Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-15 00:00:00

В лютому 2010 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 15000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди в звязку з тим, що в внаслідок професійного захворювання в 2009 році він був визнаний інвалідом 3 групи з втратою 65% працездатності. Він переносить моральні страждання, змушений додавати зусиль по організації життя. В судовому засіданні позивач просив задовольнити позов. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги і пояснив, що позивач багато років працював в ВАТ „МГЗК. Підприємство не забезпечило належних умов праці, що призвело до професійного захворювання. Позивач став інвалідом, змушений лікуватися. Він вважає, що саме роботодавець повинен відшкодувати нанесену шкоду. Представник відповідача ВАТ „ МГЗК [PERSON] позов не визнала і пояснила, що законом обовязок відшкодування шкоди покладений на ФССНВВ. Позивач знав, що буде працювати у шкідливих умовах праці, за що сплачується підвищена заробітна плата, та погодився на це. Крім того, позивачем не доведена наявність моральної шкоди, а також сума відшкодування позивачем не доведена. Факт встановлення професійного захворювання, час перебування на лікуванні, встановлення відсотку втрати працездатності в суді не оспорювалися. Судом досліджені медичні документі, надані позивачем, щодо стану його здоров'я. Суд приходить до наступного: Позивач працював в ВАТ МГЗК з 1986 року. 23.03.2009 року був складений акт розслідування хронічного професійного захворювання, яке виникло внаслідок праці в умовах несприятливого мікроклімату, пилу, марганцю. 08 квітня 2009 року МСЕК встановила позивачеві втрату працездатності внаслідок професійного захворювання у розмірі 65% та встановила йому 3 групу інвалідності. З 2001 року обовязок відшкодування шкоди, в тому числі і моральної, покладено на ФССНВВ. Але в 2007 році після внесення змін в законодавство ФССНВВ звільнений від відшкодування моральної шкоди. Втрата працездатності та інвалідність встановлені позивачеві в 2009 році, тому підстав для стягнення з Фонду немає. Згідно з ст..1167 ЦК України, як загальною нормою закону, яка стосується всіх випадків відшкодування шкоди, моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, при наявності її вини. Позивач працював у небезпечних для здоров'я умовах, а вина відповідача полягає в незабезпеченні належних умов праці, або в неприйнятті заходів для максимального зменшення шкідливого впливу небезпечних умов, тобто в порушенні вимог ст. 153 КЗпП. За моральну шкоду, спричинену працівникові під час виконання трудових обов'язків несе організація, з якою працівник перебуває у трудових відносинах. За ст..237-1 КЗпІІ відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, і вважає наявність моральної шкоди доведеною. Внаслідок професійного захворювання позивач багато часу проводить на лікарняному. Це підтверджується обєктивними даними - виписками з лікарень. Перебування в лікарні, навіть при відшкодуванні вартості всіх ліків, не може не викликати моральних страждань, тому що це є обмеженням для людини на вибір способу життя, пересування, тощо. Тому суд не може погодитись з поясненнями представника відповідача про те, що сам факт перебування в лікарні, погіршення стану здоровя не може бути доказом моральних страждань. Суд враховує при визначенні суми відшкодування ту обставину, що відповідачем також приймалися деякі міри по зменшенню шкідливого впливу на здоровя робітника. В підприємстві є санаторій-профілакторій, позивач міг проходити профілактику та лікування щороку, що могло б суттєво зменшити шкідливі наслідки важкої праці. Суд вважає справедливою, такою, що відповідає нанесеної шкоді, є сума в 6500 грн. Відшкодування шкоди за статтями 237-1 КЗпП та 1167 ЦК України не передбачає звільнення від сплати податків. Тому податковим агентом, яким є відповідач, повинно бути проведене утримання всіх належних платежів. Вимоги щодо сплати допомоги адвоката підлягають частковому задоволенню. Ст.84 ЦПК України передбачене тільки відшкодування правової допомоги, а не оплата представництва в суді. Тому суд стягує з відповідача тільки витрати позивача по оплаті позовної заяви, яка, як в встановлено в судовому засіданні, склала 100 грн.

Outcome: partial