Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, мотивуючи тим, що вона є донькою [PERSON] , а [PERSON] є її матір'ю, а відповідачка є її рідною сестрою. В 1963році вся її родина у зв'язку з обміном квартирами переїхала на постійне проживання з м. Миколаєва до м. Херсона. В Херсоні її родина поселилася за адресою: м. Херсон, [ADDRESS] . Квартира двокімнатна, 56кв.м. - загальна площа цієї квартири. До лютого 1968 року вона мешкала разом з родиною. Наприкінці лютого 1968 р. у зв'язку з тим, що вона 23 грудня 1967 р. одружилася з [PERSON] , вона проживати до сімейного гуртожитку, де з чоловіком проживала до 1977 року, після переїхали до кв.№41, буд.№1 на [ADDRESS] У 1994 році кв.№29 у буд.№91 по [ADDRESS] у м.Херсоні була приватизована на чоторьох осіб, на матір - [PERSON] , батька - [PERSON] [PERSON] відповідача по справі та на доньку відповідача. Батько позивача - [PERSON] . помер [INFO] року. 11 березня 1999р. її мати [PERSON] та відповідач [PERSON] . Надали третій особі – в держнотконтору заяву про прийняття спадщини за законом, після померлого батька [PERSON] У цій заяві мати та відповідач - сестра завели Державного нотаріуса у оману. Омана виражається у тому, що у цій заяві не вказана вона - [PERSON] , як спадкоємець за законом частини майна після смерті батька. Вона, як спадкоємець частини майна після смерті батька не подавала заяву до Держнотконтори тому, що була жива мати і вона враховуючи свою юридичну безграмотність, вважала що їй не треба подавати ніяку заяву на прийняття спадщини після смерті батька, та на предмет спадщини у неї з матір'ю та відповідачем - сестрою ніколи розмов не велось. Про те, що мати та сестра – відповідач по справі прийняли спадщину після смерті батька, вони їй не повідомили, на той час мати була дуже хвора. Мати позивача померла 25 лютого 2001р., та після смерті матері відповідач повідомила їй, що вся квартира №29 у буд.№91 по [ADDRESS] у м. Херсоні належить їй та її дочці [PERSON] , як подарована матірю. Вона повірила відповідачеві, оскільки юридично безграмотна, і не стала піднімати питання про спадщину після смерті батьків. Дивлячись передачі «Судові справи» з Іриною Калінською, вона зрозуміла, що відповідач використовуючи хвору матір, ошукала її із часткою спадщини після смерті батька. Вона звернулася з листом до авторів вище названої передачі. З редакції їй надійшов лист з витягом з Цивільного Кодексу України, прочитавши статті вона зрозуміла, що сестра ошукала її із часткою спадщини після смерті батька, це було приблизно у квітні 2008 року, копії листа додаються. Просить постановити рішення яким поновити строк у розгляді позовної заяви, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 березня 1999 року, видане на ім'я [PERSON] та [PERSON] , видане Другою Держнотконторою, визнати її - [PERSON] спадкоємицею частки спадщини за законом після смерті померлого батька [PERSON] В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги позову з підстав в ньому зазначених, та просили позов задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнала, вважаючи їх необґрунтованими та просила відмовити в їх задоволенні. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, судом встановлено, що сторони є рідними сестрами, що підтверджено копіями свідоцтв про народження. Квартира № 29 будинку № 91 по [ADDRESS] м. Херсона була приватизована на 4-х осіб: батька - [PERSON] , матір - [PERSON] , відповідачку - [PERSON] Тихонівну, та її дочку - [PERSON] та на їх імя 24 січня 1994 року було видане свідоцтво на право власності на житло відділом приватизації Херсонського відділення Одеської залізниці. Згідно довідок виданих ДУ № 10 в квартирі проживали та були прописані всі члени родини, на яких була приватизована квартира. Згідно копії свідоцтва про смерть, батько сторін – [PERSON] . помер [INFO] року. Після його смерті на відповідача та дружину померлого – [PERSON] . Другою Херсонською держнотконторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.03.1999 року, з якого вбачається, що відповідачка та її мати прийняли спадщину на квартиру після померлого [PERSON] [INFO] року померла мати позивача та відповідача по справі. За час свого життя, мати сторін, 09.04.1999 року подарувала свою частину квартири своїй внучці - доньці - відповідача по справі, що підтверджено копією договору дарування. Таким чином судом з’ясовано, що на момент приватизації квартири позивачка [PERSON] . не проживала в спірній квартирі понад 26 років. Після смерті батька, що вмер [INFO] року, [PERSON] і її мати фактично вступили в управління майном померлого, та звернувшись з заявою до третьої особи - держнотконтори, як цього вимагає Закон, відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 529 ЦК України (1963 р.), подали заява в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини та 11.03.1999 року отримали свідоцтво про право на спадщину за законом.. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України – кожна сторона зобов’язана довести ті обставини на які вона посилюється, як на підставу своїх вимог, користуючись при цьому рівними процесуальними правами на засадах змагальності сторін, згідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Суд вважає, що ні позивачем ні його представником не надано суду доказів в частинні того, що позивачка з поважних причин пропустила строки звернення до суду, передбачені ст.257-258 ЦК України, оскільки позивачці [PERSON] . на момент смерті батька було 51 рік, вона не хворіла, не знаходилась на стаціонарному лікуванні в медичних закладах, не виїджала в відрядження за межі області чи країни, брала участь у похоронах батька та в поділі майна батька. Твердження позивачки та її представника про те, що позивачка була відповідачем введена в оману після смерті батьки на прийняття спадщини не знайшли свого підтвердження в суді. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України (1963р.) – позивачка, на момент смерті не проживала однією сімєю з спадкодавцем, та фактично вона не вступила в керування або володіння спадкоємним майном і не звернулась своєчасно, тобто на протязі 6 місяців, з дня смерті, в державну нотаріальну контору по місцю відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини. Статтею 1270 ГК України (2004р.) передбачено наслідки пропуску строку на прийняття спадщини, де ч. 1 цієї статті встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, установленого Законом, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину. Згідно коментарія до цієї статті - спадкоємець, що звернувся до суду, повинен надати суду докази, які б підтверджували поважність причини для пропуску даного строку ( це можуть бути: довгострокове відрядження за межі України, хвороба, а також відсутність інформації про смерті спадкодавця), однак позивачка таких доказів суду не надала. Відповідно до ст. 73 ЦПК України – суд може поновити або продовжити строк, встановлений відповідно Законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин, але суд вважає, що Позивачка не надала суду будь яких доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, та в підтвердження пропуску строку з поважних причин на звернення з зазначеним позовом до суду , оскільки до суду вона звернулася лише 18.09.08 року, а спадщина відкрилась після померлого батька ще [INFO] року, тобто позивачка безпідставно пропустила строки звернення до суду, на протязі більш як 12 років., і судом не вбачається підстав для поновлення зазначених строків, а юридична необізнаність позивача не може бути визнана судом поважною причиною. На підставі наведеного, суд знаходить позовні вимоги необґрунтованими, та такими що не підлягають задоволенню з підстав зазначених судом вище.

Outcome: dismissed