overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-23 00:00:00

Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» заборгованість: за кредитом у сумі 8920,74 гривень, по відсоткам за користування кредитом по договору у сумі 834,79 гривень, а усього 9755,74 гривень та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами 10.07.2006 року був укладений кредитний договір, згідно якого [PERSON]. одержала гроші в сумі 15000 гривень строком на 12 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % у місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10.07.2009 року. Однак відповідач прийняті на себе зобов'язання не виконав і щомісячні платежі не проводив. Представник позивача у судове засідання не з'явився надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутність у судовому засіданні на позові наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином в наслідок чого суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, та прийняти заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до договору. 10 липня 2006 року між [PERSON]. та ЗАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір та [PERSON]. отримала кредит у сумі 15000 гривен. Згідно умов Договору Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах передбачених Договором грошові кошти (кредит) у сумі 15000 гривень строком на 3 роки з сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % у місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10.07.2009 року. Позичальник відповідно до п.2.2.7. договору зобов'язується по кредиту в повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування кредитом відсотки, комісію, неустойку. Відповідно до п.2.2.7. договору позивальник зобов'язується надавати банку кошти для погашення заборгованості за договором, включаючи кредит, відсотки та комісію за користування кредитом. Згідно ст.525 ЦК України неприпустима однобічна відмова від виконання зобов'язання. Однак, відповідач станом на 25.07.2008 року має заборгованість за договором у сумі 9755,74 гривень, яка відповідно до представленого розрахунку складається з заборгованості за кредитом у сумі 8920,95 гривень, по відсоткам за користування кредитом по договору у сумі 834,79 гривень. Судом встановлено, що [PERSON] . в однобічному порядку відмовилася від виконання взятого на себе по договору кредиту від 10.07.2006 року зобов'язання. Таким чином, оскільки відповідач у добровільному порядку не сплачує заборгованість за кредитом, то вона підлягає примусовому стягненню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-23 00:00:00

Позивач просить суд змінити розмір аліментів стягнутих з [PERSON]. на її користь рішенням суду від 19 червня 2007 року на утримання повнолітньої доньки, [PERSON][INFO]народження, оскільки стягнути аліменти у розмірі 250 грн. недостатні для утримання дитини, вважає, що відповідач в змозі сплачувати тверду грошову суму у розмірі 500 гривень щомісяця. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що він хворіє, живе у селищної місцевості, не може працевлаштуватися, не має якогось матеріального доходу. Дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, відповідача, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено судом, позивач та відповідач спільно проживали в шлюбі до 2007 року. Від спільного життя подружжя має неповнолітню доньку - [PERSON] [INFO] народження (а.с. 9), яка проживає з матірью (а.с. 7). Рішенням Ялтинського міського суду від 19 червня 2007 року шлюб між сторонами був розірваний і з [PERSON] . на користь [PERSON] . були стягнуті аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 250 гривень щомісяця на утримання повнолітньої доньки [PERSON]яка проживає з матірью. що на думку суду є занадто малою сумою та недостатньою для утримання повнолітньої дитини під час навчання за кордоном. У порушення вимог ст.60 ЦПК України позивачкою не надані суду докази підтверджуючі викладені нею мотиви і підстави звеличення розміру аліментів. До матеріалів справи не надані докази, що відповідач має постійне місто роботи, що в нього мається своє фермерське господарство з виноградниками та худобою, яке забезпечує йому прибуток. Згідно представлених документів про доходи відповідача слідує, що він не працює, не має інших доходів, отже, не має можливості надавати матеріальну допомогу у більшому розміру. При рішенні питання про збільшення розміру аліментів, що мають стягуватися з відповідача, суд бере до уваги його стан здоров'я, матеріальне становище Суд знаходить що вимоги позивачки не обґрунтовані і не підлягаючими задоволенню. При цьому у відповідності з ст.182 Сімейного Кодексу України суд, визначаючи розмір аліментів, враховує вік дитини, матеріальне становище дитини, сторін, а так само те що відповідач позов не визнав і не може звеличити розмір сплати аліментів до 500 грн. у зв'язку з своїм матеріальним становищем. При таких обставинах вимоги позивачки про необхідність змінення розміру аліментів у твердій грошовій сумі до 500 грн. не обґрунтовані та не засновані на законі і не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-23 00:00:00

У жовтні 2008 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення суми боргу, згідно розписки, і свої доводи обґрунтовує тим, що 4 червня між нею та відповідачем було укладено договір купівлі - продажу будинку [ADDRESS]. 7 травня 2008р. відповідач передала їй за будинок гроші у розмірі 8 000 доларів США. Залишок суми грошових коштів - 20 000 гривень, [PERSON] зобов*язувалась повернути протягом місяця, до 10.06.2008р. , але дотеперешнього часу борг не повернула, тому вона змушена звернутися до суду. Позивач наполягає на заявлених позовних вимогах в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, але належним чіном повідомлялася про день та час слухання справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню тому, що він основан на законі та підтверджен матеріалами справи. Так, у судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкоємне майно: жилий будинок [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги за законом є його діти: [PERSON] та [PERSON], які в установлений законом строк прийняли спадщину після сметрі батька, [PERSON]. 24 травня 2007р. позивач отримала від [PERSON] довіреність на продаж &frac12; частки в праві власності на жилий будинок [ADDRESS]. 4 червня між позивачем та відповідачем по справі було укладено договір купівлі - продажу будинку [ADDRESS]. 7 травня 2008р. відповідач передала позивачу гроші за будинок у розмірі 8 000 доларів США, а на залишок суми грошових коштів - 20 000 гривень, написала розписку, у якій зобов*язувалась повернути гроші за будинок протягом місяця, до 10.06.2008р., але дотеперешніго часу гроші не повернула. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач не виконала зобов*язання по виплаті позивачу залишку суми від вартості будинку у розмірі 20 000 гривень. Оскільки установлено, що діями відповідача були порушені права позивача, суд вважає, що позивач має право на відшкодування заподіяного цими діями моральної шкоди. З огляду на конкретні обставини справи, характер та обсяг заподіяною позивачу моральної шкоди, наведене ним обгрунтування моральних страждань, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача моральну шкоду у сумі 1000 гривень. На підставі ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 217 гр. судового збору та 30 гр. витрат на інформаційно-технічне забезпечення. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-23 00:00:00

Своїм позовом до суду [PERSON] просила визнати за нею право власності на спадщину ( об”єкти нерухомого майна ) та грошові заощадження , що відкрилась після смерті [PERSON], який помер [INFO] і постійно проживав по [ADDRESS] При цьому посилалась на те, що при житті покійний зробив на її ім'я заповідальне розпорядження, яким заповідав їй спадкове майно , яке належало йому на час смерті. У встановлений законом термін позивачка подала до Піщанської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON]. Однак свідоцтво про право на спадщину за заповітом вона отримати не може, оскільки покійний при житті не отримав в Дмитрашківській сільській раді свідоцтво про право власності вищезгаданий будинок з господарськими спорудами ,що підтверджуеться довідкою Тульчинського МБТІ, а відповідно до абзацу 4-го п.216 „Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України” затвердженого МЮ України 3.03.2004 року за № 20/9, якщо до спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реестрації , нотаріус вимагає подання документа, який посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно, тобто свідоцтва про право власності. Свідоцтво про право власності на ім”я померлого Дмитрашківською сільською радою видане не може бути на підставі ч.2 ст.30 ЦК України. Крім того , позивачка [PERSON]. виявила, що у покійного [PERSON] залишились грошові заощадження в сумі 7826 грн., які зберігаються в Піщанській філії Крижопільського ТВБВ Ощадного банку № 10001\96 на рахунку [NUMBER]і вона, як спадкоємець по заповіту має право успадкувати дані кошти, а тому відповідно до ст.16 ЦК України вимушена звернутись до суду, оскільки іншим способом не може реалізувати своє законне право на спадкове майно. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] . підтримав вимоги заяви та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник Дмитрашківської сільської ради Луньова О.М. заперечень проти вказаних вимог не має . . Аналізуючи обставини справи, дослідивши докази, зокрема заповіт, свідоцтво про смерть, довідку-характеристику Тульчинського МБТІ, ощадну книжку ,рахунок [NUMBER] суд прийшов висновку, що дана заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-23 00:00:00

5 серпня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір, згідно якого позивачка купила у відповідачки домоволодіння та присадибну земельну ділянку площею 0,1129 га [ADDRESS], сплатила гроші в сумі 18 000 грн., а відповідачка передала ключі від будинку та зобов'язалася посвідчити дану угоду у нотаріуса до 17 вересня 2008 року. Крім цього, у вказаному домоволодінні відповідачка з відхиленням від проекту побудувала гараж літня кухня під літерою «Г» та сарай «Дд». Посилаючись на ці обставини і те, що відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення договору, позивачка звернулася в суд і просить визнати договір купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки, дійсним та визнати за ним право власності на спірне майно. Відповідачка позов визнала повністю, про що вказала у своїй письмовій заяві. Позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може такий договір визнати дійсним. Доказом того, що між сторонами відбулася угода купівлі продажу домоволодіння та земельної ділянки є розписка про те, що відповідачка отримала від позивачки гроші в сумі 18 000 грн. за домоволодіння та присадибну земельну ділянку площею 0,1129 га [ADDRESS]. За таких обставин за позивачкою слід визнати право власності на спірне майно. На підставі наведеного, ст.ст. 220, 334 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-23 00:00:00

позивачка звернулась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якій повідомила, що з відповідачем у справі вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 20 серпня 1999 року по 04 вересня 2003 року, від якого сторони мають неповнолітню дитину, доньку [PERSON],[INFO], яка мешкає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Позивачка зазначила, що відповідач в добровільному порядку допомоги на утримання неповнолітньої доньки не надає. Досягнути з відповідачем згоди з питання надання коштів на утримання дитини неможливо, що змусило позивачку звернутись до суду. В судовому засіданні позивачка підтвердила вищезазначені обставини і просила суд стягнути аліменти з відповідача на її користь для утримання неповнолітньої доньки [PERSON]. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що проти позовних вимог заперечень не має. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розглянувши матеріали справи, вислухавши сторони, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, укладений 12 листопада 2007 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №120, посилаючись на те, що сімейне життя із відповідачем не склалося. Спільно жили лише три місяці. З лютого 2008 року стала підтримувати стосунки із іншим чоловіком, від якого чекає дитину. З відповідачем жодних стосунків не підтримує. Має намір укласти шлюб з іншим чоловіком від якого чекає дитину. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала і пояснила, що з відповідачем сім”я існує лише формально. Одружилася із відповідачем без кохання. Як такої сім»ї не склалося. Відповідач зловживав спиртними напоями, часто ходив по барах, куди тягнув і її. Коли повернувся з роботи [PERSON], з яким зустрічалася до одруження із відповідачем, почуття їх відновилися і з лютого 2008 року стала зустрічатися з останнім. Відповідач теж мав іншу жінку, а тому тоді ж вона залишила відповідача і живе в господарстві своїх батьків. Від [PERSON] чекає дитину, має намір укласти шлюб з ним. Останній визнав своє батьківство. Із [PERSON] уклали церковний шлб. А тому просить шлюб розірвати, не надаючи строк на примирення. Відповідач [PERSON], будучи належно повідомленим про час та місце слухання справи, в судове засідання не з»явився, про причини неявки не повідомив. Позивач не заперечує проти ухвалення судом рішення на підставі наявних у справі доказів. А тому суд ухвалив слухання справи проводити у відсутності відповідача, провівши заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив слідуючі факти. Сторони уклали шлюб 12 листопада 2007 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 120 (свідоцтво про шлюб (повторне) [NUMBER]). Від шлюбу дітей не мають. Між сторонами після укладення шлюбу виникали суперечки та непорозуміння. Сім”я розпалася після тримісячного проживання. З лютого 2008 року сторони проживають окремо. Позивачка має намір укласти шлюб з іншим чоловіком від якого чекає дитину. У відповідності до ч.3 ст.110 СК України чоловік, дружина мають право пред»явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. Як вбачається з нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 22 жовтня 2008 року, останній визнав своє батьківство щодо дитини, зачатої з громадянкою [PERSON]. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. При реєстрації розірвання шлюбу держмито слід стягнути з позивачки. На підставі ст.ст.105,110,112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-23 00:00:00

[PERSON]. звернулася до суду з позовом до [PERSON]про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 17.06.2000 року вони зареєстрували шлюб, від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO]., та [PERSON], [INFO]., які проживають з матір'ю. Сімейні відносини припинили, разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Вважає, що збереження шлюбу та сумісне життя суперечить її інтересам, спору про розподіл майна та місце проживання дитини між ними немає. Просить розірвати шлюб. У попередньому судовому засіданні позивачка [PERSON] . на позові наполягала, просила суд його задовольнити, пояснила, що вони з відповідачем не проживають разом два місяці. Відповідач [PERSON] . у попередньому судовому засіданні позов визнав, просив задовольнити. Заслухавши сторін, їх доводи, розглянувши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову за наступними підставами. Судовим розглядом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17.06.2000 року, від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] ., та [PERSON], [INFO] ., які проживають з матір'ю. Спору про розподіл майна та місце проживання дітей сторони не мають. З вересня 2008 року сімейні відносини припинили. Якщо сторони обидва згодні на розірвання шлюбу, суд не встановлює причини припинення сім'ї. Враховуючи, що сторони згодні на розірвання шлюбу, підстав для надання строку на примирення немає. На підставі ст.ст.104,105,110 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що він працював у відповідача з 05.04.2006р. по 29.08.2008р. За період роботи заробітна плата відповідачем виплачувалася нерегулярно у зв’язку з чим виникла заборгованість з виплати заробітної плати. На день звільнення заборгованість по заробітній платі складає 1500грн. Просить стягнути з відповідача на користь позивача 1500грн. заборгованості по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 600 грн. та моральну шкоду у сумі 1700грн. У судовому засіданні представник позивача змінив позовні вимоги, та пояснив, що заборгованість по виплаті заробітної плати відповідачем погашена, просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 600 грн. та моральну шкоду у сумі 1700грн. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено, що позивач працював у відповідача 05.04.2006р. по 29.08.2008р. Відповідно до ст.116 КЗпП України, виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація відповідно до ст.117 КЗпП України повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до довідки, що є в матеріалах справи, заборгованість відповідача по виплаті заробітної плати позивачеві з 01.07.2008р. по 29.08.2008р. включно нараховувалась відповідно: липень – 436,50грн., серпень – 613,50грн., та сума заборгованості по зарплаті погашена 07.10.2008р. Таким чином, сума середнього заробітку, який відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача за період з 30.08.2008р. по 07.10.2008 року складає: 436,50 + 613,50грн/ 2 місяці = 525,00грн. Враховуючи вищевказане,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-23 00:00:00

У жовтні 2008 р. [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 10.11.2001 р. перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] р.н. Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок несумісності характерів, за час їхнього проживання зрозуміли, що зникло почуття любові. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Шлюб носить формальний характер і сім’я розпалася, примирення неможливе. Угоди про добровільний поділ спільного майна між ними не досягнути. Просила шлюб розірвати. В судове засідання позивачка не з’явилася, надала до суду заяву, в якій на позовних вимогах наполягала, справу просила розглядати за її відсутністю (а.с.7). Відповідач до суду не з’явився, належно сповіщений про день та час розгляду справи Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, суд встановив, що сторони по справі дійсно перебувають в шлюбі з 10.11.2001 р. (а.с.5) від якого мають неповнолітню дитину (а.с.6), однак їхні сімейні відносини не складуються. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і належний до задоволення, оскільки шлюбні відносини не підтримуються, подружжю не вдалося створити дружню та стійку сім’ю. Сварки та суперечки призвели до втрати почуття кохання та поваги, внаслідок чого, між сторонами склалися неприязні відносини, примиритися вони не бажають. За вказаних обставин подальше сумісне проживання та збереження шлюбу є недоцільним у зв’язку з розпадом сім’ї, тому шлюб слід розірвати.

Outcome: approved