overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, який мотивує тим, що спільне життя між ними не склалося, оскільки вони люди різних характерів та поглядів на життя, останні п'ять років проживають окремо. Вважає, що їх шлюб існує лише формально. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала, просила суд шлюб укладений 18 серпня 1984 року у Струмківській сільській раді, Ужгородського району, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено запис №9 між нею та [PERSON] розірвати. Пояснила також, що за час спільного перебування у шлюбі з відповідачем у них є троє дітей, двоє з яких на даний час є неповнолітніми, однак вимогу про визначення місця їх проживання заявляти не бажає. [PERSON] в судовому засіданні позов визнав і не заперечив проти його задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони уклали шлюб 18 серпня 1984 року у Струмківській сільській раді, Ужгородського району, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено запис №9, що підтверджується долученим до матеріалів справи свідоцтвом про одруження. Подружнє життя сторін не склалося, оскільки подружжя не підтримує шлюбно-сімейних відносин, останні п'ять років проживають окремо і їх шлюб існує лише формально. Про даний факт свідчить зміст позовної заяви, пояснення позивачки та відповідача. Згідно свідоцтва про народження серії І-ФМ №285755 та серії І-ФМ №109117 у подружжя є неповнолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З'ясувавши фактичні обставини справи, дійсні причини позову, враховуючи те, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних відносин, суд у відповідності до ст.112 Сімейного Кодексу України вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення, а тому згідно вимог ч.З ст. 105 СК України даний шлюб слід розірвати. Поряд з цим, виходячи з вимог ст. 11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених вимог, суд вважає, що питання про визначення місця проживання наявних у подружжя неповнолітніх дітей не підлягає до вирішення, оскільки позивачкою в судовому засіданні такі вимоги не були заявлені.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, який мотивує тим, що спільне життя між ними не склалося, оскільки вони люди різних характерів та поглядів на життя, вже близько двох років проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Від даного шлюбу є неповнолітній син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала, просила суд шлюб укладений 12.09.2002 року між нею та [PERSON] розірвати, а неповнолітніх синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] залишити при ній. [PERSON] в судовому засіданні позов визнав і не заперечив проти його задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони уклали шлюб 12.09.2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження було зроблено запис №558, що підтверджується долученим до матеріалів справи свідоцтвом про одруження. Подружнє життя сторін не склалося, оскільки подружжя не підтримує шлюбно-сімейних відносин, шлюб існує лише формально. Про даний факт свідчить зміст позовної заяви, пояснення позивачки та відповідача. Згідно свідоцтв про народження серії І-ФМ №051149 та серії 1-ФМ №098838 у подружжя є неповнолітні сини [PERSON]. [INFO] та [PERSON], [INFO]. З'ясувавши фактичні обставини справи, дійсні причини позову, враховуючи те, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних відносин, суд у відповідності до ст.112 Сімейного Кодексу України вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них та інтересам їхніх дітей, що має істотне значення, а тому згідно вимог ч.З ст. 105 СК України даний шлюб слід розірвати, а неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] залишити при матері, оскільки сторони дійшли згоди.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-08 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, вказавши в заяві, що вона зареєструвала з відповідачем шлюбі з 18.06.2005 року. Від шлюбу мають малолітню дитину: дочку [PERSON]»ю Станіславівну, [INFO], батьком якої є відповідач, про що є запис в свідоцтві про народження дочки. Дочка проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні, проте відповідач матеріальну допомогу на її утримання у добровільному порядку не надає. Позивачка просить стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно у зв'язку з тим, що останній ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і місце слухання справи повідомлявся, заперечень на позов не надав. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи - копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця проживання позивачки, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач на користь інших осіб аліменти не виплачує, його стан здоров'я і матеріальне положення дозволяє проводити оплату аліментів на користь позивачки на утримання дочки [PERSON]»ї. При визначенні відповідно до ст.182 СК України розміру аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, суд виходитиме з того, що цей розмір не перевищуватиме 50% заробітної плати, що підлягає до виплати працівникові, і буде більше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-08 00:00:00

Позивач в своїй позовній заяві вказує, що 02 квітня 1999 року померла його бабуся [PERSON]. Після її смерті залишилася спадщина у вигляді квартири , що знаходиться за адресою м.Прилуки вул.Гірняка, буд.5 кв.З, на яку вона склала заповіт на ім'я позивача [PERSON]. По питанню отримання спадщини позивач звернувся до Прилуцької міської нотаріальної контори та отримав відповідь, що згідно витягу із Спадкового реєстру спадкової справи, після померлої [PERSON] не виявлено фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном і перевірити таке не можливо, гак як на час відкриття спадщини позивач був неповнолітнім та рекомендовано звернутися до суду. Позивач посилаючись на неможливість визнання права власності за заповітом іншим шляхом, просить визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS], яка до цього належала померлій [PERSON]. В ході попереднього розгляду цієї справи в порядку ст.130 ЦПК України спір в даній справі було врегульовано, а саме, позивач підтримав позовні вимоги, а представник відповідача заявив суду про про визнання ними позовних вимог, за яким вважають необхідним в цій стадії процесу винести рішення суду не призначаючи даної справи до судового розгляду. Третя особа Прилуцька міська державна нотаріальна контора в судове засідання не з»явилася. азе надіслала заяву в якій просила справу слухати без їх участі та розглядати справу по закону. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши інші докази по справі, суд прийшов до переконання про необхідність задоволення позовних вимог з слідуючих підстав. Копією свідоцтва про смерть підтверджується, що [PERSON] помела 02.04.1999 року. Копією заповіту складеного [PERSON] 11.11.1998 року на ім»я позивача [PERSON]( а.с.6). Поясненням Прилуцької міської нотаріальної контори, про відмову [PERSON] у видачі Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом після померлої 02 квітня 1999 року [PERSON]ГЦ а.с.8). Свідоцтвом про право власності на житло, видане на ім»я [PERSON]ІГ, яке знаходиться за адресою м.Прилуки вул.Гірняка буд.5 кв.З Чернігівської області. Вищезазначені досліджені судом докази та пояснення позивача на те, що відповідно до вимог ст.ст. 1217-1222 ІДК України є наявним право позивача про визнання за ним права власності на квартиру, а тому суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають до задоволення. На підставі викладеного та ст.ст. 392, 1216-1222 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-08 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся позивач, який просить стягнути з відповідача, з яким 28.07.2008 року було укладено кредитний договір № ВL 7515 на тримання коштів в сумі 170 000 гривень, троком на 84 місяці. У порушення умов договору, відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого має прострочену заборгованість за кредитом - 9312,38 грн.38 коп, по процентах - 71979,26 грн., по сумі дострокового стягнення кредиту - 164 352,36 грн., по підвищених відсотках - 3951, 68 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просить задовільнити позов з вищевикладених підстав. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, пояснив, що через складне матеріальне становище не чає змоги оплатити кредит в повному обсязі, пропонував позивачу мирне вирішення питання шляхом розстрочки виплати заборгованості. Суд вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що між сторонами 28.07.2008 року укладено кредитний договір № ВL 7515, відповідно до якого відповідач зобовязувався щомісячними платежами гасити заборгованість по кредиту, платити за його користування проценти в сумі, строки та на умовах, що передбачені вищевказаним поговором. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 170 000 гривень, що підтвержується випискою з особового рахунку відповідача і не заперечується самим відповідачем. У порушення умов договору, відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого має прострочену заборгованість за кредитом - 9 312,38 грн.38 коп, по процентах - 71 979 грн. 26 коп., но сумі дострокового стягнення кредиту - 164 352 грн.36 коп. Відповідно до п.1.3.2. Договору, у випадку прострочення терміну сплати щомісячного платежу, встановлюється підвищена процентна ставка у розмірі 69,9% річних, починаючи з першого дня виникнення такого прострочення. На момент звернення з заявою заборгованість за кредитом по підвищених відсотках складає 3 951 грн. 68 коп. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в яких одна сторона боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обовязку. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов поговору або закону. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Суд, також враховує положення ст.611 ЦК України, де зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-08 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно до повноліття дитини. В позові зазначила, що 23.02.1996 року вона зареєструвала з відповідачем шлюб, який розірвано, а/з № 131 від 31.03.2005. В шлюбі, 30.04.1996 року, у сторін народилась дочка [PERSON], яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, у звязку з чим вона змушена звернутися із позовом до суду. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Вислухавши пояснення сторін, а також дослідив матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 23 лютого 1996 року сторони уклали шлюб, в якому 30 квітня 1996 року народилась дочка [PERSON]. Шлюб між сторонами розірвано, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, а/з № 131 від 31.03.2005р. У звязку із реєстрацією шлюбу позивачкою змінено прізвище з «Пестунової» на «Шунтову». Дочка [PERSON] проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що встановлено письмовими доказами по справі, а також поясненнями сторін даними під час розгляду справи. У відповідності зі ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності зі ст.182 СК України розмір аліментів на одну дитину при будь-яких обставинах не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином, суд вважає, що з [PERSON] підлягають стягненню аліменти, на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини усіх видів заробітку відповідача, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення із дня пред'явлення позову і до повноліття дитини. Відповідно до вимог ст.81, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави державне мито в розмірі 51грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-08 00:00:00

По суті позову позивач дала показання, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 28 липня 1995 року, який було зареєстровано в Самострільській сільській раді Корецького району Рівненської області, актовий запис № 6. Від шлюбу мають дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, в них різні погляди на шлюбно-сімейні стосунки. В жовтні 2009 року вона забрала дітей та пішла проживати з ними до своїх батьків і з того часу вона не підтримує з відповідачем шлюбних стосунків та не веде спільного господарства. Вона вважає, що збереження сім'єї неможливе і шлюб існує лише формально. Просить суд шлюб розірвати, неповнолітніх дітей залишити їй на вихованні. Відповідач позов визнав повністю та суду показав, що не заперечує проти задоволення позову. Вважає, що шлюб існує лише формально, його збереження є неможливим. Згоден, щоб дітей залишили на виховання матері. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: З 28 липня 1995 року сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано в Самострільській сільській раді Корецького району Рівненської області, актовий запис № 6. Від шлюбу мають дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя у сторін не склалося, в них різні погляди на шлюбно-сімейні стосунки. В жовтні 2009 року позивач разом з дітьми пішла проживати до своїх батьків і з того часу сторони по с-: ;е -є підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства. Сторонами досягнуто згоди з питання місця проживання їхніх неповнолітніх дітей - з їх матір'ю -позивачем по даній справі. Враховуючи, що сторони не бажають підтримувати шлюбні стосунки, примирення між ними иемс -.-.'=е. суд вважає, що сім'я розпалася і зберегти її неможливо. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові ви-: а-.' з розмірі 38,50 грн., які складаються з 8,50 грн. судового збору та ЗО грн. витрат на інформаційцно-те = є забезпечення розгляду справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом 22.12.2009 року, в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою, витрати, повязані з видачею свідоцтва про розірвання шлюбу покласти на нього. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягаючи на розірванні шлюбу, мотивуючи свої вимоги тими обставинами, що він не веде з відповідачкою спільне господарство з грудня 2009 року, мешкає окремо, перебуває в фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою ,тому вважає примирення між сторонами неможливим . Відповідачка позовні вимоги визнала, пояснивши, що намагалася примиритися з позивачем, позивач дійсно мешкає окремо, орендує житло, дуже страждають діти, бо позивач орендує житло та мешкає з іншою жінкою поруч з її з дітьми помешкання , а ці обставини завдають дітям страждань. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.07.2003 року Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей :сина [PERSON],[INFO] та доньку [PERSON] Олександрівну, [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені з грудня 2009 року, не ведуть спільне господарство , сімя існує формально. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається з матеріалів справи та з пояснень позивача та відповідачки , у них не склались подальші шлюбні відносини, у звязку з чим збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-08 00:00:00

Прокурор Сарненського району Рівненської області в інтересах Сарненської Центральної районної лікарні Рівненської області звернувся в суд з проханням застосувати обовязкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу [PERSON], [INFO]. Прокурор та представник Сарненської центральної районної лікарні Рівненської області підтримали заяву, просять її задовольнити, вказали, що у [PERSON] виявлено ХТБЛ хронічний туберкульоз легень. [PERSON] заяву визнав, просить її задовольнити. Ст. 2 Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз» закріплено, що держава визнає боротьбу з туберкульозом невідємною складовою частиною політики щодо безпеки суспільства та національної безпеки і визнає проведення протитуберкульозних заходів пріоритетними завданнями для всіх центральних і місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст.12 вищевказаного Закону, лікування та медичний (диспансерний) нагляд за всіма хворими на туберкульоз здійснюється спеціалізованими протитуберкульозними закладами. Хворі на заразні форми туберкульозу підлягають обовязковій госпіталізації до протитуберкульозних закладів та зобовязані пройти відповідне лікування. Згідно протоколу № 1 засідання протитуберкульозної комісії Сарненської ЦРП від 02.02.2010 року, хворий [PERSON], незважаючи на те, що він відноситься до категорії хворих на активну форму туберкульозу, злісно ухиляється від обовязкового лікування та є постійним джерелом розповсюдження хвороби серед населення. У нього згідно висновку протитуберкульозної комісії від 02.02.10 р. у [PERSON] виявлено ХТБЛ (хронічній туберкульоз легень), (28.03.2009р.) обох легень (дисемінований), Дестр+МБТ+М-К+Резист+(R,Z), Гіст0, кат4, ког\~1 (2009р.), з яким потребує примусової госпіталізації та стаціонарного лікування терміном на 90 днів. Даний факт також підтверджується відношенням головного лікаря Сарненської ЦРЛ, випискою із історії хвороби № 100 [PERSON]. Відповідно до вимог ч.2 ст.12 Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз» - у разі ухилення від обовязкової госпіталізації хворі на заразні форми туберкульозу з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду підлягають розшуку, приводу та обовязковій госпіталізації до протитуберкульозних закладів, визначених місцевими органами виконавчої влади, яким на території Сарненського району є Страшівська протитуберкульозна лікарня. Суд, дослідивши докази по справі, вважає що заява підлягає задоволенню, враховуючи ту обставину, що [PERSON] відноситься до категорії хворих на активну форму туберкульозу, злісно ухиляється від обовязкового лікування та є постійним джерелом розповсюдження хвороби серед населення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-08 00:00:00

22.03.2009 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання, особи такою, що втратила право на житлове приміщення і свої доводи обгрунтовує тим, що вона є власником будинку 42 по вул. К. Лібкнехта м. Волноваха Донецької області, який вона придбала згідно договору купівлі - продажу від 3.08.2007р. У домовій книзі, ще колишніми власниками був прописан гр. [PERSON], який на момент придбання будинку у ньому не мешкав. На сьогодні вона має намір продати будинок, але реєстрація в ньому [PERSON] перешкоджає їй реалізувати своє право. Позивач у зал суду не з*явилась, але надала заяву слухати справу без її участі, на позові наполягає. Відповідач у зал суду не з*явився. але був належним чином повідомлений про день та час слухання справи. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. І ст. 71 Житлового кодексу України вказано, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім*ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Так. у судовому засіданні встановлено, що власником будинку № 42 по пров. К.Лібкнехта в м. Волноваха Донецької області є [PERSON], яка 3.08.2007р. про, що свідчить договір купівлі продажу будинку від 3.08.2007р./а.с.6/ 21.07.1984р. колишніми власниками у будинку № 42 по пров. К.Лібкнехта в м. Волноваха Донецької області був прописаний [PERSON], 1.01.1929р.н., який з моменту придбання позивачем будинку в ньому не мешкав. Аналізуючи викладене, суд вважає, що відповідач втратив право на житлове приміщення, оскільки не мешкає у зазначеному будинку протягом шести місяців. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи в позовній заяві, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 25.09.1998 року. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO] та сина -[PERSON], [INFO]. Під час спільного приживання сімейні відносини не склалися. Прохає розірвати шлюб з відповідачем. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, прохала їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечує. Заслухавши сторони, дослідивши документи, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у первинному шлюбі, шлюб зареєстрували 25.09.1998 р. у відділі реєстрації актів громадянського стану Лубенського міськвиконкому Полтавської області. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї послужило те, що сторони перестали розуміти одне одного, що призвело до втрати почуття любові та поваги. На час розгляду справи сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Намірів зберігати сім'ю сторони не мають, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. При викладених обставинах, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, збереження :імї неможливе і це суперечить інтересам сторін та дитини, що має істотне значення, а тому відповідно до от. ст. 110, 112 СК України маються підстави для розірвання шлюбу, що і дає суду право розірвати шлюб.

Outcome: approved