Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-03 00:00:00

У вересні 2003 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] рш вкча, [PERSON], третіх осіб [PERSON], Ці ; жеківської райадміністрації Львівської міської ради, Львівського міського управління ьних ресурсів, інспекції ДАБК про усунення перешкод в користуванні земельною юю, зобовязання провести розподіл земельної ділянки відповідно до житлової площі ггегнєння моральної шкоди і судових витрат. В подальшому неодноразово уточнювала їні вимоги: том. 1 - 08.12.2003 року (a.c.54),J0.03.2004 року (а.с.106), 16.04.2004 року 10-121), 28.07.2008 року (а.с.239-241), 29.12.2008 року (а.с.276-278). Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду їської області від 05.05.2009 року скасовано рішення Шевченківського районного суду ¦1-У:зова від 12.02.2009 року, а справа направлена на новий розгляд до суду першої нлщії. Справа до місцевого суду надійшла 20.05.2009 року та передана на розгляд судді І [PERSON] У судовому засіданні 14.08.2009 року позивач подала позовну заяву в порядку ст.31 ЦУ: України до [PERSON], якою просила усунути перешкоди у користуванні исгаатною власністю та присадибною ділянкою, а саме відновити становище, яке існувало : jc порушення права позивача шляхом звільнення присадибної земельної ділянки, яка заходиться у м.Львові на вул.Я.Купала,36 від самовільно встановлених відповідачем - суд та прибудов (том. 2 а.с.БІ). В обґрунтування заяви зазначає, що згідно договору купівлі-продажу від 21.03.03 р. НІ. придбала 25/100 частин будинку на вул. Я. Купала, 36 у м. Львові. На даний час, крім ІЇЄГ співвласниками вказаного будинку є також [PERSON], [PERSON] та нпзельська [PERSON] фактичному користуванні співвласників будинку знаходиться земель¬ні ділянка площею 879 кв.м., що зазначено у технічному паспорті на будинок. Вона спла- податок за користування частиною земельної ділянки розміром 224 кв.м. Проте позбав- :гна можливості користуватись всією земельною ділянкою, оскільки на частині ділянки [PERSON] самочинно проведено добудови та надбудови. А тому просить усунути перешкоди, шляхом звільнення земельної ділянки від самовільно встановлених забудов. Також підтримує позов [PERSON], оскільки він як власник сараю має право ним користуватися та обслуговувати, а проведені добудови відповідачем у цьому йому перешкоджають. Просила позов задовольнити. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 18.06.2009 року скасовано рішення Шевченківського районного суду мЛьвова від 20.02.2009 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третьої особи Шевченківської райадміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод в користуванні майном шляхом знесення самочинного будівництва відповідачем, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. В ухвалі суду зазначено, що під час розгляду справи слід вирішити питання про доцільність обєднання і розгляду в одному провадженні даних справ. 17.08.2009 року дана цивільна справа надійшла з апеляційного суду Львівської області до місцевого суду та передана на розгляд судці Невойту П.С. Ухвалою суду від 17.09.2009 року обєднано в одне провадження позовні вимоги у справі за позовом [PERSON] до [PERSON]. [PERSON], третіх осіб [PERSON], Шевченківської райадміністрації Львівської міської ради, управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Львівської міської ради, управління архітектури і містобудування Львівської міської ради, управління держкомзему у м.Львові, Львівської міської ради про усунення перешкод в користуванні приватною власністю, знесення самочинного будівництва, приведення земельної ділянки у попередній стан та у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третьої особи Шевченківської райадміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод в користуванні майном шляхом знесення самочинного будівництва. 14 листопада 2007 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] -[PERSON] про усунення перешкод у користуванні майнсО шляхом несення самочинного будівництва. 06.02.2008 року позивач уточнив свої позовні вимоги (а.с. ) та просив усунути перешкоди в користуванні майном шляхом знесення самочинного будівництва. В обгрунтування позову зазначив, що з 2002 року його сусід [PERSON] провидить самочинне будівництво на земельній ділянці, якою користуються мешканці будинку № 36 по вул.Янки Купали у м.Львові. Самочинним будівництвом відповідач перешкоджає йому, [PERSON], користуватись майном, а саме, сараєм, що позначений на плані під літ. «Е» і який належить йому на праві приватної власності. На даний час обслуговування сараю є неможливим через впритул збудовану самовільну будівлю [PERSON] і це порушує права позивача, тобто, створює перешкоду в користуванні майном, а також, суперечить вимогам п.3.25 ДБН 360-92 в частині мінімальної відстані для обслуговування та проведення поточного ремонту будівель. Просить суд постановити рішення відповідно до вимог ст.391 та п.4 ст.376 ЦК України про усунення перешкод в користуванні майном шляхом знесення самочинного будівництва відповідачем. В судове засіданні позивач [PERSON] повторно не прибув, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, що підтверджується відміткою у жур- налі реєстрації вихідної кореспонденції, а тому відповідно до ст.169 ЦПК України, суд вважає, що справу слід розглянути у його відсутності. В судовому засіданні [PERSON] свій позов та позов [PERSON] підтримала та пояснила, що самочинне будівництво [PERSON] розпочав ще до того як вона придбала частин\7 будинку. Згідно даних земельного кадастру користується 224 кв.м. земельної ділянки та сплачує за неї земельний податок. Доказами щодо належного користування земельною ділянкою є сплата податку, план-схема земельної ділянки, що наявна в інвентаризаційній справі, технічний паспорт на будинок, рішення за 1955 рік про залишення у користуванні за будинковолодінням земельної ділянки та рішення за 1998 року> гіськвиконкому про інвентаризацію земель м.Львова. До свого будинку вона заходить по :емельній ділянці, на якій є самочинне будівництво відповідача, іншого заходу не існує. Представник позивача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності від 27.04.2007 року (а.с.і'З^ ) в судовому засіданні позов [PERSON] та [PERSON] підтримав, надавши аналогічні пояснення, зазначені у позові та додатково пояснив, що відповідачем самочинно збудовано впритул до його сараю будівлі : це завдає йому шкоди у користуванні майном. Стічні води заливають сарай та земельну ділянку, якою користується його батько. При цьому неможливо здійснити ремонт сараю, оскільки відсутній до стіни доступ. Ще десяток років тому між співвласниками усно був встановлений порядок користування земельною ділянкою, а на тепер [PERSON] не дотримується того порядку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] та [PERSON] до нього заперечив. В останнє судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, що підтверджується відміткою у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, а тому відповідно до ст.169 ЦПК України, суд вважає, що справу слід розглянути у його відсутності. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 14.01.2010 року (а.с.23і) в судовому засіданні позови заперечив та пояснив, що відповідач у 1975 році став власником 1/9 частини будинку. Рішенням виконкому Шевченківської районної ради від 27.05.1982 року № 216 зараховано на баланс 2\\10 частин будинку на вул.Янки Купали,36 та рішенням № 523 продано [PERSON] господарську споруду - сарай. У 1983 році відповідач звернувся до виконкому з клопотанням дозволити переобладнати сарай під житло, однак тодішнє законодавство не дозволяло мати два будинки чи квартири у власності, а тому йому відмовили. З 1984 року відповідач як %гатодітна сім»я перебуває на квартирному обліку за місцем проживання. А тому іншого варіанту, як покращити свої житлові умови шляхом будівництва житла не вбачається, у кінці 2002 року замовивши проектні пропозиції на будівництво, відповідач розпочав його. Станом на березень 2003 року проектні пропозиції були погоджені усіма службами та питання самочинного будівництва розглядалося на міжвідомчій комісії райадміністрації, яка 16.03.2003 року визнала технічно можливо експлуатувати самочинно збудоване житло. Оскільки у процесі розгляду справи ухвалою суду була накладена заборона на будь-які подальші дії щодо будівництва, то жодного розпорядження райадміністрація не приймала. Самочинне будівництво проведене поза межами земельної ділянки, яка закріплена за буд.36 на вул.Я.Купали та жодним чином не порушує прав та охоронюваних законом інтересів [PERSON] Щодо позову [PERSON]М, то такий не підтверджений жодним письмовим доказом. Контролюючі служби погодили проектні пропозиції на будівництво і не зазначили будь-яких порушень. Щодо користування земельною ділянкою, то за будинком дійсно закріплено 600 кв.м. Рішення виконкому від 06.02.1998 року № 51 «Про інвентаризацію земель м.Львова» не дає права вважати, що за будинком закріплено 879 кв.м. Дане рішення носить інформаційний характер. Просить у позовах відмовити. Представник управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Львівської міської ради, управління архітектури і містобудування Львівської міської ради та Львівської міської ради [PERSON], який діє на підставі довіреності від 13.01.2009 року (а.с.22.1) у судовому засіданні від 25.01.2010 року щодо заявлених позовів пояснив, що з представлених матеріалів, з яким він ознайомлювався вбачається, що самочинне будівництво здійснено на не прибудинковій території буд.36 на вул.Я.Купали, а на суміжній земельній ділянці. З врахуванням цього міська рада подала позов до суду про звільнення земельної ділянки шляхом знесення самочинно збудованого житлового будинку. Йому відомо про те, що міжвідомча комісія Шевченківської райадмінстрації розглянула питання самочинного будівництва, однак у подальшому не змогла реалізувати своїх повноважень, так як була винесена заборона судом на подальше будівництво. Оскільки самочинне будівництво проведене на земельній ділянці, яка не надавалась для таких цілей, то міська рада подала позов до суду. На час розгляду справи ухвалою судді відмовлено у відкритті провадження у справі і така ухвала оскаржується до апеляційного суду Львівської області. Щодо рішення міськвиконкому від 06.02.1998 року № 51 «Про інвентаризацію земель м.Львова», то це є дані, які визначають фактичне землекористування, але не реалізоване органом влади. В останнє судове засідання представник управління природних ресурсів та регу¬лювання земельних відносин Львівської міської ради, управління архітектури і містову- дування Львівської міської ради не прибув, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, що підтверджується розпискою, яка є у матеріалах справи, а тому відповідно до ст.169 ЦПК України, суд вважає, що справу слід розглянути у його відсутності. Представник Львівської міської ради [PERSON] який діє на підставі довіреності від 05.01.2007 року (а.с.?т.З) у судовому засіданні 04.02.2010 року позови підтримав та пояснив, що розпочинати будівництво без дозволу архбудінспекції незаконно, до того ж для будівництва не була відведена земельна ділянка. Представник управління держкомзему у м.Львів [PERSON], який діє на підставі довіреності від 13.01.2010 року (а.с.М5) у судовому засіданні позов залишив на розгляд суду. В останнє судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, на адресу суд подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, а тому відповідно до ст.169 ЦПК України, суд вважає, що справу слід розглянути у його відсутності. Представник третьої особи Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради [PERSON], який діє на підставі довіреності від 11.02.2010 року (а.с.22,^) у судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Самочинне будівництво, проведене [PERSON] на земельній ділянці, яка не- закріплена 3"a будинковолодінням № 36 по вул. Я. Купала. Крім того, відповідно до вимог ст. 376 ЦК України з позовом про знесення самочинного будівництва може звернутись лише відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. На день розгляду справи існує рішення міжвідомчій комісії райадміністрації, яка 16.03.2003 року визнала технічно можливо експлуатувати самочинно збудоване житло. Даний висновок не реалізований тільки тому, що існує заборона суду, однак під час розгляду проектних пропозицій щодо можливості експлуатувати збудоване житло, не було заперечень служб, щодо невідповідності будівництва технічним нормам. Оскільки права позивачів не порушені, то позов не підлягає до задоволення. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, представників третіх осіб, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні даних позовів слід відмовити з наступного Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 21.03.03 р. позивачка стала власником 25/100 частин будинку 36 на вул. Я. Купати у м. Львові (а.с.13 т.1). Іншими співвласниками вказаного будинку є [PERSON] - 9Л00, [PERSON] - 39/100 , [PERSON] - 27/100 частин (а.с.348, 353 ін.спр.!. Крім того [PERSON] на праві приватної власності належить сарай під літе¬рою "Е", відповідно до плану земельної ділянки (а.с.37 на звор. т.1), що підтверджується рішенням виконавчого чомітету Шевченківської районної [PERSON] народних депутатів міста Львова від 11.04.1989 року7 (ас. 126 т.1). Згідно рішення виконкому Львівської міської ради № 989 від 01.08.1955 року за спірним житловим будинком закріплена земельна ділянка площею 600 кв.м. (а.с. 139 інвен. справи). Як вбачається з план>' земельної ділянки (а.с.37 на звор. т.1) та висновку судової"* будівельно-технічної експертизи № 2332 від 30.03.2007 року (а.с.199-204) у фактичному користуванні співвласників будинку є земельна ділянка площею 879 кв.м. Судом встановлено і цього не заперечували учасники судового процесу, що іншого рішення органу влади, про закріплення земельної ділянки іншої площі як 600 кв.м. за даним будинковолодінням не було. Щодо рішення міськвиконкому від 06.02.1998 року № 51 «Про інвентаризацію земель м.Львова», то суд вважає, що таке носить інформаційний характер, що підтверджує¬ться листом управління держкомзему у м.Львів від 22.01.2010 року (а.с.1^0). Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ЗК України, питання землекористування відноситься до виключної компетенції міської ради. В судовому засіданні також встановлено, що рішенням виконкому Шевченківської районної ради від 27.05.1982 року № 216 (а.с.96 т.1) зараховано на баланс 2\\10 частин будинку на вул.Янки Купали,36 і жилу споруду у подвір»ї згаданого будинку та рішенням від 26.10.1982 року № 523 (а.с.94 т.1) продано [PERSON] господарську споруду у подвір»ї будинку на вул.Янки Купали,36 для використання під сарай. При цьому п.1 рішення виконкому від 27.05.1982 року № 216 ( частині зарахування до фонду районної ради народних депутатів споруди по вул.Я.Купала,36 як житлової) відмінений. Згідно довідки 03.02.2010 року № 2501/46 управління житлового господарства, збачається, що відповідач з 17.09.1984 року перебуває на квартирному обліку за місцем проживання та у списку першочерговиків як багатодітна сім»я. Як вбачається з проектних пропозицій (а.с.153-156 т.1) питання самочинного будівництва розглядалося на міжвідомчій комісії райадміністрації, яка 16.03.2003 року визнала технічно можливо експлуатувати самочинно збудоване житло. Даний висновок як пояснив представник третьої особи Шевченківської районного адміністрації Львівської міської ради [PERSON] на день розгляду справи у суді не переглядався та вважається лпнним. Листом від 26.11.2009 року Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради підтвердила про відповідність будівельним нормам переобладнаної господарської будівлі на вул.Я.Купали,36 і що така відповідає вимогам додатку 3.1. -Протипожежні вимоги» таблиці 1 примітка 7 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень». З огляду на зазначене не підлягає до задоволення позовні вимоги [PERSON] і Миколайовича до [PERSON], третьої особи Шевченківської райадміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод в користуванні майном шляхом знесення самочинного будівництва, оскільки такі спростовуються наведеним та не підтверджені позивачем жодними доказами. Відповідно до вимог ст.11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інак- пге, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, з межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть ;^асть у справі. Отже, на підставі наведеного вище, суд не може прийняти до уваги голослівні пояснення представника позивача в частині порушення прав [PERSON]М, : скільки такі пояснення іншими об'єктивними доказами не підтверджені. Щодо позовних вимог [PERSON], то суд зазначає наступне. Статтею З ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних :сіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі показів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті гсставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається з даних інвентаризаційної справи, а саме акту відводу земельної пілянки (а.с. 139 інвен. справи) за будинковолодінням № 36 по вул. Я. Купали у м.Львові, згілнг рішення виконкому Львівської міської ради № 989 від 01.08.1955 року відведена земельна ділянка площею 600кв.м. Розмір межі земельної ділянки з вул.Я.Купали становив 18.1 м. З поверхового плану першого поверху будинку (а.с.209 т.1) видно, що розмір будинку з вул.Я.Купали становить 12 м. Згідно рішення виконкому Шевченківської районної ради народних депутатів від 24.05.1983 року № 219, виконком погодився з гглоудовою кімнати площею 13,2 кв.м. до будинку № 36 на вул.Я.Купали, яку провів гр. [PERSON] (а.с.220 інв.спр.). Рішенням виконкому Шевченківської районної ради народних депутатів від 11.04.1989 року № 154 (а.с.126 т.1 та а.с.254 інв.спр.) за [PERSON]М визнано право власності на частину будинку: 27/100 ідеальних і реальних долей, у т.ч. і на приміщення позначеного на плані під літ. 1-4 площею 13,2 кв.м. З плану присадибної земельної ділянки (а.с.306 інв.спр.) та висновку № 2332 судової будівельно-технічної експертизи від 30.03.2007 року (а.с. 199-204 т.1) вбачається, що прибудова під літ. А-1 (1-4 площею 13,2 кв.м.) частково розташована на захопленій земельній ділянці, що не належить до буд.36 на вул.Я.Купала. Отже, передаючи у власність [PERSON] частину будинку з проведеною прибудовою під літ. А-1 (1-4 площею 13,2 кв.м.), орган влади вже у 1989 році фактично дозволив співвласникам будинку 36 на вул.Я.Купала у м.Львові користуватися земельною ділянкою, яка не належить до цього будинку для того, щоб була можливість заходити до будинку. Однак, рішення про внесення змін до рішення виконкому Львівської міської ради № 989 від 01.08.1955 року прийнято не було. Отже, матеріалами справи безспірно встановлено, що самочинне будівництво, про¬ведене [PERSON] розташоване на земельній ділянці, що не закріплена за будинком № 36 по вул. Я. Купала у м. Львові, а знаходиться у фактичному користуванні мешканців будинку у т.ч. і відповідача, а відтак жодним чином не порушує права позивачів щодо користування земельною ділянкою та розпорядження частиною будинку і господарськими спорудами, що належить їм на праві приватної власності. ^ Відповідно до ч.7 ст.376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобовязана відшкодувати витрати повязані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. З пояснень у судовому засіданні представника третьої особи Шевченківської райадмінстрації Львівської міської ради [PERSON] вбачається, що на міжвідомчій комісії райадміністрації ще 16.03.2003 року розглядалися проектні пропозиції відповідача щодо можливості узаконення самочинного будівництва та визнано технічно можливим експлуатувати самочинно збудоване житло і дане рішення до тепер є чинним. З врахуванням наведеного суд вважає, що вимогу про зобовязання відповідача усуну¬ти перешкоди в користуванні приватною власністю, знесення самочинного будівництва, приведення земельної ділянки у попередній стан та про усунення перешкод в користуванні майном шляхом знесення самочинного будівництва на вул. Я. Купала,36 у м. Львові пору- J шено неналежним позивачем і таке право належить органу місцевого самоврядування, який був залучений судом у справі як третя особа. З врахуванням того, що судом доведено, що права позивачів не порушено прове¬деним самочинним будівництвом, яке здійснив відповідач, суд вважає посилання ^? представника позивача [PERSON] та позивача [PERSON] у позов: на п.4 ст.376 ЦК України безпідставним, оскільки на даний час судом не розглядається питання про визнання права власності на нерухоме майно (самочинне будівництво) за [PERSON] Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, шо в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] слід відмовити за безпідставністю вимог.

Outcome: dismissed