Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-29 00:00:00

ТОВ «Грааль» звернулося до суду з позовом у якому вказує, що є власником гуртожитку по вул.. Руставі, 12 у м. Запоріжжі. Відповідачі у порушення установленого порядку вселилися у жиле приміщення блоку №39 і не мають законних підстав проживати у ньому, чим чинять перешкоди у здійсненні товариством свого парова власності на жиле приміщення. Позивач просить суд усунути перешкоди і виселити відповідачів без надання іншого жилого приміщення. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав і просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON], яка діє за себе, свого чоловіка та виступає в інтересах неповнолітньої дитини проти позову заперечує, і пояснила суду, що вселилася у гуртожиток на підставі договору купівлі-продажу та акту прийому-передачі жилого приміщення блоку №39 у гуртожитку по вул.. Руставі,12, а тому вважає, що вселення було правомірним. Відповідач вважає, що вона ніяким чином не чинить перешкод власнику здійснювати своє право власності, т.я. при цьому він не позбавлений права володіти і користуватися своїм майном. Просить відмовити у задоволенні позову. Адвокат відповідача підтримує його думку. Представник Органу опіки і піклування Ленінської райадміністрації просить розглядати справу без його участі, і вирішити спір відповідно до чинного законодавства, враховуючи права і інтереси неповнолітньої дитини. 3-тя особа [PERSON] підтримує заперечення відповідачів проти позову. Вислухавши пояснення учасників процесу, думку адвоката, дослідивши матеріали справи та надані докази і оцінивши їх у сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом установлено, що ТОВ «Грааль» і підприємець [PERSON] є власником гуртожитку по вул.. Руставі, 12 у м. Запоріжжі. Блок №39 є жилим приміщенням і знаходиться у власності ТОВ «Грааль», що підтверджується Свідоцтвом про право власності (а.с. 16). Відповідно до ст.127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. З витягу ОП ЗМБТІ та Свідоцтвом про право власності, вбачається, що жилий будинок по вул.. Руставі . 12 саме є гуртожитком. (а.с. 16, 17). Згідно ч.2 ст. 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. Згідно приписів ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Судом установлено, і цього не заперечувала відповідач, що вселення у гуртожиток відбулося без дотримання встановленого законом порядку: ні [PERSON], ні [PERSON] не перебувають з позивачем у трудових стосунках, відсутнє спільне рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету рішення, але відповідач наполягає, що вселення її сімї було правомірним - на підставі договору купівлі-продажу обєкту нерухомості від 10.07.2006 та акту приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 19.02.2007 (а.с. 40-41,154). З такими доводами відповідача суд не погоджується з тих підстав, що вони спростовуються рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.04.2009, яким установлено факт, що договір купівлі-продажу від 10.06.2006 був укладений з порушенням норм цивільного законодавства, нотаріально не посвідчений, відповідно до приписів ст.. 220 ЦК України є нікчемним, і [PERSON] відмовлено у визнанні його дійсним. Вказане рішення набуло законної сили, і відповідно до ст.. 14 ЦПК України є обов'язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Суд також не приймає до уваги як належний і допустимий доказ, що доводить позицію відповідачів, копію ордеру на вселення у гуртожиток ( а.с. 165), оскільки ця копія надана відповідачем, хоча якщо такий видавався, то при вселенні має бути переданий на зберігання до відповідного житлового органу. Крім того, з відомостей витребуваних з СГІРФЛ Ленінського РВ ЗМУ вбачається, що підставою для вселення і проживання у гуртожиток [PERSON] є договір оренди ( а.с. 174). Отже, надані відповідачем докази містять протиріччя, які не можуть бути усунуті судом, а крім того, вони суперечать фактам, установленим судом, і дають суду підстави вважати, що відповідачі без достатніх правових підстав займають жиле приміщення блоку №39 у вказаному гуртожитку. Ст.. 316 ЦК України визначає право власності, як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки відповідачі без достатніх законних підстав займають жиле приміщення блоку №39 у гуртожитку по вул.. Руставі, 12 у м. Запоріжжі, то їх проживання у даному жилому приміщенні чинить перешкоди власнику у здійсненні його права володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до ст.. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Ст.. 116 ЖК України передбачає, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ТОВ «Грааль» ґрунтуються на законі, доведені належними і допустимими доказами, які спростовують доводи відповідача, тому суд приходить до висновку про необхідність їх задоволення у повному обсязі, і відповідачів належить виселити з блоку №39 без надання іншого жилого приміщення. На підставі ст.. 88 ЦПК України з відповідачів у солідарному порядку належать стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати на оплату судового збору 102 грн. та ІТЗ 30 грн.

Outcome: approved