Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Лозівський кінний завод № 124», третьої особи: директора ДП «Лозівський кінний завод № 124» [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 25\~948,42 грн., компенсацію за невикористану відпустку за 28 календарних днів, компенсацію за затримку сум остаточного розрахунку, яка повинна була виплачена підприємством в день його звільнення, в сумі 5\~246,98 грн., посилаючись на те, що він прац3ював машиністом водокачки на ДП «Лозівський кінний завод № 124» з 01.09.2004 року. 05.09.2009 року позивача було звільнено за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. Однак йому при звільненні не були виплачені всі суми, що належали до виплати, а саме: заборгованість по заробітній платі в сумі 25\~948,42 грн., компенсація за невикористану відпустку за 28 календарних днів, компенсація за затримку сум остаточного розрахунку в сумі 5\~246,98 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки до суду не повідомив. Тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Третя особа директор ДП «Лозівський кінний завод № 124» в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд дійшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] працював машиністом водокачки на Державному підприємстві «Лозівський кінний завод № 124» з 01.09.2004 року, що підтверджується копією трудової книжки від 11.05.1977 року, наказом даної установи № 53-к від 21.09.2004 року. Із наказу ДП «Лозівський кінний завод № 124» № 43-к від 05.09.2009 року вбачається, що позивач звільнений 05.09.2009 року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України з виплатою компенсації за невикористану відпустку за 28 календарних днів. Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. При звільненні [PERSON] Державне підприємство «Лозівський кінний завод № 124» з ним не розрахувалося, тобто не виплатило позивачу належну йому заборгованість по заробітній платі, та нараховану компенсацію. Дане не заперечується відповідачем і підтверджується довідками ДП «Лозівський кінний завод № 124» № 266 від 25.12.2009 року та № 9 від 12.01.2010 року, з яких вбачається, що заборгованість по заробітній платі складає 25948,42 грн., та нарахована компенсація у сумі 5246,98 грн. Таким чином, позивачу не була здійснена виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, спір про розмір заборгованості по заробітній платі відсутній, при звільненні вини працівника в затримці розрахунку не вбачається. Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадяться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідач в судове засідання не зявився, доказів щодо матеріального свого стану не представив, відомості про кошти, які були у нього на рахунку на день виплати заробітної плати позивачці не надав, причину невиконання вимог ст. 116 КЗпП України не довів. Враховуючи, що обовязок по доказуванню наявності чи відсутності вини в затримці розрахунку при звільненні лежить на власнику чи уповноваженому ним органу, виходить з матеріалів, які містяться в справі. Враховуючи протиправну поведінку відповідача, щодо невиконання зобовязань, покладених на нього законодавством, суд вбачає вину відповідача в невиконанні ст. 47 КЗпП України. Що стосується позовної вимоги про виплату компенсації за використану відпустку за 28 календарних днів, суд вважає, що дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки позивач доказів з цього приводу суду не представив. Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України суд стягує з відповідача держмито на користь держави у розмірі 311,95 грн., як з особи винної у виникненні спору у суді. Відповідно до ст. 81 ЦПК України суд стягує з відповідача витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн., оскільки відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.08.2009 року № 825 по цивільним справам за позовом майнового характеру встановлений розмір витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працивнікові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: approved