Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-07 00:00:00

В січні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків, посилаючись на те, що працював з 24 грудня 1957 року по 5 вересня 1958 року підземним бурильником підприємства п/с № 30, з 13 червня 1961 року по 31.07.74 року бурильником, вибухівником, пильником, гірничим майстром, начальником дільниці на шахті ім. Орджонікідзе РУ ім. Орджонікідзе , РУ ім. Леніна тресту "Ленінруда" в/о "Кривбасруда", з 1.08.74 року по 15.09.80 року гірничим майстром, начальником дільниці, заступником головного інженера шахти «Обєднана» Першотравневого РУ в/о "Кривбасруда", з 15.09.80 року по 3.02.83 року начальником відділу охорони праці в РУ ім. В.І.Леніна, начальником підземної дільниці, гірничим майстром на шахті ім. Леніна, з 14.05.85 року по 15.03.98 року гірничим майстром, начальником підземної дільниці, заступником головного інженера шахт "Об'єднана", «Першотравнева-2" і "Першотравнева" ВО "Кривбасруда". 18 травня 2006 року рішенням ЛЕК [PERSON] науково-дослідного інституту промислової медицини йому було встановлене професійне захворювання - сидеросилікоз першої ст. (пізній розвиток), емфізема легень першої ст., ЛН першого-другого ст. По факту професійного захворювання було проведене розслідування, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 29 травня 2006 року. За висновком МСЕК від 29 червня 2006 р. йому була встановлена втрата професійної платності в розмірі 25 % безстроково. Згідно рекомендацій МСЕК він потребує медикаментозного лікування, ВМП . Причиною професійного захворювання є тривала протягом 30 років дія на організм робітника шкідливих виробничих факторів: вмістом вільного SіО2 від 10% до 70% у концентраціях від 4,2 мг/м3 до 27,3 мг/м3 при ГДК 2,0 м3. Згідно з п.19 вказаного акту профзахворювання виникло з вини керівництва п/с № 30, "Об'єднана", "Першотравнева-2" і "Першотравнева" , шахти ім. Леніна в/о «Кривбасруда», шахти ім. Орджонікідзе РУ ім. Орджонікідзе тресту "Ленінруда", які не забезпечили безпечні умови праці і порушили ст. 153 Кодексу Законів про працю України та ст..13 Закону України «Про охорону праці». Постановою ВВД Фонду соціального страхування на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі від 13 липня 2006 року йому були призначені страхові виплати в сумі 718,96 грн. щомісяця та одноразова допомога у д 19840 гр. [PERSON] шкода ВВД Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання йому не відшкодовувалась. Винним у заподіянні шкоди є підприємство, що у порушення діючого законодавства не забезпечило безпечну організацію при виконання робіт, не виконувало норм і правил охорони праці. Йому спричинено моральну шкоду, так як він відчуває постійну біль, порушились нормальні життєві зв'язки. Йому потребуються додаткові зусилля для організації свого життя. [PERSON] шкоду оцінює в 148 800 гр. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив стягнути на його користь в відшкодування моральної шкоди 148 800 гр. Представник відповідача відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» в особі [PERSON] позов не визнав. Вислухавши сторони, дослідив матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за такими підставами. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 24 грудня 1957 року по 5 вересня 1958 року працював підземним бурильником підприємства п/с № 30, з 13 червня 1961 року по 31.07.74 року бурильником, вибухівником, пильником, гірничим майстром, начальником дільниці на шахті ім. Орджонікідзе РУ ім. Орджонікідзе , РУ ім. Леніна тресту "Ленінруда" в/о "Кривбасруда", з 1.08.74 року по 15.09.80 року гірничим майстром, начальником дільниці, заступником головного інженера шахти «Обєднана» Першотравневого РУ в/о "Кривбасруда", з 15.09.80 року по 3.02.83 року начальником відділу охорони праці в РУ ім. В.І.Леніна, начальником підземної дільниці, гірничим майстром на шахті ім. Леніна, з 14.05.85 року по 15.03.98 року гірничим майстром, начальником підземної дільниці, заступником головного інженера шахт "Об'єднана", «Першотравнева-2" і "Першотравнева" ВО "Кривбасруда". 