Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-06 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача [PERSON], вказуючи на те, що їм на праві приватної власності належить квартира № 56 в житловому будинку №4 по вул..Садовій в смт.Новотроїцьке Херсонської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло виданим 31 березня 1999 року. В даній квартирі зареєстрований відповідач, в той час позивач [PERSON] перебувала з ним у шлюбі. Подружнє життя виявилось невдалим, тому 6 серпня 2002 року рішенням Новотроїцького місцевого суду шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач виселився з квартири та переїхав проживати в [INFO], де мешкає до теперішнього часу. В квартирі [ADDRESS] відповідач не проживає більше шести років, прохання позивачів знятися з реєстрації за цією адресою, він проігнорував. Просять визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою №56 в житловому будинку № 4 по вул..Садовій в смт.Новотроїцьке Херсонської області, зняти з реєстрації [PERSON] з квартири №56 в житловому будинку № 4 по вул..Садовій в смт.Новотроїцьке Херсонської області. Позивач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на частку у майні, вказуючи, що квартира [ADDRESS] була отримана ним на підставі ордеру на його імя, на вселення в квартиру, який був виданий виконкомом [PERSON] селищної ради у 1984 році, коли він працював в АТК-2 «Укрводбуд». На той час він був одружений і до ордеру була вписана його дружина [PERSON] Коли було прийнято закон про приватизацію державного житлового фонду вони вирішили приватизувати квартиру. У звязку з тим, що він працював усі питання які були повязані з приватизацією квартири вирішувала дружина [PERSON] У 2002 році шлюб між ним та [PERSON] було розірвано і він перейшов проживати окремо від позивачів за первісним позовом. Про те, що він не є власником квартири йому стало відомо лише після отримання первісної позовної заяви, до якої було надано Свідоцтво про право власності на житло. Вказує, що [PERSON], зловживаючи його довірою, виключила його без його згоди з числа осіб, які мали право на отримання у приватну власність квартири [ADDRESS] . Просить суд поновити строк позовної давності, встановлений для захисту права власності як такий, що пропущено з поважної причини; визнати його співвласником квартири [ADDRESS]; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане [PERSON] селищною радою на підставі рішення № 12 від 31.03.1999 року на ім'я [PERSON] та [PERSON]; зобовязати [PERSON] селищну раду Херсонської області ухвалити розпорядження про видачу Свідоцтва про право спільної часткової власності на квартиру за адресою [ADDRESS] на імя [PERSON], [PERSON], [PERSON] Представник позивачів по первісному позову [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на підстави, вказані в позові, наполягає на задоволені позову. Відповідач [PERSON] проти первісного позову заперечує, вказує, що не проживав в квартирі з поважних причин. Після розлучення поїхав на заробітки, дружина поміняла в квартирі замки. Вказує, що весь цей час вважав себе власником квартири. Представник відповідача [PERSON] проти первісного позову заперечує, вказуючи, що [PERSON] не проживав в спірній квартирі з поважних причини, приватизація квартири проведена незаконно, просить в задоволенні первісного позову відмовити. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] зустрічну позовну заяву підтримали, посилаючись на підстави, вказані в ній. Представник відповідачів за зустрічним позовом [PERSON] зустрічний позов не визнала та показала, що як пояснила її доручитель [PERSON], в спірній квартирі вони з [PERSON] проживали з 1987 року. Перебуваючи в шлюбі [PERSON] неодноразово зраджував дружині, в сім'ї виникали сварки, але проти розлучення [PERSON] заперечував. Щоб вона простила його та не розлучалась він сказав, що відмовиться від своєї частки в квартирі на її з донькою користь. З цією метою він у вересні 1998 році виписався з квартири. Наприкінці вересня 1998 року він покинув сім'ю та виїхав з квартири. В квітні 1999 року вони помирились та знову стали проживати разом. В 1999 році [PERSON] вирішив виїхати на роботу до Російської Федерації і оскільки йому потрібна була реєстрація він з її дозволу зареєструвався в спірній квартирі. В 2002 році, в звязку з тим, що їхнє подружнє життя не склалось вони розлучились офіційно. Вказує, що [PERSON] особисто ходив до ЖКП та до паспортного відділу Новотроїцького РВ УМВС з питань прописки та виписки. Про те що [PERSON] приватизувала квартиру він знав та не заперечував проти цього. Представник [PERSON] селищної ради проти зустрічного позову заперечує, вказуючи, що приватизація державного житлового фонду проводилась відповідно до законодавства, на момент приватизації квартири [PERSON] не був наймачем квартири, і тому права на приватизацію даної квартири не мав. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] та [PERSON] з 10.12.1985 року перебували в зареєстрованому шлюбі та разом з дочкою [PERSON] - проживали в [INFO]. Згідно довідки (виписки із поквартирної картки № 17) про склад сім'ї та реєстрацію станом на 08.02.2010 року) [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] (дата прописки 27.01.1987 року по теперішній час), [PERSON] ( дата прописки 27.01.1987 р. дата виписки 08.09.1998 р., повторна прописка 09.04.1999 р. по теперішній час) та [PERSON] по свідоцтву про народження 27.01.1987 р. по паспорту 30.12.2003 р. дата виписки 10.08.2004 р.). Прописка та виписка громадян здійснюється за заявами (особисто громадянином та за його підписом), які надаються до паспортного столу разом з паспортом. В судовому засіданні допитані свідки [PERSON] та [PERSON] - в період 1998- 1999 рр. начальник паспортного столу та паспортист, відповідно, які показали, що оформлення реєстрації (зняття з реєстрації) місця проживання у квартирах, що обслуговуються житлово-комунальними підприємствами здійснюється житлово- комунальним підприємством. Згідно законодавства, що діяло в 1998-1999 роках для виписки та прописки громадянину необхідно було особисто подати заяву та паспорт. Без особисто написаної заяви та явки особи до уповноважених органів прописку та виписку не можливо провести. Архівні документи за період 1998-1999 роки знищено. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є матір'ю [PERSON], в 1998 році [PERSON] пообіцяв [PERSON] залишити їй та дочці квартиру . В вересні 1998 року виписався з квартири та покинув сім'ю. Потім вони неодноразово знову починали жити разом та розходились. В 2002 році [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб і її дочка виїхала на роботу в Італію. [PERSON] не проживає в спірній квартирі з 2002 року. Згідно талону реєстрації за місцем проживання [PERSON] зареєстрований в [INFO] з 09.04.1999 року. Як пояснив в судовому засіданні [PERSON] в 2006 році він, в звязку з втратою паспорту, отримав новий паспорт і тоді дізнався, що зареєстрований за даною адресою лише з 09.04.1999 року. Згідно розпорядження Голови виконкому [PERSON] селищної ради від 31.03.1999 року № 12 від [PERSON] надійшла заява про приватизацію квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] яка використовується нею та членами її сім'ї на умовах найму. Прийнято рішення прохання наймача [PERSON] задовольнити і передати вказану квартиру в приватну спільну сумісну власність. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 31.03.1999 року квартира , яка знаходиться за адресою [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Квартира приватизована згідно з ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Суд вважає, що позивач по зустрічному позову не довів того факту, що [PERSON] скориставшись його довірою сама незаконно виписала його з квартири. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що [PERSON] сам добровільно виписався з квартири. Як пояснили свідки [PERSON] , [PERSON] та відповідно до п. 25 Положення про паспортну систему в СРСР для прописки та виписки громадянин надає особисто написану заяву і [PERSON] просто не міг не знати про те, що він виписаний з квартири. Згідно пункту 2 «Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», затвердженого Держкомітетом України про житлово-комунальному господарству № 56 від 15.09.1992 року передачі у власність громадян підлягають квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки, які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до п.5 вказаного Положення до членів сімї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло. Під час приватизації [PERSON], своєю випискою з квартири розірвав договір найму державного майна і не був наймачем даної квартири. В звязку з наведеним суд вважає, що зустрічний позов [PERSON] не підлягає задоволенню. Позивачі по первісному позову вказують, що відповідач не проживає в спірній квартирі з 2002 року. В зустрічному позові [PERSON] також не заперечує цей факт, але в судовому засіданні стверджував, що мати позивачки - [PERSON] перешкоджала йому проживати в даній квартирі. При цьому жодних доказів на підтвердження факту злісного перешкоджання проживання суду не надав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що проживає в [INFO] з 1989 року і є сусідкою сторін. Вказує, що в спірній квартирі ніхто не проживає близько семи років. Відповідно до ч. 1 ст.7 Закону України „ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ч.2 ст. 107 Житлового Кодексу України у разі вибуття наймача та членів 1 його сім'ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж наче денному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо ж жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Враховуючи обставини справи, те, що позивачі є власниками квартири а відповідач виїхав з квартири та не проживав там, суд приходить до висновку , що позов [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст. 29 ЦК України, ст. 107 ЖК України, ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ЗУ «Про приватизацію державного майна», Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, Постанови ПВС України № 2 від 12.04.1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»,

Outcome: dismissed