Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-11 00:00:00

Позивач звернулася в суд з даним позовом про зобов*язання призначити та виплачувати посадовий оклад на рівні не нижче заробітної плати працівників промисловості та перерахувати і виплатити недоотриману суму заробітної плати. мотивуючи свої вимоги тим. вона 12.12.2009 року звернулася до позивача із заявою про доплату їй щомісячно до рівня середнього заробітку працівників промисловості, що встановлено ст.77 ч.І п.ж Закону України Про охорону здоровья з дня набрання чинності Конституційного Суду №6-рп/2007 від 307р.. та №10-рп/2008 від 22.05.2008р.. але їй було відмовлено. Позивачка в судове засідання не з*явилася. подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягає. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, показав суду, що позивачка дійсно з 01.08.1990 року працює в ЦРБ лікарем-інтерном, а з 01.07.1991р. -лікар функціональної тики; в грудні 1999 року вона звернулася із заявою щоб їй перерахували посадовий е нижче ніж в промисловості, причину не вказала, їй надали відповідь, що вона є посадовий оклад згідно з встановленими правилами оплати праці, тим більше, що ЦРБ бюджетна організація, власником якої є громада в особі місцевої ради, фінансування іде з місцевого бюджету, вони не державне підприємство; їй платять встановлену суму окладу, позивачка суду не надала доказів того, що їй слід платити більше оклад, крім того до суду но не з*явилася і докази так і не подала. Крім того вони не можуть бути відповідачем у оскільки фінансування іде з міської ради. Вислухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають по наступних підставах, В обгрунтування своїх вимог позивачка, яка при цьому свої вимоги не конкретизує, посилається на вимоги ст.77 ч.І п.Ж Основ законодавства України про охорону здоровья, згідно якими медичні працівники мають право на встановлення у державних закладах и здоровья середніх ставок і посадових окладів на рівні, не нижчому від середньої плати працівників промисловості. Ніяких доказів своїх вимог позивачка суду не надала. Тобто вона не надала даних про свій посадовий оклад, не вказала яку ж саме заробітну плату їй повинен платити позивач, яку вона просить щоб він їй нарахував та виплатив, за який період ,на підставі чого саме. Крім того вона не конкретизувала свої вимоги і при цьому , незважаючи на неодноразові виклики і зобов*язання з*явитися до суду, позивача не з*явилася, обгрунтувань своїх вимог та їх докази суду не надала взагалі. Відповідно до вимог ст.60 ЦГЖ України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. В судовому засіданні позивачка не надала суду жодного доказу своїх вимог, в засідання тричі навмисно не з*явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Крім того позивачка просить стягнути недоотриману заробітну плату, але при цьому не вказує за який період, в якому розмірі, не надає розрахунок заборгованості. Тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв*язку з необгрунтованістю (відсутність доказів вимог). Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з позивачки слід стягнути судові витрати - судовий збір в сумі 51грв. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляд\ справи 120грв. На підставі ст.98 КЗпП України, Основ законодавства України про охорону здоровья,

Outcome: approved