Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про відшкодування відповідачем моральної шкоди, завданої каліцтвом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11 листопада 2005 р., після звернення до Донецької обласної клінічної лікарні профзахворювань був направлений за висновком лікарсько-експертної комісії на медико-соціальну експертну комісію для визначення ступеня втрати працездатності. 6 грудня 2005 р. рішенням Медико-соціальної експертної комісії, позивач був первинно визнаний інвалідом 3 групи профзахворювань з втратою професійної працездатності на 40%, безстроково. Просить суд стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворюваннях України в м. Вугледар моральну шкоду у сумі 43 600 грн. В судовому засіданні представник позивача підтвердив позовні вимоги, їх мотив та обґрунтування. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю вважаючи, що у позивача відсутнє право на відшкодування моральної шкоди тому що МСЕК не встановлена моральна шкода, а також в зв'язку з тим, що згідно Закону України „Про внесення змін до Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” від 23.02.2007 р. норму закону про виплату моральної шкоди виключено, про що викладено у його письмових запереченнях. Суд, вислухавши думку представників сторін, дослідивши докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні відповідними документами встановлено, що позивач, працював на підприємстві вугільної промисловості - Відособленому підрозділі «Шахтоуправління Південнодонбаське № 3». 11 листопада 2005 р., після звернення до 2. Донецької обласної клінічної лікарні профзахворювань був направлений за висновком лікарсько-експертної комісії на медико-соціальну експертну комісію для визначення ступеня втрати працездатності. 6 грудня 2005 р. рішенням Медико-соціальної експертної комісії, позивач був первинно визнаний інвалідом 3 групи профзахворювань з втратою професійної працездатності на 40%, безстроково. У відповідності зі ст. 21 Закону “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, виплачуючи йому, зокрема, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Відповідач у відповідності з діючим законодавством відшкодовує позивачеві матеріальну шкоду, завдану пошкодженням здоров'я, але відшкодувати моральну шкоду відмовився, що є порушенням прав позивача на відшкодування шкоди з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок пошкодження здоров'я, викликаного професійним захворюванням, позивачеві завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров'я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 21 Закону “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”. Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 20 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача 43 600 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди суд не находить можливим, оскільки така сума є завищеною та не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача, ступеню втрати ним професійної працездатності. Прийняти до уваги заперечення представника відповідача про неможливість відшкодування позивачеві моральної шкоди в зв'язку з тим, що згідно Закону України „Про внесення змін до Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” від 23.02.2007 р. норму закону про виплату моральної шкоди виключено, суд не може, оскільки страховий випадок з позивачем настав 06.12.2005 року, коли йому було встановлено втрату професійної працездатності в зв'язку з профзахворюванням і з цього часу у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди, тому дія Закону України „Про внесення змін до Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” від 3. 23.02.2007 р. на правовідносини сторін не поширюється, оскільки закон не має зворотної дії у часі. На підставі викладеного,

Outcome: partial