Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-18 00:00:00

В липні 2007 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним Заповіт від 27 листопада 2004 року, посвідчений Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою від імені [PERSON] на імя [PERSON]. В обґрунтуванні своїх вимог вона вказала на те, що згідно договору купівлі-продажу від 17.07.1992 року [PERSON] належить 32/100 частини домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Івана Франка, 47. Згідно Заповіту від 13.10.1992 року спадкоємцями після смерті її батька [PERSON] є його дружина [PERSON] та вона. Відповідно до Заповіту від 22.02.2001 року вона є спадкоємицею після смерті матері [PERSON] [PERSON] помер 06.02.2005 року. Після його смерті вона звернулася до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за оформленням спадщини, але їй стало відомо, що спадкоємцем є [PERSON] на підставі Заповіту від 27.11.2004 року, посвідченим Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою. Таким чином вона вважає, що зазначений Заповіт укладений її батьком, хоча і дієздатним, але у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними у звязку з його хворобою, що підтверджується медичною документацією. У звязку з чим позивачка вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. У судове засідання позивачка не зявилася, але 04 лютого 2008 року надала уточнення позовної заяви, де просила суд визнати недійсним заповіт від 27 листопада 2004 року, посвідчений Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою від імені [PERSON] на імя [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за номером 2-3175, стягнути судові витрати на її користь с [PERSON], а також зазначила, що експертна установа надала відповідь про неможливість проведення експертизи підпису на оскаржуваному заповіті з огляду на низку координацію рухів при виконанні підпису, що також дає підстави стверджувати про неможливість [PERSON] навіть тримати ручку щоб поставити свій підпис, а отже стан заповідача при підписанні оскаржуваного заповіту був вкрай поганим. Крім того відносно особи, якій за цим Заповітом залишалось батькове майно, було проведено звернення до правоохоронних органів з заявою про вчинення 22.10.2003 року останньою шахрайських дій, направлених на заволодіння 1\~000 грн. [PERSON] Представник позивачки у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, при цьому зазначив, що воля батьків була направлена на залишення свого майна своїй доньці [PERSON], що підтверджується складенням на її імя заповіту [PERSON] в разі смерті [PERSON] Відповідачка не є родичкою [PERSON] Нотаріус не міг встановити дієздатність [PERSON], оскільки він не є спеціалістом в даній галузі. Доказів того, що [PERSON] звертався до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з проханням запросити нотаріуса до дому для складання заповіту надано не було. Представник відповідачки в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що [PERSON] не спілкувався зі своєю донькою [PERSON], вона не надавала йому допомоги, тому він був вимушений звернутися до [PERSON] та запропонував їй жити з ним однією сімєю. Оскільки [PERSON] важко було ходити він запросив додому нотаріуса для складення заповіту на імя [PERSON] [PERSON] не прийшла навіть на його похорони, а лише через півтора року зявилася до [PERSON] з вимогою про компенсацію за свою частину будинку. Нотаріусом в слух було зачитано Заповіт, який власноруч був підписаний [PERSON] та свідками. [PERSON] знаходився при здоровій памяті та глузді, ніколи не перебував на обліку у лікаря психіатра. Також зазначив, що висновок експерта не можна приймати до уваги, оскільки при проведенні експертизи експерт посилався на запис в амбулаторній картці [PERSON] від 16.08.2004 року, в якій не було зазначено лікаря та його печатки. Представник третьої особи Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, але надав до суду заяву в якій просив слухання справи проводити без його участі, у звязку з виробничою завантаженістю. Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 17 липня 1992 року, посвідченого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 4-761, [PERSON] належало 32/100 частини домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Івана Франка, 47. 06.02.2005 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого 21.06.2007 року. 27 листопада 2004 року Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою було посвідчено Заповіт від імені [PERSON] на імя [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за номером 2-3175. У відповідності до ч. 1 ст. 225 ЦК України - правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно амбулаторної карти [PERSON], 18.09.2001 року виклик лікаря додому стан незадовільний, болі в поясниці, запаморочення, діагноз церебральний атеросклероз; 10.08.2001 скарги хворого були на слабкість, огляд на дому, ІБС кордіосклероз (а.с. 125); 26.05.2003 скарги на біль у ногах, свідомість є, пам'ять порушена, не пам'ятає багатьох подій найближчого часу (а.с. 127); 15.05.2004 огляд хворого у лікарні стан задовільний, порушення памяті, пагано орієнтується у числах, забуває недавні події (а.с. 130, 131); 26.05.2004 огляд терапевта скарги на біль у ногах, стан задовільний, діагноз росповсюджений острий кардіосклероз(а.с. 131, 132); 16.08.2004 року був виклик лікаря додому, скарги хворого були на слабкість, втрату памяті, невпізнання близьких, було встановлено діагноз: дифузний кардіосклероз, склероз судин головного мозку (а.с. 133). 15.01.2005 року також був виклик терапевта додому, скарги хворого на загальну слабкість, погану память, агресивність (а.с. 134). З 17.01.2005 року по 27.01.2005 року проходив лікування в Дніпропетровській міській лікарні № 7 у звязку зі скаргами на зниження апетиту, памяті, запаморочення, слабкість (а.с. 142). 19.01.2005 року був консультований психіатром, встановлено діагноз: судинна деменція, органічний галюциноз (а.с. 144). З 22.01.2005 року по 24.01.2005 рік хворий вів себе неадекватно, без покійно, агресивно, у звязку з чим викликали психбригаду міської лікарні № 14, встановлено діагноз: атеросклеротичне недоумство, рекомендовано госпіталізувати в ДОКПЛ (а.с. 145-148). Судом була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза для визначення стану [PERSON] у момент складання заповіту. З експертного висновку № 32 від 05.11.2009 року вбачається, що [PERSON] на період 27.11.2004 року виявив хронічний стійкий психічний розлад у формі судинної (атеросклеротичної) деменції, за своїм психічним станом у той період часу він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с. 103). Також у мотивувальній частині висновку зазначено, що з 2000 року на фоні загальносоматичних склеротичних змін ознак склерозу судин головного мозку, що були у [PERSON], з поступовим їх наростанням, вже у 2003 році привело до порушення вищих функцій кори головного мозку [PERSON] (пам'ять, орієнтування, мислення, розуміння, втраті критичних і адаптаційних здібностей). Таким чином суд приходить до висновку, що у момент складання заповіту, а саме 27.11.2004 року [PERSON] не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] ще 13.10.1992 року було складено Заповіт на імя [PERSON], а якщо вона помре раніше чи не прийме спадщину, заповідав все своє майно [PERSON], що підтверджує його дійсну волю про передачу всього свого майна своїй доньці [PERSON] Також, як вбачається з відмовного матеріалу № 1075 [PERSON] було подано заяву до Красногвардійського РВ м. Дніпропетровська на [PERSON], у звязку з тим, що вона у нього взяла шахрайським шляхом суму в 1\~000 грн. та не повернула. Крім того в своїй заяві він зазначив, що вона систематично просить у нього гроші. Представником відповідачки в судовому засіданні було заявлено клопотання про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи, оскільки даний висновок експертизи є невірним, необєктивним та необгрунтованим матеріалами справи, тому що експертом при проведенні експертизи було досліджено амбулаторну картку [PERSON], в якій було зроблено запис від 16.08.2004 року, але не зазначено лікаря та його печатки, чи взагалі був огляд спеціаліста, чому при такому тяжкому стані спеціаліст не призначив госпіталізацію хворого, крім того експерт посилався на матеріали кримінальної справи, а експертиза проводилася у межах цивільного процесу. Судом було відмовлено у задоволенні цього клопотання про призначення повторної експертизи по наступним підставам. Ствердження представника відповідача стосовно невірного запису у амбулаторній картці від 16.08.2004 року, суд до уваги не бере, оскільки з Висновку експерта вбачається, що для визначення психічного стану [PERSON] експерт виходив не тільки з запису від 16.08.2004 року, зазначеного в амбулаторній карті, а взагалі з даних, які були в медичній документації починаючи з 2000 року та закінчуючи 2005 роком. Крім того, ствердження представника відповідачки про те, що психічний стан померлого [PERSON] був нормальний, якщоб він був таким як зазначає експерт то чому при такому тяжкому стані спеціаліст не призначив госпіталізацію хворого, є безпідставні та необгрунтовані, а також спростовуються медичною карткою хвогоро [PERSON], в якій визначено діагноз психотеропевта від 24.01.2005 року „Сильний психоз, рекомендована госпіталізація, також зазначено, що до хворого викликалася психбригада (а.с. 146). Також ствердження представника відповідачки на незаконне посилання експерта на матеріали кримінальної справи в межах цивільної є безпідставними та необгрунтованими, оскільки судом в порядку забезпечення доказів по спрві було витребувано відмовний матеріал відносно відповідачки по заяві [PERSON], який було направлено разом зі справою для проведення експертизи, було оглянуто у судовому засіданні та який є доказом по справі. Крім того експертиза проводилася у складі 3-х осіб які були судом попереджені про кримінальну відповідальність за дачу свідомо помилкового висновку експертизи. Тому у суду не має підстав не брати до уваги цей висновок. Також, що стосується посилань представника відповідача на те, що [PERSON] не перебував на обліку у лікаря психіатра, то вони також є безпідставними та не доводять факту того, що на момент складання заповіту [PERSON] міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Що стосується показань в судовому засіданні нотаріуса [PERSON] та свідків [PERSON], [PERSON], які були свідками при складанні заповіту, стосовно психічного стану [PERSON], то вони не приймаються до уваги судом, оскільки нотаріус та свідки не є спеціалістами в області медицини та не можуть давати заключення про психичний стан особи. З показань свідків [PERSON], [PERSON] вбачається, що померлий [PERSON] пиячив, інколи його поведінка здавалася дивною. Що стосується свідчень дільничого лікаря [PERSON] стосовно психічного стану померлого, то суд їх також не бере до уваги по наступним підставам. З пояснень свідка вбачається, що [PERSON] був грубою людиною, міг раптово почати кричати, махати палицею, постійно був незадоволений, і в той же час свідок зазначає про одекватність [PERSON] Крім того, свідок хоча і є лікарем, але не має спеціалізації психіатра, щоб робити висновок про можливість померлого розуміти значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, суд вважає, що заповіт від 27 листопада 2005 року, посвідчений третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою від імені [PERSON] на імя [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2-3175, був укладений в момент, коли [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, томуповинен бути визнаний не дійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved