Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-17 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.05.1994року. Від шлюбу дітей не мають. Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, оскільки між ними стосунки склалися неналежним чином, мають різні погляди на життя, на підставі чого сім`я фактично розпалася. Зазначає, що подальше збереження сім`ї стало неможливим. Шлюб існує лише формально, а тому просить шлюб розірвати. Зазначила, що з 2004 року сторони проживають окремо, ведуть окреме господарство та мають роздільний бюджет. Одночасно з подачею позову про розірвання шлюбу позивач ставить вимогу про розподіл майна подружжя набутого до шлюбу та просить визнати за нею право власності на майно, належне відповідачу, яке знаходиться у [ADDRESS] , а саме домоволодіння, що складається з житлового приміщення А, прибудови А2, тамбура А4, навісу А5; літньої кухні Б; гаражу Л; господарського блоку М; котельні И; споруд 1-6 підвалу п/а, відновлювальна вартість якого складає 493 311 грн. Та просила виділити відповідачу домоволодіння, яке є сумісною власністю, яке розташоване у [ADDRESS] , яке складається з житлової споруди А: прибудови А-1; прибудови А-2, прибудови А-3; прибудови а-4; мансарди над А; погреб під А-2; веранди а-5; гаража Ж-1, надбудови над Ж; прибудови Ж-11; погреб 3; гараж-сарай К11; гараж М; гараж Н; гараж О; вбиральня П; споруди №1-6 1-V1; відновлювальна вартість якого складає 2 419 167 грн. Позивач в попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, подала заяву про розгляд справи в попередньому судовому засіданні. Відповідач в попередньому судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу, подавши заяву про розгляд справи у попередньому судовому засіданні. Пояснив, що збереження шлюбу дійсно є неможливим, оскільки з позивачем проживають окремо біля року. Стосовно позовних вимог про поділ майна - відповідач також їх визнав, посилаючись на те, що у сторін вже тривалий час склався певний порядок користування вказаним майном. Треті особи в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки не повідомили, в зв`язку з чим, суд за згодою сторін ухвали проводити розгляд справи у відсутності третіх осіб. Вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також, враховуючи інші обставини життя подружжя, суд вважає, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з наступних підстав. В силу ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. За таких обставин, у суду немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, оскільки це буде суперечити моральним засадам суспільства і інтересам одного з подружжя, а тому відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України такий шлюб розривається судом. В судовому засіданні достовірно встановлено, що між сторонами біля року припинилися шлюбні відносини, і сім`я фактично перестала існувати, що дає для суду підстави вважати, що припинення шлюбних відносин між сторонами носить не тимчасовий, а постійний характер, що унеможливлює їх примирення. Позовні вимоги про поділ майна також підлягають задоволенню зважаючи на те, що майно, яке є предметом позову на праві власності належить подружжю. Сторони надали в судовому засіданні документи підтверджуючі належність вказаного майна кожному із подружжя. Підставою для звернення до суду з даним позовом стало те, що частина майна, а саме будинковолодіння у м. Сімферополь, не є спільним майном подружжя та не може бути судом визнане як спільна сумісна власність. Проте, зважаючи на те, що вартість будинковолодіння у м. Києві, яке є спільною сумісною власністю подружжя вдвічі перевищує вартість будинковолодіння у м. Сімферополь, а також на те, що сторони не заперечують проти саме такого поділу майна, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову у повному обсязі. Згідно з ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п.1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також п.1. ст. 71 Сімейного кодексу України передбачає майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved