Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-29 00:00:00

22 березня 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації, в якому просив визнати бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 5-й мінімальних заробітних плат та одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за шкоду заподіну здоров»ю, як особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 45 мінімальних заробітних плат за період 2006-2009 роки виключно з законодавчо встановлених розмірів мінімальної пенсії за віком та мінімальної заробітної плати такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства; провести перерахунок та виплату вищевказаних виплат; зобов»язати відповідача проводити нарахування та виплату допомог виключно з законодавчо встановлених розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС першої категорії, інвалідом II групи. Відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5-й мінімальних заробітних плат та право на отримання одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при встановленні II групи інвалідності 03.12.2008 року - у розмірі 45 мінімальних заробітних плат. Разом з тим він отримав вказані допомоги не в повному обсязі. Позивач в судове засідання не з»явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, але в позовній заяві зазначив, що просить суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. УПСЗН Балаклійської РДА в своїх письмових запереченнях просило відмовити [PERSON] у задоволенні позову з посиланням на те, що дійсно управління проводить нарахування та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії та одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи; вважають, що їх дії при виплаті вказаних видів допомоги є цілком законними, оскільки вони проводили нарахування та виплату допомоги в межах бюджетних асигнувань на ці цілі, передбачених законами України про державні бюджети на відповідні роки, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постановою КМУ №836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постановою КМУ №183 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2008 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» від 12.03.2008 року, Постановою КМУ № 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постановою КМУ №211 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році» та «Про жертви нацистських переслідувань» від 18.03.2009 року, якими було визначено розміри вказаних виплат та порядок їх проведення.Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне: В ході судового розгляду було встановлено, що [PERSON] має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії, що підтверджується копією посвідчення серії А № 160938 від 18 грудня 2008 року, копією вкладки № 640737 до вказаного посвідчення, інвалідом війни II групи, що підтверджується довідками МСЕК серії ХАР -07 № 039541. ХАР - 06 № 002627 (а.с. 6,7). Особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і є інвалідом П групи, відповідно до ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 року виплачується щорічна допомога на оздоровлення у розмірі п»яти мінімальних заробітних плат. Матеріали справи свідчать про те, що 22 січня 2010 року позивач звертався до Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківсько: області із заявою про перерахунок і виплату йому щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної разової грошової допомоги за 2007-2009 роки (а.с.8), у задоволенні якої управлінням праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації йому було відмовлено (а.с.9). Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також в старості та в інших випадках, передбачених законом. Що стосується вимоги позивача щодо нарахування та виплати допомоги на оздоровлення за 2006рік, то вказана вимога не підлягає задоволенню. Виплата вказаного виду допомоги у 2006 році проводилась з урахуванням розмірів, встановлених Законом України про Державний бюджет на 2006 рік. Стосовно допомоги на оздоровлення - статтею 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» було зупинено на 2006 рік дію абзацу другого частини четвертої ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині виплати компенсацій і допоміг у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати, а статтею 109 Кабінету Міністрів України було надано право в 2006 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до чинного законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Отже, виплата допомоги на оздоровлення була виплачена позивачу згідно Постанови КМУ від 12.07.2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 100 грн. Стосовно позовних вимог про нарахування та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік, то вказана вимога підлягає задоволенню. Згідно з пунктом 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік від 19.12.2006 р. № 489-V на 2007 рік, дія ч. 4 ст. 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині виплати компенсацій і допоміг у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати була зупинена. Рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про соціальні гарантії громадян) № 6-рп/2007 від 09.07.07 р., пункт 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є не конституційними). Рішення Конституційного суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані не конституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.Таким чином, положення п. 30 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007рік» від 19.12.2006 р. № 489-V втратило чинність 09 липня 2007 року. З матеріалів справи вбачається, що УПСЗН Балаклійської РДА позивачу було виплачено щорічну допомогу на оздоровлення за 2007 рік в розмірі 100 грн.(21.12.2007р.) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р. за №562, а не статті 48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. З моменту прийняття Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності положень ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», ці норми Закону втратили чинність. Отже, на момент виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення була чинною ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка і підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконними актами змісту та обсягу права, наданого Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є безпідставним. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік відповідно до ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції закону від 09.07.2007 року, у розмірі пяти мінімальних заробітних плат . Що стосується позовних вимог щодо нарахування та виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік, то суд не вбачає підстав для її задоволення. Як вбачається з матеріалів справи, 18 березня 2008 року позивачу була виплачена щорічна грошова допомога на оздоровлення в розмірах, встановлених ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням змін, які вносились Законами України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» Такі зміни даного закону на 2008 рік, передбачене положенням п. 20, розділу другого Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008. Конституцією України передбачено (ч. 2 ст. 95), що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу України, - будь-які бюджетні зобовязання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, які встановлюються законом про державний бюджет України Редакцію ч.5 ст. 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» змінено п. 20, п. 28 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» в частині порядку визначення розміру виплат щорічних грошових допоміг. Такі зміни даного закону на 2008 рік, передбачене положенням п. 20 та п. 28 розділу другого Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008. Частинами 2 та 3 ст. 152 Конституції України визначено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку. Положення п. 20 розділу другого Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» втратило чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом, тобто після проведення виплат. Кошти виплачені до рішення Конституційного суду, є такими що виплачені в розмірі встановленому законом на момент виплати. Отже, суд вважає, що за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше. Таким чином, органи соціального захисту населення, здійснивши у зазначений період виплату щорічної допомоги на оздоровлення у розмірах, встановлених законом про Державний бюджет на відповідний рік, діяли правомірно, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначено діючим законодавством України. До того ж вказані виплати здійснюються щороку та мають разовий характер, право особи на їх отримання та обовязок органів соціального захисту населення здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається на час їх здійснення. [PERSON] вказаним правом вже скористався. Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу перерахунку та виплати Управління' праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківсько': області щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік, суд вважає їх підлягаючими задоволенню, з таких підстав. Статтею 71 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів України надане право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Посилання відповідача на постанову КМУ від 12.07.05р. № 562 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки на виконання ст. 71 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2009 рік» у 2009 році Кабінетом Міністрів України не було встановлено розміру допомоги, виходячи з розмір) мінімальної заробітної плати. Згідно з положеннями частини четвертої ст. 8 ЦПК України у разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. За таких обставин суд вважає, що відповідають Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», вимоги позивача щодо нарахування виплати йому щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі п»яти мінімальних заробітних плат, Закону Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту - вимоги щодо нарахування виплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі восьми мінімальних пенсій. Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору. Крім того, це право гарантується ч.2 ст. 46 Конституцією України. Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд вважає, що при визначенні розміру належних позивачеві соціальних виплат застосуванню підлягають ч.4 ст. 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ч.5 ст. 13 Закону "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту , а не положення постанов КМУ від 12.07.2005 року за №562 та від 18.03.2009 року за №211, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Розмір мінімальної заробітної плати встановлений Законами України про Державний бюджет на відповідний рік. Розмір мінімальної заробітної плати встановлений Законами України про Державний бюджет на відповідний рік. Таким чином позовні вимоги в частині перерахунку та виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік підлягають задоволенню. Що стосується вимог щодо перерахунку і виплати позивачу одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за шкоду, заподіяну здоровю, як особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, при встановленні II групи інвалідності 03.12.2008року у розмірі 45 мінімальних заробітних плат, то суд приходить до висновку, що вони підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХП від 28.02.1991 року визначено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, одноразова компенсація виплачується: інвалідам 3 групи в розмірі ЗО мінімальних заробітних плат, інвалідам 2 групи - 45 мінімальних заробітних плат. Виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності. Виплати, зазначені в цій статті, провадяться протягом одного місяця з дня встановлення інвалідності. Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року №107-УІ /далі Закон №107-УІ/ стаття Закону №796-ХІІ викладена в такій редакції: «Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України». Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року у справі «щодо предмета та змісту закону про державний бюджет України» визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зміни, внесені Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року №107-УІ. Пунктом 6 зазначеного Рішення визначено, що рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України №107-УІ, визнаних не конституційними. Тобто ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ з 22.05.2008 року стала діяти в редакції, яка існувала до 01.01.2008 року. А у період з 01.01.2008 року по 21.05.2008 року, і саме на момент встановлення позивачу інвалідності 03.12.2008року та виплати 18.02.2009 року, діяла редакція статті зі змінами. Згідно із ч.7 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Відповідно до ст.55 Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік» встановлено, що станом на 18 лютого 2009 року ( момент виплати одноразової компенсації) розмір мінімальної заробітної плати становив 744 грн. Статтею 71 вищевказаного закону Кабінету Міністрів України надане право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами, але на виконання ст. 71 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2009 рік» у 2009 році Кабінетом Міністрів України не було встановлено розміру допомоги, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Слід зазначити, що встановлений ще в 1996 році Постановою КМУ № 836 розмір одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи протягом багатьох років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими Законами України. При цьому відповідні закони не містили обмежень щодо застосування ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами при вирішенні даного спору застосуванню підлягає саме ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і норма відповідного закону України про визначення мінімальної заробітної плати на момент виплати, а не Постанова № 836. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст. 75 Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.91 має виш> юридичну силу і виходячи з загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, саме Закон підлягає застосуванню при вирішення даного спору. Кабінет Міністрів України не уповноважений Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зменшувати встановлені останнім конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема одноразової компенсації. Навпаки, у частині 1 статті 67 зазначеного Закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. У Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено основні положення щодо реалізації конституційного прав; громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, оскільки відповідно до частини 1 статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом змісту т; обсягу права, наданого Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи», є безпідставним. Таким чином, виплата одноразової компенсації, виходячи із розмірів, що встановлені Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996р. «Про компенсаційні виплат: особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та інших підзаконних актів, неправомірною та суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання одноразово: компенсації у 2009 році за шкоду, заподіяну здоров»ю особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлених ч.1 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991. Суд вважає необхідним задовольнити вимогу позивача щодо визнання незаконними дій УПСЗН Балаклійської РДА по не виконанню приписів ст. 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка призвела до порушення прав позивача на своєчасне нарахування та отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік та 2009 рік та одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за шкоду заподіну здоров»ю, як особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи при встановленні II групи інвалідності. Що стосується вимоги позивача до відповідача стосовно нарахування та виплати допомоги в наступні роки, то вони не підлягають задоволенню, оскільки є передчасними, а суд позбавлений можливості приймати рішення на майбутнє. На підставі викладеного,

Outcome: partial