Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-18 00:00:00

у березні 2010 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим,що він являється учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1. З 2002 року йому рішенням МСЕК було встановлено третю групу інвалідності, з 26 березня 2004 року він являється інвалідом 2 групи, захворювання якого повязане з ліквідацією наслідків на ЧАЕС. Відповідач в порушення вимог Конституції України та Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», нараховує пенсію згідно із постановами Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2002 року, № 530 від 28.05.2008 року, № 654 від 16.07.2008 року, які не відповідають вимогам Закону. Звернувшись до відповідача із заявою про перерахунок пенсії відповідно до вимог ст.50, ч.4 ст.54 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він отримаввідмову. З цих підстав позивач просить суд визнати протиправною відмову відповідача у здійсненні перерахунку та виплаті пенсії в розмірах, передбачених ст. 50, ч. 4 ст. 54, ст. 67 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з урахуванням ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування; зобовязати відповідача здійснити перерахунок пенсії відповідно до ч. 4 ст. 54, ст. 67 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та із урахуванням ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування з 01 січня 2004 року по 26 березня 2004 року по третій групі інвалідності в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та з 27 березня 2004 року по 01 січня 2009 року по другій групі інвалідності в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та провести виплату нарахованих сум; зобовязати відповідача здійснити перерахунок додаткової пенсії відповідно до ст. 50, ст. 67 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та із урахуванням ст.'28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування з 01 січня 2004 року по 26 березня 2004 року по третій групі інвалідності в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсій за віком та з 27 березня 2004 року по 01 січня 2009 року по другій групі інвалідності в розмірі 75 % мінімальної пенсій за віком та провести виплату нарахованих сум; визнати за ним право на отримання пенсії в розмірах визначених ст. 50, ч. 4 ст. 54, 67 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Позивач [PERSON] в судове засідання з'явився, просить повністю задовольнити позовні вимоги, з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: судом встановлено, що позивач відноситься до 1 категорії громадян, які постраждали внаслідок'» Чорнобильської катастрофи і з 2002 року визнаний інвалідом 3 групи, з 26 березня 2004 року йому ц встановлено 2 групу інвалідності, що підтверджено посвідченням серії 015069, вкладкою до цього уу посвідчення, посвідченням серії Б № 502866, довідками МСЕК. (а.с. 9,10,17,18,19). Відповідно до ч.І ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно - забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року.(далі Закон). Згідно з частиною 4 статті 54 Закону в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів III групи, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком, для інвалідів II групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не нижче 8 мінімальних пенсій за віком. Розмір мінімальної пенсії за віком визначається за правилами, передбаченими частиною 1 статті 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування , де зазначено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Положення частини 3 статті 28 Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування щодо застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною 1 цієї статті тільки стосовно визначення розміру пенсій, призначених згідно з цим Законом, суд не вважає перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком. А відсутність іншого визначення мінімального розміру пенсії за віком не може бути підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії за шкоду, заподіяну здоровю та додаткової пенсії відповідно до статей 50, 54 Закону. Враховуючи те, що мінімальний розмір пенсії зй віком згідно частини 1 статті 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування ( набрав чинності з 01 січня 2004 року) встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, розрахунок державної і додаткової пенсії позивачу повинен здійснюватися із розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, який встановлений у Законі України Про державний бюджет України на відповідний рік. Відповідно до статті 50 Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається також додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком для осіб, які мають третю групу інвалідності та 57 % мінімальної пенсії за віком для осіб, які мають другу групу інвалідності. Під час визначення розміру додаткової пенсії за основу її нарахування береться мінімальна пенсія за віком. Відповідно до частини 3 статті 67 Закону України у редакції Закону України від 05.10.2006 року встановлено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю особам, віднесеним до категорії 1, 2,4 розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Законом України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» не було визначено таку величину, як прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Разом з цим, вказане питання було врегульовано Законом України «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2004 рік» ( далі Закону № 1704-1V ) від 11.05.2004 р., який набув чинності 27.05.2004 року, відповідно до якого особам, які втратили працездатність встановлено прожитковий мінімум в розмірі 284,69 гривні. Між тим, до 27 травня 2004 року, тобто до ухвалення Закону, здійснюючи позивачу виплату пенсії на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», відповідач діяв на підставі та у відповідності з діючим законодавством, оскільки Законом України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» не була визначена така величина, як прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, а тому позовні вимоги щодо зобовязання відповідача здійснити перерахунок пенсії у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком з 01 січня 2004 року по 26 травня 2004 року задоволенню не підлягають. Статтею 63 Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність у розмірі 332 грн. По питанню перерахунку пенсії у 2006 та 2007 роках, суд вважає слід зазначити наступне: статтею 65 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» затверджено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, який у 2006 році складав: з 1 січня - 350 гривень, з 1 квітня - 359 гривня, з 1 жовтня - 366 гривень, у 2007 році: з 1 січня 380 грн., з 1 квітня - 406 грн., з 1 жовтня - 411 грн. Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання визначається Кабінетом Міністрів України. Законом України від 28.12.2007 року № 107 -VI Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України статтю 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи змінено та встановлено, що у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими; для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році: по другій групі інвалідності - 200 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 за №10-рп/2008 року, у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст.65 розділу 1, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу 2, пункту 3 розділу З Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України і 101 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 67 розділу 1, п.п. 1-4, 6-22, 24-100 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п.п.15 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними, є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Таким чином, беручи до уваги межі позовних вимог, суд приходить до висновку, що позивач мав право на отримання державної пенсії у розмірі, визначеному частиною 45 статті 54 Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та додаткової пенсії у розмірі, передбаченому статтею 50 цього ж закону з урахуванням частини 1 статті 28 «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування з 27 травня 2004 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року. Пенсійний фонд України діє на підставі Положення «Про Пенсійний фонд України» та здійснює свої повноваження на підставі пункту 15 даного Положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсії приймається районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Територіальним управлінням Пенсійного фонду України за місцем проживання [PERSON] являться управління Пенсійного фонду України в Машівському районі Полтавської області. Тому суд вважає, що управління Пенсійного фонду України в Машівському районі Полтавської області є належним відповідачем по даній справі. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Машівському району Полтавської області здійснити перерахунок додаткової пенсії [PERSON] по другій групі інвалідності в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, з урахуванням частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 27 травня 2004 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року з урахуванням проведених раніше виплат. Окрім цього, зобовязати управління Пенсійного фонду в Машівському районі Полтавської області провести перерахунок державної пенсії [PERSON] з 27 травня 2004 року 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року по другій групі інвалідності в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком з урахуванням частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням проведених раніше виплат. Відповідач листом № 2252\\36-02 від 10.03.2010 року відмовив позивачу у перерахунку пенсії, посилаючись на те, що обчислення пенсії проведено згідно до порядку, встановленого постановами Кабінету Міністрів України. З метою повного захисту прав та інтересів позивача суд вважає за необхідне, визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в Машівському районі Полтавської області у нарахуванні пенсії [PERSON] в розмірі, передбаченому статтею 50 та частиною 4 статті 54 Закону. Розглядаючи позовні вимоги позивача про визнання за ним права на отримання пенсії в розмірах визначених ст. 50, ч. 4 ст. 54, 67 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування суд зазначає, що дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки позивач має право на отримання такої пенсії і визнання його в судовому порядку не потребується. Судові витрати по справі підлягають розподілу у відповідності до ст. 88 ЦПК України. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial