Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь борг в розмірі 22000,00 грн., стягнути суму судового збору в розмірі 220,00 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ в розмірі 250,00 грн. В судовому засіданні позивач в обгрунтування заявленого позову пояснив, що ним 09 липня 2008 р. було надано відповідачу 22000,00 грн. в борг, що підтверджується розпискою, відповідно до умов якої останній зобов'язався в строк до 29 жовтня 2008 року повернути отримані грошові кошти. Крім того, умовами розписки в разі неповернення вчасно грошових коштів передбачена сплата відповідачем 20 % від суми боргу за кожний прострочений місяць. Однак, до теперішнього часу відповідачем грошові кошти не повернуто, борг не сплачено, що порушує права позивача, в зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача вказану суму боргу і сплачені ним судові витрати. В судове засідання відповідач не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. 09.07.2008 року відповідачем в присутності двох свідків було складено розписку, відповідно до умов якої відповідач отримав у позивача в борг суму в розмірі 22000,00 грн. на придбання транспортного засобу, яку зобов'язався повернути до 29 жовтня 2008 року. Крім того, у випадку неповернення коштів до вказаного часу відповідач зобов'язався сплатити позивачу комісію в розмірі 20 % від суми боргу за кожний прострочений місяць повернення суми боргу. Розписку було написано вірно без фізичного та морального впливу, про що відповідачем було зазначено в її тексті. Позивачем грошові кошти в сумі 22000,00 грн. було передано відповідачу 09.07.2008 р., що підтверджується виданою відповідачем розпискою. Однак, відповідачем прийняті на себе зобов'язання не виконано, ніяких дій щодо повернення позивачу суми боргу у визначеному в розписці розмірі та строку не проведено. Відповідно до ст.1047 ЦК України в підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надано розписку позичальником або інший документ, що підтверджує передачу йому позикодавцем певної грошової суми або відповідної кількості речей. Тобто, за своєю правовою природою, розписка підтверджує укладення договору позики між позивачем і відповідачем. Відповідно до ст.218 ЦК України недотримання сторонами письмової форми договору, встановленої законом, не тягне за собою його недійсність, крім випадків, встановлених законом. ЦК України, які і інші законодавчі акти, не містять умов, про те, що договір позики, складений не в письмовій формі, є недійним. Таким чином, недотримання позивачем і відповідачем письмової форми договору позики, не тягне за собою недійсність договору позики, а відтак, надана відповідачем розписка від 09.07.2008 р. підтверджує відношення позики. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином визнаються дії особи, що направлені на виникнення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав і обов'язків є договори та інші правочини. Відповідно до ст.509 ЦК України з договорів та інших правочинів виникають зобов'язання. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, що визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку саму суму грошових коштів (суму позики) або таку саму кількість речей того самого роду та якості. Згідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позику у строк, встановлений договором. Статтями 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк їх виконання. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Неповернення відповідачем грошових коштів призвело до виникнення заборгованості перед позивачем. Однак, всупереч, виниклій заборгованості, відповідачем оплату суми боргу позивачу проведено не було, що є порушенням права позивача, яке підлягає захисту судом і порушення якого підлягає усуненню відповідачем. Підпис відповідача з вказаним прізвищем і ініціалами на розписці від 09.07.2008 р. про отримання в борг грошових коштів в сумі 22000,00 грн. свідчить про згоду особи, яка його проставила з текстом та всіма умовами, викладеними в цьому документі. Відповідачем не надано суду доказів, які спростовують виниклі у нього зобов'язання по поверненню отриманих в борг грошових коштів та розмір заборгованості перед позивачем в сумі 22000,00 грн. Тому, суд вважає ці обставини доведеними, а позов, таким, що підлягає задоволенню. Одночасно, з відповідача у відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню на користь позивача сума витрат по сплаті судового збору в розмірі 220,00 грн. та сума витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справи в розмірі 250,00 грн. На підставі ст.ст.218, 525, 526, 530, 625, 1046, 1047, 1049, ЦК України,

Outcome: approved