Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-21 00:00:00

До суду звернувся ТОВ «ІнтерАгороресурс» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи [PERSON], Перша Українська Міжрегіональна товарна біржа про скасування рішення третейських судів, визнання недійсним договору дарування, витребування майна. В позові зазначили, що 30 жовтня 2006 року в с.Уладівка літинського району вінницької області між товариством з обмеженою відповідальністю «ІнтерАгороресурс» та [PERSON] укладено третейську угоду про передачу спору на вирішення третейським судом для вирішення конкретного спору. На підставі цієї третейської угоди від 2 листопада 2006 року постановлене юристом Зазгарською Л.В. рішення третейського суду для вирішення конкретного спору, відповідно до якого визнано дійсним укладений 30 жовтня 2006 року в простій письмовій формі між ТОВ ІнтерАгроРесурс та [PERSON] договір купівлі-продажу 1/20 частки будівлі № 66 по вул.Шкільній в с.Уладівка Літинського району Вінницької обл. за 800 грн та визнано за [PERSON] право власності на 1/20 (одну двадцяту) частку обєкту нерухомості під номером 66 (шістдесят шостим) по вул.Шкільній в с.Уладівка Літинського району Вінницької області, яка складається з приміщень: 1-1 (коридор), 1-2 (магазин), 1-3 (зал), 1-4 (зал), 1-8 (кладова), загальною площею 69,9 кв.м., які розташовані в будинку під літерою А. Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 23 травня 2008 року визнано недійсною вказану Третейську угоду про передачу спору на вирішення третейським судом для вирішення конкретного спору від 30 жовтня 2006 року. Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 18 липня 2008 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено ; рішення Літинського районного суду Вінницької області від 23 травня 2008 року скасовано; відмовлено в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «ІнтерАгроРесурс» с.Уладівки Літинського району до [PERSON] про визнання недійсною третейської угоди. Ухвалою Верховного Суду України від 12 серпня 2009 року, - касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ІнтерАгроРесурс» задоволено; рішення апеляційного суду Вінницької області від 18 липня 2008 року скасовано, залишено в силі рішення Літинського районного суду Вінницької області від 23 травня 2008 року. Після одержання з Верховного Суду України копії ухвали від 12.08.2009 року при підготовці позову стало відомо, що [PERSON] незважаючи на ухвалу Літинського районного суду про накладення арешту на обєкт нерухомості переоформив обєкт на [PERSON] 07 травня 2008 року, яка в свою чергу подарувала зазначений обєкт своїй дочці [PERSON], з метою ускладнити повернення обєкта законному власнику. Таким чином з 12 серпня 2009 року третейська угода, на підставі якої 2 листопада 2006 року постановлено юристом Зазгарською Л.В. рішення третейського суду для вирішення конкретного спору є недійсною. Згідно ч.3 ст. 51 Закону України « Про третейські суди», - рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване з підстав визнанння недійсною компетентним судом третейської угоди. Тому просять винести рішення про скасування постановленого 2 листопада 2006 року юристом Зазгарською Л.В. рішення третейського суду для вирішення конкретного спору та рішення постійно діючого третейського суду при ПУМТБ від 7 травня 2008 року та визнати недійсним договір дарування від 12.06.2008 року 1/20 частки будівлі № 66 по вул.Шкільній в с.Уладівка Літинського району Вінницької області. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав просить його задовольнити. В судовому засіданні пояснив, що рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 23 травня 2008 року визнано недійсною Третейську угоду про передачу спору на вирішення третейським судом для вирішення конкретного спору від 30 жовтня 2006 року, яке рішенням Верховного суду залишено в силі. Проте відповідач [PERSON] з метою ускладнити повернення обєкта нерухомості переоформив його на [PERSON], якав свою чергу подарувала доньці [PERSON]. В звязку з тим, що третейську угоду про передачу спору на вирішення Третейським судом конкретного спору укладеного 30.10.2006 року визнано недійсним, тому підлягає скасуванню і рішення Третейського суду про визнання права власності на обєкт нерухомості за [PERSON], а також і рішення Третейського суду про визнання права власності за [PERSON] та відповідно договору дарування на [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Просить в задоволенні позову відмовити, оскільки позивач добровільно продав йому 1/20 частки будівлі № 66 по вул.Шкільній в с.Уладівка Літинського району Вінницької області і на момент укладання угоди його все влаштовувало. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Просить в задоволенні позову відмовити, оскільки вона придбала у [PERSON] 1/20 частки будівлі № 66 по вул.Шкільній в с.Уладівка Літинського району Вінницької області і на момент укладання угоди спору відносно вказаного майна не було. Відповідач [PERSON] в зал судового засідання не зявилася, надала суду заяву в якій просить справу розглянути у її відсутність, при винесені рішення покладається на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що до неї звернулися представник ТОВ «ІнтерАгроресурс» та [PERSON] по питанню оформлення документів на право власності на будівлю, оскільки в них був на руках укладений договір купівлі-продажу, але не завірений нотаріально. Вона повідомила, які необхідно документи після чого винесла рішення Третейського суду, згідно якого визнала за [PERSON] право власності на придбану будівлю №66 в с.Уладівка Літинського району. Представник ПУМТБ в зал судового засідання не зявився. Про день слухання справи повідомлялися належним чином. Заперечень суду не надали. Суд вважає , що позовні вимоги про скасування постановленого 2 листопада 2006 року юристом Зазгарською Л.В. рішення третейського суду для вирішення конкретного спору та рішення постійно діючого третейського суду при ПУМТБ від 7 травня 2008 року та визнання недійсним договору дарування від 12.06.2008 року підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що під час розгляду Літинським районним судом Вінницької області позову ТОВ ІнтерАгроРесурс до [PERSON] про визнання недійсною третейської угоди та незважаючи на ухвалу Літинського райсуду від 8 травня 2008 року про накладення арешту на 1/20 частки будівлі № 66 по вул.Шкільній в с.Уладівка Літинського району Вінницької обл. , [PERSON] переоформив право власності на обєкт нерухомості на [PERSON], на підставі рішення постійно діючого третейського суду при ПУМТБ від 7 травня 2008 року, справа № 3/82-08, який визнано дійсним договір купівлі-продажу від 24.04.2008 року. В свою чергу [PERSON] подарувала обєкт нерухомості своїй дочці [PERSON] на підставі Договору дарування, нотаріально посвідченого від 12.06.2008 року. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] проживають в [INFO]. Таким чином 1/20 частка будівлі № 66 по вул.Шкільній в с.Уладівка Літинського району Вінницької обл., фактично не виходила з володіння [PERSON] А отже, переоформлення з [PERSON] права власності на обєкт нерухомості на свою дружину [PERSON] на підставі рішення постійно діючого третейського суду при ПУМТБ від 7 травня 2008 року, справа № 3/82-08 та переоформлення з [PERSON] права власності на дочку [PERSON] на підставі Договору дарування, нотаріально посвідченого від 12.06.2008 року направлено те, щоб ускладнити в майбутньому повернення ТОВ ІнтерАгроРесурс назад спірний обєкт нерухомості, тобто направлено на порушення прав ТОВ ІнтерАгроРесурс. Це підтверджується і тим, що таке переоформлення здійснено під час судового розгляду справи та при існуванні судового арешту на 1/20 частка будівлі № 66 по вул.Шкільній в с.Уладівка Літинського району Вінницької обл. У звязку з цим рішення постійно діючого третейського суду при ПУМТБ від 7 травня 2008 року, справа № 3/82-08 зачіпає права ТОВ ІнтерАгроРесурс, проте ТОВ ІнтерАгроРесурс не брало участь у справі. Згідно ч.3 ст. 51 Закону України «Про третейські суди», - рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване з підстав, що третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі. Крім цього згідно вимог ст.220 ЦК України та п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», - вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. У звязку з цим відсутні правові підстави до визнання третейським судом для вирішення конкретного спору від 2 листопада 2006 року та постійно діючим третейським судом при ПУМТБ від 7 травня 2008 року дійсними договорів купівлі продажу 1/20 частки будівлі № 66 по вул.Шкільній в с.Уладівка Літинського району Вінницької обл. А, отже, рішення третейського суду для вирішення конкретного спору, ухвалене 2 листопада 2006 року юристом Зазгарською Л.В, та рішення постійно діючого третейського суду при ПУМТБ від 7 травня 2008 року є очевидно незаконними. Договір дарування від 12.06.2008 року суперечить нормам Цивільного кодексу України, а саме, ст.ст.3, 13 ЦК України. Згідно п/п 2 ч.1 ст.3 ЦК України, - загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Згідно ч.2, 3 ст.13 ЦК України, - при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України, - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України, - зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно п.2,13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», - згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 216 ЦК України визначено правові наслідки недійсності правочину 1. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків,крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержалана виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,-відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. 2. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. 3. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. 4. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину,які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. 5. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. А, отже, з врахуванням вищевикладеного та відповідно до ст.216 ЦК України, - підлягають задоволенню позовні вимоги про зобовязання [PERSON], [PERSON], [PERSON] про повернення товариству з обмеженою відповідальністю ІнтерАгроРесурс 1/20 (одну двадцяту) частки обєкту нерухомості під номером 66 (шістдесят шостим) по вул.Шкільній в с.Уладівка Літинського району Вінницької області, яка складається з приміщень: 1-1 (коридор), 1-2 (магазин), 1-3 (зал), 1-4 (зал), 1-8 (кладова), загальною площею 69,9 кв.м. А також суд вважає, що оскільки товариству з обмеженою відповідальністю ІнтерАгроРесурс повертається нерухомість, то воно, в свою чергу, зобовязано повернути [PERSON] отримані за нього кошти в сумі 800 гривень, що передбачено ст.216 ЦК України . Враховуючи, що позов задоволено повністю, тому суд вважає необхідним відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стягнути на користь позивача судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved