Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-24 00:00:00

З лютого 2007 р. у провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] та Виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради про визнання свідоцтва на право власності недійсним в частині визнання права власності на самовільні побудови, позовами третіх осіб з самостійними вимогами [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним в частині та визнання права на обов'язкову часту у спадщині. Ухвалою суду від 27.09.2007 р. вимоги, що розглядаються у даній справі, були виділені у самостійне провадження (а.с. 38) та оформлені у вигляді окремого процесуального документу (а.с. 5-8). В обгрунтування даних вимог позивачі зазначили, що спірне домоволодіння [ADDRESS] належало на праві власності їх батьку [PERSON], а після смерті останнього відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 01.06.1978 р. перейшло у власність їх матері [PERSON], проте фактично перебувало у користуванні не тільки її, але й її дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Після смерті матері [PERSON], що настала у 1994 р., ніхто з дітей до нотаріальної контори не звертався, але всі вони вважаються такими, що прийняли спадщину шляхом вступу у фактичне володіння спадковим майном. Звернувшись до нотаріальної контори після смерті [PERSON] з метою оформлення своїх прав на частину спірного домоволодіння, що перейшла до неї після смерті [PERSON], позивачі з'ясували, що остання на підставі заповіту від імені [PERSON], про який їм не було відомо, у 1997 р. отримала свідоцтво про право на спадщину на спірне домоволодіння в цілому, а після її смерті відповідне майно перейшло до її онука [PERSON] У зв'язку з викладеним позивачі з урахуванням уточнення позовних вимог (а.с. 188, 189), посилаючись на те, що на час смерті [PERSON] вони були її непрацездатними спадкоємцями та прийняли спадщину, а отже незалежно від змісту її заповіту, про який до звернення за прийняттям спадщини після смерті [PERSON] їм не було відомо, успадкували обов'язкову частку у спадщині, просили суд визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/6 частину нерухомого майна по [ADDRESS] за кожним, визнати недійсним у цій частині свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16.07.1997 р., видане [PERSON], та свідоцтво про право на спадщину від 30.01.2007 р., видане [PERSON]. У судовому засіданні представник позивачів на задоволенні позову наполягав з викладених у ньому підстав. Відповідач до суду не з'явився, за місцем реєстрації, підтвердженим даними адресного обліку МВС, не проживає (а.с. 190-192), про день та час розгляду справи був повідомлений шляхом публікації оголошення у пресі (а.с. 196), що є підставою для розгляду справи у заочному порядку. Треті особи надали суду заяви про розгляд справи за відсутності їх представників (а.с. 41, 42/зв). Вислухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] належне йому на праві власності домоволодіння [ADDRESS] перейшло у власність його дружини [PERSON], у чому 01.06.1978 р. було видане свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 112). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 109/зв). Після її смерті спірне домоволодіння було успадковане [PERSON], що отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16.07.1997 р. (а.с. 113). Як вбачається з спадкової справи, інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися (а.с. 108-113). В той же час позивачі разом з [PERSON] фактично вступили у володіння спірним майном, при цьому [PERSON] є пенсіонером з 1992 р. (а.с. 118), [PERSON] - з 1991 р. (а.с. 114). [INFO]. померла [PERSON] (а.с. 124). До нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулися її рідні брати [PERSON] та [PERSON], а також онук [PERSON] (а.с. 120, 121). Враховуючи, що останній є спадкоємцем за правом представлення після смерті свого батька [PERSON], померлого [INFO]. сина спадкодавиці, 30.01.2007 р. йому було видане свідоцтво про право на спадщину на спірне домоволодіння по [ADDRESS] в цілому (а.с. 175). Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного. Так, оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилася та була прийнята спадкоємцями до 01.01.2004 р., при вирішення даного спору належить керуватися положеннями ЦК України в редакції Закону 1963 р. Відповідно до ст. 535 ЦК України в редакції Закону 1963 р., неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Згідно ч. 2 ст. 548 ЦК України в редакції Закону 1963 р. прийнята спадщина належить спадкоємцю з часу її прийняття, про яке відповідно до ст. 549 того ж кодексу свідчить зокрема вступ у володіння або користування спадковим майном. Виходячи з встановлених обставин справи та змісту вищенаведених положень законодавства суд доходить висновку про те, що позивачі [PERSON] та [PERSON] як непрацездатні за віком спадкоємці померлої [PERSON], що прийняли спадщину разом з спадкоємцем за заповітом [PERSON] шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, набули право власності в порядку спадкування обов'язкової частки на відповідні частини спірного домоволодіння, а отже позовні вимоги в частині визнання права власності є обгрунтованими та підлягають задоволенню у межах заявлених вимог. При цьому також підлягає задоволенню решта позовних вимог, що полягають у визнанні недійсними наступних правовстановлюючих документів на спірне домоволодіння в частині, успадкованій позивачами. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалене рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved