Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-02 00:00:00

Відповідач [PERSON] у попереднє, судове засідання не явився, повідомлений відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія розписки від 16.05.2007р.; копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу; копія тимчасового реєстраційного талону; копія довіреності від 16.05.2007 р.; копія витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей; висновок № 14/09 по незалежній оцінці транспортного засобу від 15.09.2009 р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] та просить визнати право власності на автомобіль, зазначивши, що у травні 2007р. він купив, а відповідач продав йому автомобіль марки «ВАЗ 21061», 1993 року випуску, типу ТЗ легковий седан, бежевого коліру, з реєстраційним номером ВН 7443 АВ, кузовом № ХТА 210630Р3003801 за 8000 грн. Згідно свідоцтва про реєстрацію серії ОІА № 689740 власником даного автомобіля є відповідач. Сторони договору купівлі-продажу автомобіля письмово не оформляли, проте, вони досягли усної домовленості по всіх істотних умовах угоди купівлі-продажу, після чого позивач виплатив відповідачу обумовлену грошову суму вартості автомобіля, що підтверджується розпискою відповідача про отримання грошей за автомобіль від 16.05.2007 р., а той, в свою чергу, передав йому автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію. 16.05.2007р. [PERSON] уповноважив позивача генеральною довіреністю на право розпорядження вищезгаданим автомобілем. Після вчинення правочину позивач користується автомобілем, замінив технічно необхідні транспортні деталі та агрегати, при цьому заплатив значні матеріальні кошти. Весь цей час він стежить за збереженням транспорту, розумно експлуатує його як фактичний власник. На даний час виникла необхідність оформлення автомобіля на імя позивача. При зверненні до відповідних органів з питанням про переоформлення документації на автомобіль на себе, позивачу було розяснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином оформлений документ на доказ вчинення правочину, а на основі довіреності він може тільки користуватися та розпоряджатися автомобілем на користь третіх осіб, без права оформлення транспортного засобу на себе. Письмово оформити договір купівлі-продажу неможливо, оскільки місце знаходження відповідача невідоме, так як за адресою, яка вказана в довіреності він не мешкає. Позивач вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на вищезгаданий транспортний засіб. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки доводи позивача знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Обставини, що стосуються факту передачі грошей у рахунок вартості автомобіля і передачі самого транспортного засобу не викликають сумнівів, оскільки підтверджуються розпискою відповідача від 16.05.2007 р., та до позивача досі не предявлялися будь-які претензії з боку відповідача, не чинилися перешкоди у користуванні автомобілем. Не дивлячись на те, що угода купівлі-продажу не була письмово оформлена, правочин між сторонами відбувся, у [PERSON] виникло право володіння на автомобіль. Виходячи з вищевикладеного, суд має законні підстави для визнання за позивачем права власності на автомобіль.

Outcome: approved