Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-15 00:00:00

26.01.2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просив стягнути на його користь суму страхового відшкодування 8460,91 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30.06.2006 року між АТ «Українська охоронно - страхова компанія» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту КИ.И1-04.38516, відповідно до якого, в період з 01.07.2006 року по 30.06.2007 року під страховим захистом знаходився автомобіль [NUMBER]. 30.09.2006 року на вул. Л.Українки в м. Вишневе автомобіль [NUMBER], під керуванням [PERSON] здійснив наїзд на автомобіль [NUMBER], що належить [PERSON], під керуванням водія [PERSON] ДТП сталася з вини водія [PERSON], яка не врахувала дорожню обстановку, не дотрималась безпечної дистанції та безпечного інтервалу, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем [NUMBER]. Згідно довідки ВДАІ РУ ЕУ МВС України в м. Боярка адміністративний матеріал по вищевказаній ДТП для прийняття рішення стосовно [PERSON] були направлені до Києво - Святошинського районного суду Київської області. В результаті протиправних дій відповідача автомобіль [NUMBER], отримав пошкодження, чим було заподіяно матеріальної шкоди страхувальнику [PERSON] Сума матеріальної шкоди складає 8007,76 грн. В зв'язку з настанням страхової події, на підставі актів про настання страхового випадку №863 від 31.10.2006 року та №1315 від 31.01.2007 року страхувальнику [PERSON] було виплачено страхове відшкодування в сумі 8126,86 грн. Таким чином, фактичні витрати, що пов'язані з даним страховим випадком та підлягають відшкодуванню винною особою, тобто [PERSON], складають 8460,91 грн. та включає в себе : 300,00 грн. - витрати за проведення дослідження, 34,05 грн. - витрати за оформлення довідки ДАІ про ДТП, 8126,86 грн. - страхове відшкодування. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилась повторно, про дату і час розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд відповідно до ст.169 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів у її відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала представник позивача. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" N 6 від 27.03.92р. розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 30.09.2006 року на вул. Л.Українки в м. Вишневе сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме: [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] здійснила наїзд на автомобіль [NUMBER], власником якого є [PERSON], та на момент ДТП під керуванням водія [PERSON] Автомобіль «Сітроєн Берлінго», д.н. [NUMBER] було застраховано власником у Акціонерному товаристві «Українська охоронно - страхова компанія», що підтверджується договором добровільного страхування наземного транспорту серії КИ.И1-04 №38516 від 30.06.2006 року. Як на доказ вини [PERSON] посилається на довідку ВДАІ РУ ГУ МВС України в м. Боярка від 30.09.2006 року, з якої вбачається, що адміністративний матеріал відносно [PERSON] був направлений до Києво - Святошинського районного суду Київської області. Одночасно, згідно довідки Києво - Святошинського районного суду Київської області від 23.06.2007 року №9873, адміністративний матеріал по факту ДТП відносно водія [PERSON] станом на 23.06.2007 року до суду не надходив. З довідки ВДАІ Києво - Святошинського району при УДАІ ГУ МВС України в Київській області від 31.03.2010 року №728 вбачається, що станом на 30.09.2006 року дорожньо-транспортні пригоди ВДАІ Києво - Святошинського району Київської області не оформляв. Тобто, ВДАІ Києво - Святошинського району при УДАІ ГУ МВС України в Київській області, ДТП за участю [PERSON] та [PERSON] не зафіксована. Згідно п. 2.10 п.п. «д» ПДР України у разі причетності до дорожньо - транспортної пригоди водій зобов'язаний повідомити про дорожньо - транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції. Водієм позивача [PERSON], з огляду на вищевикладене, в порушення ПДР, не було виконано вказані вимоги, факту ДТП працівниками міліції зафіксовано не було. Відповідно до ч. З ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а саме, в даному випадку, чи мали місце ці дії та вчинені вони цією особою. Позивачем не надано у відповідності до ст. 58 ЦПК України належних доказів на підтвердження самого факту ДТП за участю водіїв [PERSON] та [PERSON], а посилання позивача на довідку ВДАІ РУ ГУ МВС України в м. Боярка від 30.09.2006 року не є, на думку суду, належним доказом. Тобто Акціонерним товариством «Українська охоронно - страхова компанія» не надано належних доказів, які б підтверджували що дії [PERSON] були неправомірними та взагалі були ці дії, та між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок. Позивачем не надані суду об'єктивні дані щодо обставин ДТП як - то місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, які знаходять своє відображення у протоколі про адміністративне правопорушення. Так, відповідно до ст. 221 КпАП України справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.124 цього кодексу, розглядаються суддями районного суду. Порядок їх розгляду та прийняття рішень врегульовано ст.ст. 279, 280, 283 та 284 КпАП України Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності. Виходячи з матеріалів справи, оцінивши всі докази, зібрані у справі, в їх сукупності, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в позові.

Outcome: dismissed