Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «Восток-Руда» в якій зазначає, що з 21.05.2004 р. по 27.05.2009 р. дільниці працював на підприємстві ТОВ «Восток-Руда» заступником начальника підземної. 27.05.2009 р. позивач звільнився з підприємства відповідача в звязку із зміною істотних умов праці на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України про що було видано наказ № 175/лс від 27.05.2009 р. але в день звільнення позивачу не була виплачена заробітна плата у розмірі 6201.66 грн. В звязку з порушенням строків виплати сум які належать вивільненону працівнику підприємство повинно сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки у розмірі 22 323.87 грн., за 267 календарних днів виходячи із середньоденного заробітку у розмірі 83 грн. 61 коп. Також вважає, що діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, яка виразилася у втраті нормальних життєвих звязків і вимагає у позивача організації додаткових зусиль для організації свого життя, моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 1000 грн. У відкритому судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги, просить задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача у відкритому судовому засіданні позов визнала частково, була згодна із заборгованістю по виплаті заробітніої плати, в іншій частині позовних вимог просила відмовити. В обґрунтування своїх заперечень посилалася на той факт, що затримки розрахунку заробітної плати виплачується лише за наявності вини власника або уповноваженого ним органу. Так в звязку із світовою фінансовою кризою, яка найбільше вплинула нагірничо-металургійний комплекс України, підприємство відповідача опинилося у скрутному фінансовому становищі у звязку із знеціненням продукції, яку виробляє підприємство та зменшення попиту на продаж. Суд, вислухавши пояснення відповідача, представника відповідача та вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позивні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З 21.05.2014 р. по 27.05.2009 р. працював на підприємстві ТОВ «Восток-Руда» заступником начальника підземної ділянки. Наказом №175/лс від 27.05.2009 р. позивач був звільнений з ТОВ «Восток-Руда» у звязку із зміною істотних умов праці на підставі п.6 ст.36 КЗпП України. Згідно з довідкою №7 від 15.01.2010 р. заборгованість по заробітній платі підприємства ТОВ «Восток-Руда» перед позивачем при звільненні становить 6201,66 грн. Середньоденна заробітна плата позивача складає 83 грн.61 коп., середньомісячна заробітна плата складає 1755 грн. 81 коп. На звернення позивача до підприємства з вимогою погасити заборгованість, підприємство не відреагувало. Таким чином, суд приходить до висновку, що зі сторони позивача були вжиті усі можливі заходи щодо отримання належних працівникові сум при звільненні. З моменту звільнення з підприємства позивач не працював. Сума заборгованості по заробітній платті у розмірі 6201.66 яка підлягала виплаті при звільненні позивачу на день розгляду справи не виплачена. Частиною 7 ст. 43 Конституції України гарантовано захист законом право громадян на своєчасне одержання винагороди за працю. В силу ст. 116 цього ж Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. КЗпП України а саме частиною 1 статті 117 передбачено один із способів такого захисту в разі невиплата з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, а саме п. 20 передбачено, що якщо працівникові не були виплачені належні йому платежі при звільненні, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Суд визначає розмір від шкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Виходячи з викладеного вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, починаючи з 27.05.09 р. по 29.01.2010 р. виходячи із середньоденного заробітку - 83 грн. 61 коп. є правомірними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. В той же час суд вважає, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку повинен бути визначений із розрахунку не 267 календарних днів, як зазначив позивач а саме - 170 робочих днів за період з 27.05.2009 року по 29.01.2010 року (83,61x170)=14213,70грн., при цьому враховані положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року. А тому, враховуючи положення п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року, щодо пропорційності відшкодування середнього заробітку спірної суми, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника та інших обставин справи, вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в меншому розмірі, ніж просив позивач, а саме у розмірі 14213,70 грн. Посилання представника відповідача на світову фінансову кризу, яка вплинула на гірничо-металургійний комплекс України, в тому числі і на підприємство відповідача у звязку з чим останнє опинилося у скрутному фінансовому становищі, не звільняє підприємство відповідача від обовязку своєчасно розрахуватися з працівником в день його звільнення, який закріплений нормами вищевказаних законів та гарантований Конституцією України. В силу ч.2, 3 ст.88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, таким чином з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 209,15 грн. за вимоги майнового характеру, та 08,50 грн. за вимоги немайнового характеру, всього 217,65 коп., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. Виходячи з викладеного,

Outcome: partial