18 травня 2006 року рішенням ЛЕК [PERSON] науково-дослідного інституту промислової медицини йому було встановлене професійне захворювання - сидеросилікоз першої ст. (пізній розвиток), емфізема легень першої ст., ЛН першого-другого ст. По факту професійного захворювання було проведене розслідування, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 29 травня 2006 року. За висновком МСЕК від 29 червня 2006 р. йому була встановлена втрата професійної платності в розмірі 25 % безстроково . Згідно рекомендацій МСЕК він потребує медикаментозного лікування, ВМП . Причиною професійного захворювання є тривала протягом 30 років дія на організм робітника шкідливих виробничих факторів : вмістом вільного SіО2 від 10% до 70% у концентраціях від 4,2 мг/м3 до 27,3 мг/м3 при ГДК 2,0 м3. Згідно з п.19 вказаного акту профзахворювання виникло з вини керівництва п/с № 30, "Об'єднана", "Першотравнева-2" і "Першотравнева" , шахти ім. Леніна в/о «Кривбасруда», шахти ім. Орджонікідзе РУ ім. Орджонікідзе тресту "Ленінруда", які не задезпечили безпечні умови праці і порушили ст. 153 Кодексу Законів про працю України та ст.13 Закону України «Про охорону прац». Постановою ВВД Фонду соціального страхування на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі від 13 липня 2006 року йому були призначені страхові виплати в сумі 718,96 грн. щомісяця та одноразова допомога у д 19840 гр. [PERSON] шкода ВВД Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання йому не відшкодовувалась. Заподіяння позивачу моральної шкоди підтверджується висновком МСЕК від 29 червня 2006 року, виписками з історій хвороби, в яких зазначається, що позивач відчуває задишку, кашель, біль у ділянці серця та попереково-крижовому відділі хребта. В наслідок отриманого професійного захворювання з вини підприємства позивач переносить як фізичні, так і моральні страждання і переживання, викликані ушкодженням здоров'я. Отримане професійне захворювання обмежує життєву активність позивача, позбавляє повноцінного спілкування з людьми. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що з вини підприємства він переносить як фізичні так і моральні страждання викликані ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків. Таким чином, заподіяне позивачу з вини підприємства професійне захворювання викликає в нього фізичні і моральні страждання, порушило звичний для нього спосіб життя, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, для підтримки здоров'я, порушило нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного цивільного життя, унаслідок порушення відносин з оточуючими людьми. У позивача на підставі висновку МСЕК від 29 червня 2006 р., виникло право на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. 3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків. Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року». Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин. Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, безпідставні, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку рівень фізичного перевантаження, як одного із шкідливих факторів, що став причиною профзахворювання позивача, перевищував гранично-допустимі норми, і причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії \~при \~розслідуванні профзахворювання, і які не оспорило підприємство-відповідач. \~ \~ Отже, в судовому засіданні встановлено, \~що \~при \~виконанні \~трудових \~обовязків здоровю позивача була заподіяна шкода \~професійним захворюванням, \~винним в отриманні позивачем професійного захворювання є відповідач. Від професійного захворювання позивач \~втратив працездатність в розмірі 25 %. Від професійного захворювання позивач \~переносить \~фізичний \~біль. При вказаних \~обставинах \~суд \~вважає, що професійним захворюванням порушено звичайний \~для \~нього спосіб життя, він \~ вимушений \~витрачати \~додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання. \~ \~ \~ Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України та акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4, який затверджений державним санітарним лікарем Тернівського району 29 травня 2006 року, виписки із історії хвороби позивача [PERSON] НДІ промислової медицини, суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. У звязку з професійним захворюванням позивача змінився його спосіб та якість життя, що завдає йому моральних страждань. Він постійно відчуває біль в різних частинах тіла, такий стан не дає йому можливості спокійно спати ночами, відпочивати. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що вперше позивачу встановлено 25% втрати працездатності в пенсійному віці, а також характер захворювання, пов'язаних з заподіянням профзахворюванням фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягнути з відповідача ВАТ "Криворізький залізорудний комбінат" на його користь 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: approved