Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 30 червня 2002 року у Міському відділі реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 593. Від даного шлюбу у них з відповідачем народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. Позивач просить розірвати шлюб по тим підставам, що створити міцну родину їм не вдалося. У родині виникло непорозуміння та незадоволеність один одним. Різні погляди на життя і родину привели до розбіжностей, непорозумінню, сваркам. Позивачка вже тривалий час припинила з відповідачем брачно-сімейні відносини. Таким чином, тривалий час між ними були припинені подружні відносини, спільне проживання й ведення спільного господарства. Шлюб став носити формальний характер, подальше збереження шлюбу не можливе. Спору про поділ майна, що є спільною власністю у сторін не має. Між ними досягнуто згоди щодо проживання спільних дітей. У судове засідання зявилися позивач та відповідач. Позивачка свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач позов визнав, зазначивши, що з даним позовом згодний, визнає його у повному обсязі та просить його задовольнити. Згідно з зазначеним суд вважає, що рішення у справі можна постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши доводи позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та існуючі у справі докази , суд вважає , що позовні вимоги обґрунтовані й підлягають задоволенню. Так, судом встановлено, що 30 червня 2002 року у Міському відділі реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 593 був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-ЖД № 323172 від 30 червня 2003 року. Встановлено, що від шлюбу у позивача з відповідачем народилося двоє дітей: -син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 20 січня 2004 року, актовий запис 51; -син [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 20 січня 2004 року, актовий запис 52. Дійсно, шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] фактично розпався й відновити його стало неможливим . Подружжю необхідно влаштувати особисте життя. Тривалий час між ними були припинені подружні відносини, спільне проживання й ведення спільного господарства . Шлюб став носити формальний характер, подальше збереження шлюбу не можливе. Спору про поділ майна , що є спільною власністю у сторін не має. Між ними досягнуто згоди щодо проживання та утримання спільної дитини. Так, відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб між жінкою та чоловіком ґрунтується на їх доброї волі. Відсутність бажання одного із подружжя припинити шлюбні відносини є підставою для припинення таких відносин за умов неможливості одну зі сторін змушувати перебування в сімейних стосунках з іншою. Підстав для відмови в розірвання шлюбу передбачених ч. 2, ст. 110 Сімейного Кодексу України судом встановлено не було. На підставі вищезазначеного, згідно ст.ст. 105, 110 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved