Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-26 00:00:00

11.11.2009року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на період навчання, посилаючись на те, що його мати [PERSON] та батько [PERSON], який є відповідачем по справі, перебували в юридичному шлюбі з 04.05.1991 року, який було розірвано 03.07.1997 року, актовий запис №195. З того часу позивач проживає з матірю. 23.03.2002 року мати позивача вступила в шлюб з [PERSON]. Від даного шлюбу у них народилися двоє неповнолітніх дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. В теперішній час мати не працює, знаходиться у відпустці по догляду за малолітньою дитиною. Позивач повністю знаходиться на утриманні матері. Відповідач матеріальної допомоги на утримання позивача у добровільному порядку не надає, хоча має можливість надавати таку допомогу працездатний, працює, отримує заробітну плату, на утриманні інших осіб не має. В теперішній час позивач продовжує навчання на денному відділенні Донбаської національної академії будівництва і архітектури, тому потребує матеріальної допомоги. У відповідності до ст.199 СК України батьки зобовязані утримувати повнолітню дитину, якщо вона продовжує навчання і у звязку з цим потребує матеріальної допомоги, а тому позивач просить стягнути з відповідача по справі аліменти на своє утримання в розмірі ? частини доходу (заробітку) до досягнення 23-річного віку, до закінчення навчального закладу, починаючи з моменту звернення до суду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснивши, що він постійно повинен проходити лікування у лікаря невропатолога, так як у нього важкі умови праці під землею, що спровокувало захворювання краниоцервикалгию, а також він надає допомогу своїм батькам, які є людьми похилого віку та потребують постійного догляду, придбання ліків та кожного року їм потрібно покупати вугілля і з цих підстав просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в повному обсязі з наступних підстав: Судом встановлено, що [PERSON] (після укладення шлюбу з іншим чоловіком прізвище [PERSON]) та відповідач [PERSON], які перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.05.1991 року, є батьками позивача [PERSON], [INFO] (а.с.10,11,12). Шлюб між ними розірвано 03.07.1997 року, актовий запис №195. Позивач [PERSON] 11.10.2009 року досяг повноліття (а.с.6-7). На даний час навчається на другому курсі в Донбаській національній академії будівництва і архітектури, на денній формі навчання, приблизний строк закінчення навчання 30.06.2012 року (а.с.16,46,47). Позивач знаходиться на утриманні своєї матері [PERSON] Крім того, вона має двох неповнолітніх дітей від іншого шлюбу: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] (а.с.13,14). На даний час вона не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.15). Відповідач [PERSON] працює на ДП «ВК «Краснолиманська», має постійний дохід, але матеріальної допомоги на утримання позивача не надає. Відповідно до наданих медичних документів періодично проходить лікування у лікаря невропатолога (а.с.29-31). Згідно ст.199 СК України якщо повнолітній син, донька продовжують навчання та потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потребу у звязку з цим у матеріальний допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, враховуючи обставини справи, а саме те, що відповідач є батьком позивача, працює, має стабільний заробіток, а також стан його здоровя, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/6 частини його заробітку. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати: судовий збір у розмірі 51,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial