Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-26 00:00:00

У травні 2009 року позивачка звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача [PERSON] 19.01.2009 р. на перехресті вул. Шевченка та вул. Гоголя у м. Дніпропетровську, належний позивачці автомобіль [NUMBER], отримав технічні пошкодження, чим їй була заподіяна матеріальна шкода у розмірі 25.088, 00 грн. Крім того, позбувшись внаслідок даної пригоди можливості користуватися власним транспортним засобом, позивачка для поїздок на роботу була вимушена звернутися до послуг приватного таксі, витративши на це 2.280, 00 грн. Також внаслідок неправомірних дій відповідача позивачці була заподіяна моральна шкода, оцінена нею у 10.000, 00 грн. На підставі викладеного просила суд стягнути з відповідачів солідарно на її користь вищезазначені суми. У судовому засіданні представник позивачки заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, на їх задоволенні наполягла. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про день та час його проведення були повідомлені належним чином (а.с. 58, 59), про причини неявки суд не повідомили, що є підставою для вирішення справи без їх участі у заочному порядку. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 19.01.2009 р. мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю сторін. Близько 20:20 годин зазначеного дня відповідач [PERSON], керуючи належним відповідачеві [PERSON] автомобілем Хонда, д/н [NUMBER] (а.с. 32), на перехресті вул. Шевченка та вул. Гоголя у м. Дніпропетровську, рухаючись по другорядній дорозі, в порушення вимог п. 16.11. Правил дорожнього руху України не надав дорогу автомобілю [NUMBER], внаслідок чого відбулося зіткнення зазначених автомобілів. Фактичні обставини спірної ДТП, а також наявність вини [PERSON] в її скоєнні, встановлені постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.02.2009 р. у справі № 3-567/09, якою цей відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 8), а отже відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України є преюдиційно встановленими і не підлягають доказуванню. Відповідно до висновку спеціаліста вартість відновного ремонту пошкодженого автомобіля позивачки склала 25.278, 83 грн., розмір заподіяної їй матеріальної шкоди з урахуванням фізичного зносу деталей, що підлягають заміні, та втрати товарної вартості транспортного засобу склав 21.231, 29 грн. (а.с. 9-20). Фактично автомобіль був відремонтований позивачкою за 25.088, 00 грн. (а.с. 22-24). Також з матеріалів справи вбачається, що позивачка працює у ТОВ БЬОЛЕР-УДДЕХОЛЬМ УКРАЇНА, розташованому по вул. Сучкова, 117 у м. Новомосковську Дніпропетровської обл. (а.с. 26, 27), та у січні-березні 2009 р. здійснювала витрати на оплату послуг таксі за маршрутом від вул. Жуковського, 11 у м. Дніпропетровську до адреси роботодавця (а.с. 39, 40). Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд доходить висновку про те, що вони врегульовані положеннями ст. ст. 22, 1167, 1187, 1188 ЦК України. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Ст. 1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, окремо зазначених в законі. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Такими збитками вважаються зокрема витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Враховуючи, що спірна ДТП сталася з вини відповідача [PERSON], суд доходить висновку про обґрунтованість позову в частині відшкодування заподіяної позивачці шкоди за його рахунок. Позовні вимоги, звернуті до відповідача [PERSON], задоволенню не підлягають, оскільки він, не будучи винною особою, згідно ст. 1188 ЦК України не несе відповідальності перед позивачкою за шкоду, заподіяну їй внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки. Вирішуючи питання про розмір відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 21.231, 29 грн. відповідно до висновку експерта. При цьому приймається до уваги, що у випадку стягнення з відповідача повної суми оплати ремонту без урахування фізичного зносу замінюваних деталей, як на цьому наполягає позивачка, за рахунок відповідача відбулося б не тільки приведення її автомобіля у попередній стан, але й його поліпшення у звязку з заміною зношених деталей новими, що не є обґрунтованим. Також підлягають задоволенню позовні вимоги в частині відшкодування за рахунок відповідача витрат на оплату послуг приватного таксі, оскільки виплата цих сум відбулася у звязку з неправомірними діями відповідача [PERSON] Витрати на проведення автотоварознавчого дослідження задоволенню не підлягають, оскільки до матеріалів справи додані лише акт приймання-передачі виконаних робіт (а.с. 21/зв) та виставлений позивачці рахунок (а.с. 20), втім належні докази сплати даної суми, а саме чек, квитанція, приходний касовий рахунок тощо, суду не представлені. Вирішуючи питання про обґрунтованість позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного. Не викликає сумніву, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачці була заподіяна певна моральна шкода, що виразилася у стражданнях та переживаннях, а також життєвих незручностях, пов'язаних з пошкодженням і неможливістю нормальної експлуатації належного їй автомобіля, необхідністю докладання додаткових зусиль до організації свого життя, у тому числі для ремонту пошкодженого майна, звернення до суду за захистом свого права. Разом з тим, суду не надані будь-які докази, що об'єктивно свідчили б про істотність заподіяної їй моральної шкоди і настання внаслідок спірного ДТП суттєвих негативних наслідків для її психологічного та фізичного стану. З урахуванням викладеного суд вважає позовні вимоги у відповідній частині такими, що підлягають частковому задоволенню у розмірі 1.500, 00 грн. Сума відшкодування визначена судом з урахуванням характеру та тривалості заподіяних позивачці страждань, переживань та незручностей, а також характеру дій відповідача, який на протязі тривалого часу ухиляється від відшкодування заподіяної позивачці шкоди. Відповідно до ст. 79, 84, 88 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати (а.с. 1а, 31) підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме у розмірі 235,11 грн. + 8,50 грн. + 242, 00 грн. = 485, 61 грн. При цьому витрати на правову допомогу (а.с. 28-31) на підставі ст. 84 ЦПК України у граничних межах, визначених п. 1.1. Додатку до Постанови КМУ від 27.04.2006 № 590, визначаються судом виходячи з кількості відпрацьованого представником позивача у справі часу, що за оцінкою суду округлено дорівнює 10 годинам, згідно наступному розрахунку: 10 годин * (922, 00 грн. * 0,4) = 3.476, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial