Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом, посилаючись на те, що запозичила відповідачу грошові кошти в сумі 55000 грн., про що 27.07.2007 року була складена відповідна розписка. Зазначені кошти відповідач зобов'язувався повернути в строк до 15.08.2009 року, проте у вказаний строк не повернув. У випадку неповернення суми позики, відповідач зобов'язувався переоформити на неї право власності на будинок № 9 по вул. Виноградній в с. Райське. Враховуючи, що своє зобов'язання за договором позики відповідач не виконав, вважає, що є добросовісним набувачем належного йому житлового будинку, тому просить визнати за собою право власності на цей будинок. В судовому засіданні позивачка позов підтримала з наведених підстав. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка є рідною донькою відповідача. Відповідач є власником будинку 9 по вул. Виноградній в с. Райське Новокаховської міської ради, що підтверджується витягом з реєстру права власності на нерухоме майно. Відповідно до письмової розписки від 27.07.2007 року [PERSON] отримав від [PERSON] 55000 грн., які зобов'язувався повернутії в строк до 15.08.2009 року, в разі неповернення коштів зобов'язувався переоформити право власності на будинок на позивачку. Таким чином, фактично між сторонами відбулася угода позики. При цьому сторони домовилися про забезпечення виконання боржником зобов'язань за цим договором шляхом застави належного йому на праві власності житлового будинку. Відповідно до ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом і спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 208 ЦК України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до ст. 577 ЦК України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. ' Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановленому законом. Статтею 209 ЦК передбачено, що нотаріальне посвдічення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину;' посвідчувального напису. Зокрема, правочини з приводу купівлі-продажу нерухомого майна, застави нерухомого майна складаються у письмовій формі, підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Статтею 201 ЦК України передбачено, що правочин, що підлягає державній реєстрації є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Згідно із ч. З ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним, при чому у цьому разі нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню дійсним судам необхідно враховувати, що норма частини 2 ст. 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки на момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Враховуючи, що договір застави, як і договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, укладення сторонами договору застави нерухомого майна в простій письмовій формі не створює прав та обов'язків сторін, оскільки такий право чин фактично є неукладеним (нікчемним). Більш того, на момент складення розписки сторони не мали об'єктивних перешкод укласти договір застави у належній формі, доказів, що відповідач на той момент ухилявся від нотаріального посвідчення договору застави суду не надано. З таких підстав позов задоволенню не підлягає. При цьому суд звертає увагу на ту обставину, що позивач позов визнав у повному обсязі, фактів ухилення відповідача від добровільної передачі будинку позивачці в ході судового розгляду не встановлено, що дозволяє сторонам у добровільному порядку вирішити питання щодо відчуження спірного будинку відповідно до чинного законодавства України без судового розгляду, тим самим права сторін будуть захищені у спосіб, встановлений законодавством.

Outcome: dismissed