Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд із зазначеним позовом, яким просить припините дію договора оренди між нею і відповідачем, мотивуючи свої вимоги тим, що він 22,03.2000р. уклав договор оренди належної їй земельної ділянки з відповідачем на десять років і 10.12.2004р. уклав договор оренди належної їй земельної ділянки з відповідачем на шість років, але коли йому 24.03.2005 року і 16.11.2006р. було видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку (праве на яку він мав на підставі сертифікату) він новий договір оренди не укладав, а 21.07.2008 року він звернувся до відповідача з письмовою заявою про розірвання договору оренди і повернення йому земельної ділянки в належному стані, але відповідач продовжує користуватися її ділянкою незаконно, тому просить визнати договір оренди недійсним, оскільки він був укладений ще до і;: він не мав державний акт на право власності цієї земельної ділянки. Позивач у судове засідання не заявився, надав заяву розглянути справу у його відсутність, на возові наполягає. Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив розірвати договір оренди повернути земельну ділянку; стягнути з відповідача витрати по суду - 51грв.+120грв.+ 200грв.- правова допомога. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, показав суду, що договор оренди між позивачем і відповідачем діє з 2000 року, він має законну силу і тому підстав для його розірвання немає, оскільки позивач ще у 2005 році отримала державний акт на земельну ділянки, але в натурі досі земельну ділянку позивач не виділяв, після отримання державного акту позивач більше трьох років мовчав і не звернувся до них із письмовою вимогою припинити дію договору оренди і про повернення їй земельної ділянки, яку вони продовжують використовувати, вклали в неї гроші (добрива, та інше) і тому договір повинен діяти до весни 2010р., тобто до закінчення строку йото дії без спричинення шкоди підприємству. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю за наступних підстав. Як було встановлено в судовому засіданні, сторони 22.03.2000 року уклали договор оренди земельної ділянки розміром 5,28 га на території Волноваської міської рада, яка належала позивачу на підставі сертифікату виданого Волноваською райдержадміністрацією на право власності на вказану земельну ділянку, строком на 10-ть років з терміном закінчення - 22.03.2010 року (а.с,7-8). 10.12.2004р. уклали договір оренди земельної ділянки розміром 5,28 га на території Волноваської міської ради, яка належала позивачу на підставі сертифікату виданого Волноваською райдержадміністрацією на право власності на вказану земельну ділянку, строком на 6-ть років з терміном закінчення - 10.12.2010. 24.03.2005 року позивачем було отримано Державний акт на право власності на цю земельну ділянку площею 4,910 га, і 16.11.2006р. позивачем було отримано Державний акт на право власності на цю земельну ділянку площею 4,870 га (а.с.6), і після отримання вказаного державного акту позивач з відповідачем не укладали (переукладали) новий договір оренди земельної ділянки. Позивач звернувся 21.07.2008 року до відповідача із письмовою заявою про отримання державного акту з вимогою повернути йому земельну ділянку (а.с.9). Оскільки відповідно до вимог ст.ст.ст.6,13,18,20 Закону «Про оренду землі», ст.125 ЗК України орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбаченими ЗК, ЦК України, іншими законами і договором оренди землі. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Договор оренди землі підлягає державній реєстрації та тільки після цього набирає чинності. Договор оренди між позивачами і відповідачем набрав чинності після 22.03.2000р. (коли був зареєстрований в сільській раді) (а.с.8). Таким чином договор оренди земельної ділянки між сторонами укладено відповідно до чинного на той період законодавства. Оскільки позивач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку після укладання договору оренди, то відповідно до вимог ст.78 ЗК України він отримав право володіння, користування і розпорядження вказаною земельною ділянкою і тому змінився правовий статут сторони договора оренди. Тому договір оренди слід переукладати, а оскільки позивач не хоче укладати з відповідачем договір оренди, він просить припинити його дію та користуватися належній йому земельною ділянкою самостійно. Згідно з вимогами п.2.3 Типового договору оренди земельної ділянки, затвердженого наказом Державного комітету по земельним ресурсах №5 від 17.01.2000 року, зобов*язання по договору оренди можуть біти припинені після отримання державного акту на право власності на земельну ділянку і виділення земельної ділянки в натурі на місцевості. Тому позовні вимоги позивача обгрунтовані і підлягають задоволенню. Разом з тим в судовому засіданні встановлено, що позивач не звернувся із заявою до державного органу про виділ йому належної йому земельної ділянки в натурі на місцевості, а ця належна позивачу земельна ділянка в натурі в межах згідно плану Державного акту на право власної і на земельну ділянку передавалася позивачем відповідачу в користування в єдиному земельному масиві без визначення межі в натурі, і після видачі Державного акту про право власності на земельну ділянку позивачу земельна ділянка продовжує знаходитися та використовуватися відповідачем в єдиному земельному масиві, межовими знаками на місцевості не визначена, що в судовому засіданні не заперечував позивач, і представник позивача не оспорював. Акту про встановлення межових знаків спірної земельної ділянки позивача на місцевості (в натурі) суду не надано. Таким чином оскільки позивач не звернувся із заявою про виділ йому в натурі (на місцевості) земельної ділянки з встановленням меж цих ділянок, то позовні вимоги про повернення йому від відповідача земельних ділянок поставлені завчасно і тому вони задоволенню не підлягають. До встановлення межових знаків спірної земельної ділянки позивачу на місцевості (з натурі) повернення йому цієї земельної ділянки без порушення прав та інтересів відповідача,а також інших власників земельних ділянок, які розташовані в цьому ж єдиному земельному масиві - НЕМОЖЛИВО. Крім того повернення земельної ділянки позивачу до збирання посіяного відповідачем урожаю на вказаній земельній ділянці без порушення прав та інтересів відповідача, також неможливо. Тому слід зобов*язати відповідача повернути позивачу належну тому земельну ділянку лише після встановлення межових знаків в натурі на місцевості та після збирання врожаю 2009 Відповідно до вимог ст. 84,88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати -- 200грв. за надання правової допомоги, 51 грв,-судовий збір і 120 грв за ІТЗ, а усього - 371 грв. На підставі ст.ст.125,215 ЗК України, перехідних положень ЗК України, ст.210 ЦК України. Закону України «Про оренду землі», Типового договору оренди земельної ділянки, затвердженого наказом Державного комітету по земельним ресурсах №5 від 17.01.2000 року,

Outcome: approved