Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду 03 листопада 2008 року з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 23 квітня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Лозівського міськвиконкому Харківської області, про що у книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний запис № 88. Шлюб у обох перший. Від зазначеного шлюбу подружжя має сина - [PERSON], [INFO], який мешкає з позивачем та після розірвання шлюбу залишиться мешкати з останньою, а відповідач надаватиме у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини. Позивачка зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на життя, вони стали один одному чужими людьми, між подружжям страчені повага та взаєморозуміння, відповідач зловживає спиртними напоями, на підставі чого виникають сварки. Примирення та збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Спору, щодо поділу спільного майна подружжя, немає. У зв'язку з викладеним позивачка звернулась до суду і просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], витрати, пов'язані з реєстрацією розірвання шлюбу в органах РАЦС позивач просить віднести на відповідача. У судовому засіданні, позивач підтримала свій позов та наполягала на його задоволенні. Крім того, позивачем подано письмову заяву, якою вона прохала суд, не стягувати на її користь з відповідача, понесені нею, при зверненні до суду, судові витрати. Відповідач вказав, що знаходить позов позивача таким, що підлягає задоволенню і він згоден на розлучення; між ними не має спору про місце проживання дитини, майно сумісно нажите ними у шлюбі, вони поділять добровільно. позивач підтримала свій позов та наполягала на його задоволенні. Крім того, позивачем подано письмову заяву, якою вона прохала суд, не стягувати на її користь з відповідача, понесені нею, при зверненні до суду, судові витрати. Відповідач вказав, що знаходить позов позивача таким, що підлягає задоволенню і він згоден на розлучення, оскільки збереження сім»ї вже не можливе і буде суперечити їх обох інтересам, тому строку для примирення не потрібно; між ними не має спору про місце проживання дитини та розподілу сумісно нажитого майна, і шлюб у них обох перший. В підтвердження викладеного, відповідачем подано до суду письмовий відзив на позовну заяву. У своїх поясненнях відповідач вказав, що вони з позивачем не проживають однією сім»єю, спільне господарство не ведуть і подружніх стосунків, не підтримують. Між ними не має взаємопорозуміння і раніше між ними вже було примирення. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З 23 квітня 1999 року сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Лозівського міськвиконкому Харківської області, актовий запис № 88 (а.с№4). Від шлюбу подружжя має сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження останнього (а.с. № 15). Шлюб в обох сторін перший. Дошлюбне прізвище позивача - [PERSON]. Відповідно до пояснень, які надано позивачем та відповідачем, судом було достовірно встановлено, що сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинились, спільне господарство не ведеться. Судом було з'ясовано, що між сторонами не має спору про розподіл сумісно нажитого майна та місця проживання дітей, якщо шлюб буде розірвано. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Витрати по оплаті державного мита при реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС, з урахуванням заяви відповідача, суд вважає можливим покласти на останнього, а позивача від вказаних витрат - звільнити. Згідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. З огляду на матеріали справи, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи на суму в 07 грн. 50 коп. (а.с.№2), а також сплачено (судовий збір) державне мито у розмірі 08 грн. 50 коп. (а.с. №1). Однак, як вже вище було вказано, у судовому засіданні, позивачем було подано заяву, в якій вона прохала суд, не стягувати з відповідача на її користь, понесені нею при зверненні до суду судові витрати.

Outcome: approved