. Зокрема встановлено, що відповідач надає матеріальну допомогу дітям у сумі, достатній для задоволення їх розумних потреб. Аналізуючи надані докази по справі, вислухавши пояснення сторін, у тому числі позивачки, яка у повному обсязі підтвердила, що відповідач у добровільному порядку надає матеріальну допомогу на утримання дітей, таким чином, визнавши, що відповідач сумлінно виконує свої батьківські зобовязання перед малолітніми дітьми: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], суд приходить до висновку, що як позивачка, так і відповідач повністю виконують вимоги діючого законодавства щодо утримання малолітніх дітей. Тому суд вважає, що позовні вимоги позивачки до [PERSON] про стягнення аліментів не підлягають задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України, враховуючи те, що позивачка була звільнена від сплати судових витрат при подачі позову, вони компенсуються за рахунок держави, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed