Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі ЗАТ КБ «ПриватБанк») про зміну формулювання причини звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 10.08.2007 року була прийнята на роботу керівником Центру персонального обслуговування індивідуальних клієнтів (ЦПОІК) в м.\~Сарни ЗАТ КБ «ПриватБанк». Наказом № Э 28.0.0.0/1-37 від 15 червня 2009 року позивач була звільнена з роботи за прогули по п.4 ст.40 КЗпП України з 15 червня 2009 року. [PERSON] вважає формулювання причини звільнення її з роботи неправильним з наступних підстав. ЗАТ КБ Приватбанк 29 грудня 2008 року був виданий наказ № КТ-БТ-СП-2008-135 Про реорганізацію мережі відділень ЦПОІК. Був направлений інформаційний лист № 14 від 12 січня 2009 року Про термінове закриття відділень та офісів ЦПОІК та припиненню оплат. Згідно листа № 194 від 15 січня 2009 року Рівненська філія ЗАТ КБ Приватбанку повідомила Сарненське відділення ВАТ Укртелеком про відмову від користування телефонними номерами та прямою лінією з 13 січня 2009 року. Розпорядженням № 0 без дати прийняте рішення про Закриття відділення Центр персонального обслуговування індивідуальних клієнтів в м.\~Сарни. Відповідно до наказу по Рівненській філії ЗАТ КБ Приватбанку № Є.РО.0.0.0.0/17-11 від 22 січня 2009 року Про проведення передачі справ ЦПОІК в м. Сарни 23 січня 2009 року» 23 січня 2009 року була проведена передача матеріальних цінностей згідно акту. Проте рішення про подальше переміщення працівників ЦПОІК в м. Сарни прийнято не було прийняте. Відповідно до наказу № КТ-БТ-СП-2009-20 ЗАТ КБ Приватбанк від 02 квітня 2009 року позивача попередили про виведення з 2 червня 2009 року із організаційної структури Приватбанку Бізнесу персонального обслуговування індивідуальних клієнтів, якому підпорядковується ЦПОІК в м. Сарни та наступне переміщення в інші структурні підрозділи з змінами суттєвих умов праці з 01.06 2009 року, згідно додатку №\~2 було повідомлено про загальні умови її роботи, проте не було вирішено питання її переведення. Згідно листа № 2835 від 08 травня 2009 року Рівненська філія ЗАТ КБ «Приватбанку» позивача повідомили, що їй надано робоче місце в Сарненському відділенні Приватбанк без вказівки щодо конкретного місця роботи, інші суттєві умови праці позивачу не були повідомлені, її згоди на роботу в Сарненському відділенні ЗАТ КБ Приватбанк не було отримано. 19 травня 2009 року за № 3045 Рівненською філією ЗАТ КБ Приватбанк від позивача було витребувано пояснення про причини її відсутності на роботі в Сарненському відділенні ЗАТ КБ Приватбанку та 21 травня 2009 року позивачем на адресу Рівненської філії ЗАТ КБ «Приватбанк» було направлено пояснення, в якому вона повідомила, що не перебуває в трудових відносинах з Рівненською філією ЗАТ КБ Приватбанк та 26 травня 2009 року направила голові Правління ЗАТ КБ Приватбанк в м. Дніпропетровськ заяву з проханням про звільнити її з посади керівника Центру персонального обслуговування індивідуальних клієнтів в м.\~Сарни на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки її, як керівника ЦПОІК в м.\~Сарни, не мали права переміщувати на роботу в агентську мережу Рівненської філії ЗАТ КБ Приватбанк без моєї згоди, так як її переведення в агентську мережу Рівненської філії ЗАТ КБ Приватбанку суттєво змінює умови праці та її оплату. Наказу на її переведення в агентську мережу не було видано, з умовами праці не була ознайомлена. Позивач просить змінити формулювання причини її звільнення на п. 1 ч. 1 ст.\~40 КЗпП України, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу, та стягнути на її користь з відповідача завдану їй моральну шкоду у звязку з порушенням її трудових прав в розмірі 36177, 30 грн. у звязку з тим, що вона тривалий час не мала визначеного статусу як працівник, заробітну плату отримувала з порушенням термінів, що змушувало її докладати додаткові зусилля для організації її життя, не мала можливості сплачувати чергові платежі за кредитами, працівники колекторської служби турбували її постійними дзвінками не тільки в денну пору доби а й вночі. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги повністю та пояснила, що працювала керівником ЦПОІК в м. Сарни ЗАТ КБ «ПриватБанк». Позивач ствердила, що її останній робочий день в ЦПОІК - 23.01.2009 року, оскільки саме в цей день матеріальні цінності ЦПОІК в м.\~Сарни були передані до Рівненської філії ЗАТ КБ «ПриватБанк», після чого відділення ЦПОІК було ліквідовано. Наказом від 02.04.2009 року вона була попереджена про наступне переміщення в інші підрозділи «ПриватБанк» зі змінами суттєвих умов праці з 01.06.2009 року, проте не було вирішено питання про переведення по суті на конкретне місце, а тому формулювання причини звільнення є неправильним. Позивач [PERSON] зазначила, що з часу звільнення вона не працює, у звязку з чим просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, пояснив, що у звязку зі зміною істотних умов праці позивача необхідно було забезпечити робочим місцем. Адміністрація Рівненської філії КБ ЗАТ «ПриватБанк» неодноразово попереджала [PERSON] про необхідність зявитися в Сарненське відділення «ПриватБанк» для вирішення питання про її переміщення на нове робоче місце. У звязку з відсутністю її на новому робочому місці позивачу було запропоновано надати пояснення, на що [PERSON] відповіла, що вона не підпорядковується директору Рівненської філії КБ ЗАТ «ПриватБанк» [PERSON] та не зобовязана надавати жодних пояснень. Вказує, що проводилось переміщення позивача, як працівника, у ЗАТ КБ «ПриватБанк» на інше робоче місце в інший структурний підрозділ у тій же місцевості у межах її посади, обумовленої трудовим договором. Директор Рівненської філії «ПриватБанк» діє не від себе особисто, а від ЗАТ КБ «ПриватБанк» на підставі виданої довіреності і повідомив [PERSON] про нове місце її роботи. Вказане повідомлення [PERSON] було ігнороване, у звязку з чим складалися акти про відсутність а робочому місці і після наданих [PERSON] пояснень вона була звільнена за прогулу без поважних причин. Просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає до часткового задоволення із наступних підстав. Згідно до наказу від 10.08.2007 року № PR-2007-871 ЗАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] прийнята на роботу з 10.08.2007 року керівником ЦПОІК м.\~Сарни ЗАТ КБ «ПриватБанк». Наказом № Э 28.0.0.0/1-37 від 15 червня 2009 року [PERSON] була звільнена з роботи за прогули по п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 15 червня 2009 року. За передбаченими п. 4 ч. 1 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений за прогул без поважних причин на роботі. Як вбачається з наказу № КТ-БТ-СП-2009-20 ЗАТ КБ Приватбанк від 02 квітня 2009 року позивача попередили про її виведення з 2 червня 2009 року із організаційної структури Приватбанку Бізнесу персонального обслуговування індивідуальних клієнтів, якому підпорядковується ЦПОІК в м. Сарни та наступне переміщення в інші структурні підрозділи з змінами суттєвих умов праці з 01.06 2009 року, згідно додатку №\~2 було повідомлено про загальні умови її роботи та згідно п. 1 встановлено, що її робочим місцем може бути її місце проживання відділення Приватбанку, офісні приміщення та інші громадські місця перебування клієнтів банку, проте не було вирішено питання про переведення позивача на конкретне місце. У звязку з тим, що позивач наказом не була переведена на інше робоче місце, чи на іншу посаду, а відповідно до додатку №2 наказу № КТ-БТ-СП-2009-20 ЗАТ КБ Приватбанк від 02 квітня 2009 року мала право використовувати в якості робочого місця не тільки приміщення «Приватбанк», суд приходить до висновку що позивачем прогули без поважних причин не вчинені, у звязку з чим складені акти про відсутність позивача на роботі є неправомірними. Невиконання [PERSON] без поважних причин обовязків, покладених на неї трудовим договором, в судовому засіданні не доведено, належних та допустимих доказів на підтвердження невиконання трудових обовязків позивачем суду не надано. Суд вважає неправильним формулювання причини звільнення позивача, виходячи з наступного. Позивачем 26 травня 2009 року був направлений лист на імя голови правління ЗАТ КБ «Приватбанк» з проханням звільнити її з займаної посади керівника ЦПОІК м. Сарни ЗАТ КБ «Приватбанк» на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у звязку зі зміною суттєвих умов праці, які позивачем не приймаються. Разом з тим ст.40 КЗпП України передбачає, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, посада позивача як керівника ЦПОІК відповідачем не скорочена на час подання заяви, у звязку з чим слід вважати що трудовий договір розірваний на підставі ч. 1 ст.38 КЗпП України за ініціативою працівника, а тому є підстави для зміни формулювання причини звільнення із звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України на звільнення за ч.1 ст. 38 КЗпП України. Враховуючи, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало своєчасному працевлаштуванню [PERSON], позивач була позбавлена можливості протягом тривалого часу отримувати державну допомогу в центрі зайнятості як безробітна, суд знаходить підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15.06.2009 року по день винесення рішення суду. Згідно порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, при обчисленні середньої заробітної плати включаються як основна заробітна плата, так і доплати і надбавки, виробничі премії. Відповідно до довідки Рівненської філії ЗАТ КБ «Приватбанк» №42 від 09.07.2009 року середньоденна заробітна плата позивача складає 72,24 грн. В період з часу звільнення [PERSON] з роботи 15.06.2009 року минуло 144 робочих днів (11+23+20+22+22+21+23+2=144). Враховуючи розмір середньоденної заробітної плати, оплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 10402,56 грн. (72,24 грн. х 144 днів = 10402,56 грн.). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми. Судом встановлено, що позивачка працювала у відповідача на посаді керівника ЦПОІК м. Сарни ЗАТ КБ «Приватбанк» з 10 серпня 2007 року, згідно з наказом № Э 28.0.0.0/1-37 від 15 червня 2009 року позивач була незаконно звільнена з роботи за прогули по п. 4 ч. 1 ст.40 КЗпП України з 15 червня 2009 року, і порушенням трудових прав [PERSON]П заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню в розмірі 3000 грн. При цьому суд враховує встановлені по справі обставини, час, який позивачка не працювала, що це вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Outcome: partial