Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на квартиру і в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що за договором купівлі-продажу у відповідача по справі [PERSON] вона придбала квартиру загальною площею 41,5 квадратних метри, у тому числі жилою площею 26,6 квадратних метри, розташовану за адресою місто Димитров Донецької області, мікрорайон «Молодіжний»[ADDRESS], за яку позивач сплатив кошти, відповідно із домовленістю між сторонами про що свідчать їх підписи у договорі купівлі-продажу квартири. При укладенні договору вони з відповідачем досягли домовленості з усіх істотних його умов. Договір купівлі-продажу квартири був оформлений Регіональною товарною біржею "Юго-Восток" міста Димитров 19 вересня 2000 року, реєстраційний номер 632 і зареєстрований в Димитровському Бюро технічної інвентаризації 26 вересня 2000 року. Позивач вважає, що вона набула права власності на спірну квартиру з моменту державної реєстрації договору, а саме: 26 вересня 2000 року, але вона не може отримати свідоцтво про право власності на квартиру, тому, що договір купівлі-продажу не був посвідчений нотаріально. Ця обставина перешкоджає здійсненню нею права власності щодо спірної квартири і вона просить суд визнати договір купівлі-продажу квартири номер 14 будинку номер 41 мікрорайону «Молодіжний» у місті Димитров Донецької області між нею та відповідачем дійсним та визнати за нею право власності на вказану квартиру. Позивач до суду не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач до суду не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнала. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін і немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з'явилися до суду. Судом встановлено, що між позивачем і відповідачем, яка була власником квартири №14 в будинку № 41 мікрорайону «Молодіжний» у місті Димитров Донецької області на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Димитровською державною нотаріальною конторою 18 червня 1996 року, 19 вересня 2000 року на Регіональній товарній біржі «Юго-Восток» укладений договір купівлі-продажу наведеної квартири, яка складається з двох жилих кімнат, загальною площею 41,5 квадратних метри, у тому числі жилою площею 26,6 квадратних метри, що складає одну ідеальну частину багатоквартирного жилого будинку (а.с. 6-7,12). 26 вересня 2000 року Бюро технічної інвентаризації міста Димитров Донецької області за позивачем [PERSON] зареєстроване право власності на квартиру номер 14 у будинку номер 41 мікрорайону «Молодіжний» в місті Димитров Донецької області за реєстрозим номером 41 (а.с. 11). Оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли до 1 січня 2004 року, то суд вважає, що при вирішенні спору між сторонами у справі відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року необхідно керуватися нормами Цивільного Кодексу УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній в належному випадку формі досягнута угода з усіх істотних умов. За змістом статті 224 ЦК УРСР істотними умовами для укладення договору купівлі-продажу є переча продавцем майна у власність покупця і обов'язок покупця прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Суд вважає, що сторони, уклавши договір купівлі - продажу квартири, досягли згоди з усіх істотних умов договору, оскільки договір між ними був підписаний добровільно, без примусу, вимоги про визнання його у майбутньому недійсним від сторін не заявлялись. Відповідно до частини другої статті 47 ЦК УРСР якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального оформлення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, то суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати цю угоду дійсною. Відповідно до статті 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально оформлений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що договір купівлі -продажу квартири N 14 в будинку №41 мікрорайону «Молодіжний» у місті Димитров Донецької області, яка складається з двох жилих кімнат загальною площею 41,5 квадратних метри, у тому числі жилою площею 26,6 квадратних метри,що складає одну ідеальну частину багатоквартирного жилого будинку, зареєстрований 19 вересня 2000 року Регіональною товарною біржею "Юго-Восток" міста Димитров між позивачем і відповідачем можливо визнати дійсним, оскільки сторони виконали всі умови договору і визнати за позивачем право власності на вказану квартиру. На підставі ст.ст.47 ч.2, 224, 227 ЦК УРСР 1963 р.,

Outcome: approved