Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-10 00:00:00

Позивач в позові посилається на те, що він працював на підприємстві вугільної промисловості - шахтах Відкритого акціонерного товариства Павлоградвугілля. Працював на різних підземних посадах із повним робочим днем у шахті, звільнений був за п.2 ст.40 КЗпП України у звязку із невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я із шахти "Павлоградська" ВАТ "Павлоградвугілля". За час роботи отримав професійні захворювання: пиловий бронхіт, емфізема, дефартроз ліктьових так олінних суглобів, нейросенсорна туговухість. При освідченні в МСЕК , йому встановлено стійку втрату працездатності у розмірі 65% з 16.11.2009 року, визнано інвалідом третьої групи безстроково. Йому заборонено приймати участь у підземних роботах, тяжка фізична праця, несприятливий мікроклімат та рекомендовано медикаментозне та санітарно-курортне лікування. Внаслідок отримання професійного захворювання йому було завдано великої моральної шкоди, яка виражається у тому, що він перестав бути повноцінною людиною, постійно відчуває фізичний біль, не витримує навіть легких фізичних навантажень, багато часу знаходиться на стаціонарному Лікуванні.. З цих підстав, просить стягнути з відповідача на його користь 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Представник відповідача відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля» позов не визнав, надав заперечення проти позову, відповідно до змісту яких просить відмовити [PERSON] у задоволенні позову у зв'язку з тим, що позивач посилається на сг.ст.173,237-1 КЗпП України, які на вказані правовідносини не поширюються, оскільки позивач є застрахованою особою. Шкоду, заподіяну внаслідок ушкодження здоров'я відповідно до ст.9 Закону України "Про охорону праці" має відшкодовувати Фонд соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання. Крім того, факт спричинення моральної шкоди не встановлено медико- соціальною експертною комісією. При укладенні трудового договору позивачеві було під підпис роз'яснено про умови праці, наявність небезпечних і шкідливих виробничих факторів. Також, позивачем пропущено тримісячний строк позовної давності, встановлений ст.233 КЗпП України. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, Суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково з наступних підстав. Так в судовому засіданні встановлено, у період з 06.08.1980 року до 17.03.2009 року позивач працював на шахтах відкритого акціонерного товариства Павлоградвугілля. Звільнений був 17.03.2009 року у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки . Згідно з інформаційною довідкою про умови праці [PERSON] під час виконання трудових обовязків шкідливими факторами були: пил гірничої маси, шум , підвищена вологість повітря, вимушена робоча поза навколішки більше 25 % змінного часу тощо . Згідно висновку МСЕК позивачу встановлено 65 % стійкої втрати професійної працездатності, а також його було визнано інвалідом 3 групи. Суд вважає, що внаслідок втрати професійної працездатності у позивача наявна моральна шкода, оскільки він : перестав бути повноцінною людиною, постійно відчуває фізичний біль, не витримує навіть легких фізичних навантажень, багато часу знаходиться на стаціонарному лікуванні. Згідно п. З ст.34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який діяв з 01.04.2001 року, було передбачено відшкодування моральної шкоди Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Згідно змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року, вказана частина виключена. Згідно п.іст.9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникли у сфері трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Таким чином, суд вважає, що позивач вірно посилається на ч.2 п. 1ст.23 та ст.1168 ЦК України, які врегульовують питання відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст.237-1 Кодексу Законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні наявність факту заподіяння моральної шкоди потерпілому встановлено судом. Заперечення відповідача, що не була проведена експертиза для встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди суд вважає неспроможними, так як вказана експертиза могла мати місце без звернення позивача до суду, якщо б позивач у позасудовому порядку звернувся б до відповідача, а в даному випадку позивач звернувся до суду за вирішенням виниклого спору й суд правомочний самостійно встановити факт заподіяння моральної шкоди потерпілому. Крім того, суд вважає, що у позивача наявна моральна шкода, оскільки позивач втратив працездатність, став інвалідом, багато часу знаходиться на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що порушує його звиклий спосіб життя. На підставі ст..23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої їй в наслідок порушення її прав. При цьому розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом в залежності від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вони є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Строк позовної давності позивачем пропущено з поважної причини, оскільки станом позивач був змушений оформлювати МСЕК, проходити лікування. З урахуванням умов праці, стану здоровя позивача, суд вважає, що сума вказана позивачем на стягнення моральної шкоди є завищеною, у звязку з чим його вимоги підлягають частковому задоволенню. В іншій частині позову позивачу слід відмовити за необгрунтованістю позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судові витрати у сумі 08 грн. 50 коп. на підставі п.І-Д.ст.З Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" , п.4 ст.309 ЦПК України у зв"язку з немайновим характером позовної вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: partial