Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-01 00:00:00

23.11.2009р. позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Позивачка у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 14.07.2006р. вона зареєструвала шлюб з відповідачем у Ленінському відділі РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку Сюзанну, 19.09.2006р.народження Шлюбні відносини з відповідачем припинилися з березня 2009р., коли позивачка пішла жити на зйомну квартиру. Причиною припинення шлюбних відносин стали, відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, виховання дитини, втрата почуття любові та поваги, через що виникали конфлікти. Сторони не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету, проживають окремо. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Просила не надавати строк на примирення, шлюб розірвати та винести по справі заочне рішення в судовому засіданні за її відсутності про що надала суду відповідну заяву. Відповідач ані в попереднє судове засідання, призначене на 23.12.2009р., ані в судове засідання 02.02.2010р. не зявився, про час і дату засідань був повідомлений належним чином, згідно відмітки на поштовому конверті від отримання листів суду відмовився, що на підставі ч. 8 ст. 76 ЦПК України, є належним повідомленням особи, про причини не явки відповідач не повідомив суд ( а.с.№ 8-9,16-17). Таким чином, відповідно до вимог ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та винести по справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння з питань ведення господарства, виховання дитини, втрату почуття любові та поваги в звязку з чим в родині виникали конфлікти. На даний час сторони проживають окремо, у них роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть. Сторони не підтримують подружніх відносин з березня 2009р. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. У відповідності зі ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені близько одинадцяти місяців тому і з цього часу більше не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилась, а відповідач будучи повідомленим належним чином про дату та час слухання справи, не надав суду заяв про надання строку на примирення або про незгоду з позовом, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. З огляду на те, що позивачкою при предявлені позову було сплачено судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, в більшому розмірі, ніж це передбачено для позовів про розірвання шлюбу, на підставі ст. 83 ЦПК України, суд вважає за можливе повернути [PERSON] судовий збір у розмірі 42 грн. 50 коп., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 90 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved