Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Марконі», третя особа: директор [PERSON] про видачу наказу про звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що з 04.02.2004 року вона працювала у відповідача на посаді бухгалтера-касира. З січня 2009 року ТОВ «Марконі» перестало виплачувати їй заробітну плату, а тому 23.07.2009 року вона подала заяву про звільнення директору [PERSON], її зобовязали відпрацювати два тижні, але по закінченню цього терміну не видали наказ про звільнення, не внесли запис про звільнення в трудову книжку та не провели з нею повний розрахунок, а тому вона вимушена була звернутися до суду з позовом. Позивачка протягом розгляду справи позовні вимоги уточнила та остаточно просила суд зобовязати відповідача внести в її трудову книжку запис про звільнення за власним бажанням з 06.08.2009 року, стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 5318грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 4440грн. та 315огрн. у відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та при цьому пояснила, що неодноразово зверталася до відповідача з приводу виплати їй заборгованості по заробітній платі та розрахункових та внесення запису про звільнення в трудову книжку, але отримувала відмову. Довідки про заборгованість на її вимогу їй також не надали, а тому розрахунок заборгованості вона зробила сама, оскільки у відповідача працювала бухгалтером та здійснювала нарахування заробітної плати. Окрім того, зважаючи на конфліктну ситуацію, вона ще під час роботи у відповідача зробила ксерокопії відомостей про нарахування заробітної плати за січень-липень 2009 року, в якій значиться сума заборгованості, окрім того їй не була надана щорічна оплачувана відпустка за останній рік роботи, компенсація за яку становить 559грн. Несвоєчасним розрахунком, невнесенням в трудову книжку запису про звільнення, їй також завдана моральна шкода, оскільки вона не має змоги влаштуватися на іншу роботу чи стати на облік в центр зайнятості, у звязку з чим не має можливості забезпечувати свої нагальні життєві потреби. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася та повідомила суд, що звільнилася з займаної посади директора ТОВ «Марконі», а тому просила розглядати справу без її участі. Представник відповідача повторно в судове засідання не зявився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, заяви про перенесення розгляду справи на інший день суду не подавав, а тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: Згідно копії трудової книжки [PERSON] дійсно працювала в ТОВ «Марконі» з 05.02.2004 року по 07.04.2008 року та з 03.07.2008 року бухгалтером-касиром (а.с.5-8). Як вбачається з копій відомостей нарахування заробітної плати, станом на липень 2009 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] становила 4722,48грн. (а.с.9-22). Відповідно до ст.38 ч.1 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Відповідно до ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Незважаючи на неодноразові запити суду, відповідач не надав жодних пояснень по справі та відомостей про розмір заробітної плати позивачки, наявність чи відсутність заборгованості, проведення розрахунку, інформації про обставини та підстави звільнення та не спростував наведені позивачкою обставини та розрахунки, а тому суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів. При таких обставинах суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та зобовязати відповідача видати наказ про звільнення позивачки з 06.08.2009 року за власним бажанням за ст.38 КЗпП України та внести запис в трудову книжку про її звільнення з роботи з 06.08.2009 року за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. Окрім того, необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість по заробітній платі за розрахунком позивачки в сумі 5318грн., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за розрахунком позивачки за 148 днів затримки на день постановлення рішення з розрахунку 30 грн. одноденного заробітку в сумі 4440грн. Судом встановлено, що позивачка тривалий час не отримувала заробітну плату, з нею не проведено розрахунок при звільненні, що позбавляло її можливості утримувати себе, належним чином не оформлені її трудова книжка, що завадило їй влаштуватися на іншу роботу чи стати на облік в центр зайнятості, а тому суд вважає, що неправомірними діями відповідача позивачу дійсно завдана моральна шкода. Разом з тим суд вважає розмір моральної шкоди, заявлений позивачкою, необґрунтованим та вважає доцільним стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 1000грн, сума яких буде достатньою для відшкодування завданих моральних збитків. На підставі ст.81 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи на користь держави. На підставі ч.3 ст.88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial