Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-03 00:00:00

В лютому 2005 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що постановою № 694 від 04 жовтня 2001 року адміністративної комісії ВК Нікопольської міської ради його визнано винним у скоєнні адміністративного правапорушення за ст.150 КУпАП та накладено штраф у розмірі 51,00 грн. У звязку з тим, що зазначена постанова 28 вересня 2004 року скасована рішенням суду, позивач просив стягнути на його користь з виконавчого комітету завдану діями відповідача моральну шкоду розмірі 1000,00 грн. (а.с.3-4). В лютому 2008 року [PERSON] звернувся до суду з доповненням до позову до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та, посилаючись на ті ж самі обставини та витрати на лікування, просив стягнути на його користь з виконавчого комітету матеріальну шкоду в розмірі 45000,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. (а.с.153-154). В подальшому в квітні та в червні 2009 року [PERSON] звернувся до суду з доповненнями до позову до виконавчого комітету про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та, посилаючись на ті ж самі обставини, просив стягнути на його користь з виконавчого комітету матеріальну шкоду в розмірі 45000,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн. та судові витрати (а.с.179,180). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2009 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області - відмовлено (а.с.204-205). В апеляційній скарзі (а.с.212-217) [PERSON] просить рішення суду скасувати, як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки: - при постановленні рішення суддя не посилався на діючу норму права, що передбачає можливість оскаржити до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Нікопольської міської ради постанову про притягнення до адміністративної відповідальності; - посилаючись в рішенні на ст.3 «Положення про адміністративні комісії Українського РСР» від 09 березня 1988 року, як на підставу відсутності вини Виконавчого комітету Нікопольської міської ради є невірним, оскільки ст.38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачає, що міські, сільські та поселкові виконавчі комітети створюють адміністративні комісії; - вирішуючи справу на протязі пяти з половиною років судом грубо порушено вимоги ст.157 ЦПК України. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції встановив, що рішення про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] приймала адміністративна коміссія, а не Виконавчий комітет Нікопольської міської ради, а тому суд дійшов висновку про відсутність вини виконавчого комітету Нікопольської міської ради, оскільки будь-яких доказів, що відповідач прийняв неправомірне рішення чи вчинив щодо позивача неправомірні дії чи бездіяльність, не встановлено. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону та матеріалам справи. Як правильно зазначено позивачем в апеляційній скарзі, відповідно до ст.38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» адміністративні комісії створюють міські, сільські та поселкові виконавчі комітети. Відповідно до вимог ст.ст.28,29 ЦПК України здатність мати цивільні процесу-альні права та обовязки сторони (цивільна процесуальна правоздатність) та осо-бисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обовязки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають юридичні особи. Адміністративна комісія не має цивільної процесуальної правоздатностя, оскільки не є юридичною особою, а тому не може бути стороною у справі. Отже належним відповідачем у справі є саме Виконавчий комітет Нікопольської міської ради. Підстави відшкодування моральної шкоди передбачені ст.23 ЦК України та Законом України "Про захист прав споживачів". Як вбачається з позовної заяви, підставою відшкодування моральної шкоди позивачем зазначено спричинення йому діями відповідача душевних та фізичних страждань у зв'язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, а на підтвердження розладу фізичного здоров'я надані ксерокопії медичних документів. Надані позивачем ксерокопії медичних документів про його захворювання не містять доказів того, що наявні у позивача захворювання є наслідком дій відповідача. Тобто причинний зв'язок між діями відповідача та захворюванням позивача не доведено. Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки позивачем не надано суду доказів того, що вказаними ним діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, то підстав для задоволення його позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та судових витрат - немає. З огляду на це колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити в частині обгрунтування відмови в задоволенні позову, одночасно залишивши без зміни рішення суду щодо відмови в задоволенні позову. У зв'язку з викладеним і

Outcome: partial