Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-27 00:00:00

Позивач у серпні 2007 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 23.11.2007 р. уклав з відповідачем договір поставки, за яким останній зобовязався у строк до 30.11.2007 р. передати йому три блок-кімнати вартістю 9.500, 00 грн. кожна на загальну суму 28.500, 00 грн., та сплатив на користь відповідача обумовлену суму. 29.11.2007 р. між сторонами був укладений договір поставки № 2, за яким відповідач зобовязався у той же строк додатково передати позивачеві три блок-кімнати вартістю 9.500, 00 грн. кожна на загальну суму 28.500, 00 грн., та на користь відповідача позивачем була сплачена обумовлена сума. Незважаючи на отримання повної оплати, відповідач свої обов'язки за зазначеними договорами виконував неналежним чином, а саме 25.11.2007 р. передав позивачеві дві блок-кімнати та 20.06.2008 р. ще дві блок-кімнати, решта його зобовязань залишилася невиконаною. На підставі викладеного, з урахуванням уточнення заявлених вимог (а.с. 68-79), позивач просив суд визнати невиконання відповідачем умов укладених між сторонами договорів, розірвати договір купівлі-продажу від 29.07.2009 р., стягнувши з відповідача на його користь частину передплати за дві блок-кімнати, що не були поставлені, у розмірі 19.000, 00 грн., а також 14.000, 00 збитків, заподіяних необхідністю придбати аналогічні блок-кімнати за поточною ринковою ціною, що зросла порівняно з часом укладання договорів, 102.600, 00 грн. пені згідно п. 5 ч. 3, ч. 5 ст. 10 Закону України Про захист прав споживачів, 10.000, 00 грн. у відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягав. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на його безпідставність. У подальшому до суду не зявився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи (а.с. 105), у звязку з чим рішення у справі було ухвалене за його відсутності. Третьою особою була надана заява про розгляд справи за відсутності представника (а.с. 96). Вислухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 23.11.2007 р. між відповідачем ПП [PERSON] та позивачем [PERSON] був укладений договір поставки, за умовами якого відповідач зобовязався передати позивачеві товар згідно специфікації, а позивач зобовязався його прийняти та оплатити (а.с. 8, 9). Як вбачається з специфікації, предметом угоди були блок-кімнати у кількості трьох одиниць по ціні 9.500, 00 грн. кожна на загальну суму 28.500, 00 грн. (а.с. 10). Згідно поясненням сторін відповідачем реалізовувалися блок-кімнати, що були у тривалому використанні та мали істотний фізичний знос. У той же день відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №23/11 позивачем за умовами договору була внесена повна передплата у розмірі 28.500, 00 грн. (а.с. 14). Як було зазначено позивачем та визнано представником відповідача, 25.11.2007 р. відповідачем були доставлені за узгодженою між сторонами адресою та передані позивачеві дві блок-кімнати. 29.11.2007 р. між відповідачем ПП [PERSON] та позивачем [PERSON] був укладений договір поставки, за умовами якого відповідач зобовязався передати позивачеві товар згідно специфікації, а позивач зобовязався його прийняти та оплатити (а.с. 11, 12). Як вбачається з специфікації, предметом угоди були блок-кімнати у кількості трьох одиниць по ціні 9.500, 00 грн. кожна на загальну суму 28.500, 00 грн. (а.с. 13). Відповідно до пояснень позивача ним також була здійснена повна передплата за цим договором у розмірі 28.500, 00 грн., втім ця обставина представником позивача заперечувалася та будь-якими доказами не підтверджена, а отже не може вважатися доведеною. Як було зазначено позивачем та визнано представником відповідача, 20.06.2008 р. відповідачем були доставлені за узгодженою між сторонами адресою та передані позивачеві ще дві блок-кімнати. Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного. Оскільки блок-кімнати набувалися позивачем для особистого використання, укладені між сторонами угоди не можуть вважатися договорами поставки у розумінні ст. 712 ЦК України та за своєю правовою природою є договорами купівлі-продажу, з яких між сторонами виниклі відповідні правовідносини. Згідно п. 4, п. 9 зазначених договорів оплата за ними підлягала здійсненню на умовах передплати, а саме покупець у будь-який час на свій розсуд, але не пізніше остаточного строку поставки, 30 листопада 2007 року, мав внести передплату за весь обсяг товару або його частину. Відповідно до п. 6 зазначених договорів продавець, отримавши передплату за весь обсяг товару або його частину, зобовязаний був не пізніше наступного дня після її сплати відвантажити оплачений товар або відповідну його частину покупцеві. Таким чином, за умовами укладених між сторонами договорів настання строку виконання обовязків продавця було поставлене у залежність від внесення покупцем передплати. З урахуванням викладеного суд доходить висновку про те, що відповідачем були порушені умови договору купівлі-продажу від 23.11.2007 р. та вимоги ст. ст. 526, 663 ЦК України, оскільки у межах обумовленого строку ним були поставлені позивачеві лише дві блок-кімнати, а третя була поставлена з значним запізненням. Посилання позивача на порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу від 29.11.2007 р. суд оцінює критично, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що позивачем за цим договором сплачувалися будь-які суми, а отже обовязок відповідача здійснити поставку не може вважатися таким, що настав. Крім того, згідно ст. 693 ЦК України невиконання обовязку покупця щодо попередньої оплати тягне застосування положень ст. 538 ЦК України, а саме надає продавцю право зупинити виконання свого обовязку або відмовитися від нього повністю або частково. Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених вимог, суд приходить до наступного. Вимоги в частині визнання невиконання відповідачем умов укладених між сторонами договорів задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст. 4 ЦПК України суди захищають права та інтереси фізичних та юридичних осіб у спосіб, визначений законами України. Висновок суду про наявність порушення права згідно ч. 3 ст. 215 ЦПК України викладається у мотивувальній частині рішення, а отже не є визначеною законом формою захисту права і не може бути предметом окремої позовної вимоги. Позовні вимоги в частині розірвання договору купівлі-продажу від 29.07.2009 р. суд вважає такими, що підлягають задоволенню на підставі ст. 651 ЦК України, оскільки позивачем було порушене його зобовязання в частині внесення у строк до 30.11.2007 р. передплати за договором і сторони очевидно втратили інтерес до його виконання. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача частини передплати у розмірі 19.000, 00 грн. за дві блок-кімнати, що не були поставлені за договором від 29.11.2007 р., задоволенню не підлягають, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що така передплата була здійснена. З тої ж підстави не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині відшкодування збитків у розмірі 14.000, 00 грн., заподіяних необхідністю придбати аналогічні блок-кімнати за поточною ринковою ціною, що зросла порівняно з часом укладання договорів купівлі-продажу. Крім того, позивач, не витративши грошові кошти на оплату блок-кімнат за договором купівлі-продажу від 29.11.2007 р., не був позбавлений можливості придбати за них аналогічні блок-кімнати в іншого продавця за цінами, що існували на той час. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 102.600, 00 грн. пені згідно п. 5 ч. 3, ч. 5 ст. 10 Закону України Про захист прав споживачів задоволенню не підлягають, оскільки положення зазначеної норми застосовуються у правовідносинах, що виникають у звязку з порушенням умов договорів про виконання робіт або надання послуг, а отже їй чинність на спірні правовідносини, що випливають з угод купівлі-продажу, не поширюється. Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають як такі, що у спірних правовідносинах не грунтуються на законі. Оскільки позивач від сплати судового збору звільнений, судові витрати у цій частині відповідно до задоволеної частини позовних вимог стягуються з відповідача в доход держави, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у відповідній частині стягуються на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial