Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вона за своїм правовим статусом є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інвалідом третьої групи за захворюванням, пов'язаного з Чорнобильською катастрофою. В 1998 році їй була призначена пенсія відповідно до ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ. 22.04.2009 р. вона звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії відповідно до вимог законодавства з 22.05.2008 р. та призначити їй пенсію в розмірі 3 237 грн., яка складається з державної пенсії 2 988 грн. та додаткової пенсії 249 грн. 12.05.2009р. вона отримала лист-відповідь відповідача за № 6938/06 на її заяву від 22.04.2009 р. про відмову у задоволенні її вимог про перерахунок пенсії. Свою відмову вони мотивували посиланням на вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. № 530 та постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 р. № 654, якими встановлені мінімальний розмір пенсії, розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю та розмір компенсації у разі втрати годувальника. Вважає, що відмова відповідача у призначенні їй пенсії відповідно до ч.4 ст. 54 Закону України № 796-ХІІ та ст.28 Закону України № 1058-1V є незаконною, необґрунтованою, упередженою та такою, що порушує її права та законні інтереси. Вважає, що розмір її пенсії повинен становити: державна пенсія - не менше 6 мінімальних пенсій за віком та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю - 50 процентів мінімальної пенсії за віком, а дії відповідача щодо відмови здійснити перерахунок пенсії є незаконними. Позивач в судове засідання не з»явилася, звернулася до суду з заявою, в якій просить слухати справу за її відсутності. Представник відповідача - Управління пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва в судове засідання не зявився, надав письмову заяву, згідно якої просив справу розглянути у його відсутність, проти позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов, які долучено до матеріалів справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що, позов підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Як встановлено у судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, позивач є постраждалою внаслідок ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії, позивачку, відповідно до положень Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", визнано інвалідом ІІІ групи з 21.10.1998 року, вона перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва. Статтею 49 Закону № 796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1,2,3,4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії, б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів ІІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком. Відповідно до частини першої статті 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами IIІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком. Вказані норми Закону були змінені 28.12.2007 року, нова редакція зазначених статей 50, 54 Закону набрала чинності з 01.01.2008 року, проте, вказані зміни визнано такими, що не відповідають Конституції України рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року. Згідно з ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За таких обставин, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції Закону від 19.12.1991 року, 01.07.1992 року, позивачка мала право на призначення пенсії в розмірі, не нижчому 6 мінімальних пенсій за віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком з 12.10.2007 року. Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (частина друга статті 46 Конституції України). Частиною 1 ст. 33 Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначені розміри пенсії по інвалідності залежно від групи інвалідності. Згідно до п. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що в усіх випадках розмір пенсій по інвалідності, що настала внаслідок Чорнобильської катастрофи, не може бути нижчим - по ІІІ групі інвалідності 6 мінімальних пенсій за віком. Зі змісту статей 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Згідно ч. 3 ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" - у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, у тому числі віднесеним до категорії 1. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Таким чином, для позивачки, як інваліда IIІ групи, з 22.05.2008 року по 17.06.2009 рік, щодо якої встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою 1 категорії, розмір державної та додаткової пенсії повинен був розраховуватися виходячи з наведених розмірів. Суд не приймає доводи відповідача в тій частині, що відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з настанням інвалідності або втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначається Кабінетом Міністрів України, внаслідок чого відповідач Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва керувався розміром, визначеним постановами КМУ від 28.05.2008 року № 530, 27.12.2005 року № 1293, а відповідно до ч. 4 статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за віком. Таким чином, доводи Управління пенсійного фонду про призначення пенсії постраждалим виключно на нормах, які встановлені Постановами Кабінету Міністрів України, не можуть прийматись судом як доказ правомірності діянь відповідача, оскільки вказані правовідносини регулюються Законами і саме Законом чітко вказаний розмір таких пенсій. Однак, враховуючи, що відповідач відмовляючи позивачці здійснити перерахунок пенсії, керувався вказаними постановами Кабінету Міністрів України, які були їм надані на виконання, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про визнання дій відповідача незаконними. При розгляді даної справи, встановлюючи час, з якого потрібно зробити перерахунок пенсії та заборгованості, що виникла у відповідача перед позивачем, суд враховує положення частини 2 статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" відповідно до якої, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає та виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку що має бути відмовлено в задоволенні позовних вимог позивачки щодо визнання дій відповідача протиправними. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про зобовязання відповідача встановити позивачеві, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, яка стала інвалідом ІІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, державну пенсію в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію, в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, зробити перерахунок та виплату заборгованості, з урахуванням проведених позивачеві за цей період виплат підлягає задоволенню. Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. № 107- VI ( ст. 58) прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність був встановлений на рівні з 1 січня 470 гривень, з 1 квітня 481 гривня, з 1 липня 482 гривні, з 1 жовтня 498 гривень. Законом України «Про державний бюджет на 2009 рік» від 26.12.2008 р. на 2009 рік прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність був встановлений на рівні 498 гривень, Законом України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» від 20.10.2009 р № 1646-VI прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність був встановлений з 1 листопада 2009 року - 573 грн., з 1 січня 2010 року - 695 гра, з 1 квітня 2010 р. - 706 грн. і т.д._ Таким чином, замість 1 132 грн., які виплачуються позивачу відповідачем, позивачка повинна одержувати пенсію в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком (прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність) - державна пенсія, 50 відсотків мінімальної пенсії за віком (прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність) - додаткова пенсія. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 15 ЦПК України (в редакції від 18.02.2010 року), суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо спорів, з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов»язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації замість них. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно п. 18 ч. 1 ст. 4 Декрету КМУ «Про державне мито» за № 7-93 від 21.01.1993 року позивач звільнена від сплати судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial