Jurisdiction: civil
Date: 2009-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовами до [PERSON] акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі відділення №6 Луганської філії ПАТ АБ «Укргазбанк» про стягнення частини депозиту, пені збитків та моральної шкоди за депозитним договором № 4127/6 від 19.06.2008 року, які були об'єднані ухвалою суду від 08.04.2009 року в одне провадження. В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що 19 червня 2008 року між ним та ВАТ АБ «Укргазбанк» в особі начальника відділення №6 Луганської філії [PERSON] був укладений депозитний Договір (строковий банківський вклад «без втрат») № 4127/6, згідно пунктів 3.6, 4.5 якого він має право за першою вимогою на дострокове повернення депозиту або його частини. У в зв'язку з настанням 15.11.2008 року строку сплати орендного платежу за землю комунальної власності в місцевий бюджет, 10 листопада 2008 року у відповідності до п. 3.6 пункту Депозитного Договору він звернувся за встановленої банком форми письмовою заявою про повернення 12 листопада частини депозиту у сумі 6000 грн. з доданням пояснення для якої мети позивачу потрібні гроші. Але в порушення строків передбачених п. 3.6 Депозитного Договору № 4127/6 відповідач не повернув йому 12.11.2008 року частину депозиту у сумі 6000 (шість тисяч) грн. Тільки завдяки його неймовірним зусиллям, які полягали у щоденних відвідуваннях та умовляннях видати гроші: провідного економіста відділення - [PERSON], начальника відділення [PERSON], замісників начальника відділення [PERSON], [PERSON], 20 листопада 2008 року, тобто 8 днів потому, відповідач перерахував в місцевий бюджет 5610 грн. 10 коп. в рахунок орендної плати за землю. У зв'язку з затримкою видачі частини його депозиту позивач прострочив на три дні сплату орендної плати за землю в бюджет, оскільки у нього не було в наявності 5610 грн. 10 коп., адже він розраховував на кошти що знаходяться на його депозитному рахунку. А оскільки ця операція була здійсненна з запізненням на три дні Державна податкова інспекція в м. Сєвєродонецьку на підставі Акту № 2469/17-2819815151 від 24.11.2008 року видала йому Податкове повідомлення-рішення № 0012371701 /0 від 24.11.2008 року про зобов'язання сплатити штраф в розмірі 561 грн. 01 коп. за порушення строку сплати орендної плати за землю. Таким чином, внаслідок порушення відділенням № 6 Луганської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» своїх зобов'язань, передбачених п. 3.6 Депозитного договору № 4127/6, позивач вимушений був сплатити штрафні санкції в розмірі 561 грн. 01 коп., доплатити суму орендної плати в сумі 6 грн. 62 коп., понести витрати на послуги банку у розмірі 5 грн. 68 коп. для перерахування штрафних санкцій в бюджет, тобто зазнав збитки у розмірі 573 грн. 31 коп. З метою досудового урегулювання спору 05.12.2008 року позивач звернувся у відділення № 6 Луганської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» про відшкодування збитків та моральної шкоди в розмірі 723 грн. 31 коп. Але листом № 206 від 12.12.2008 року йому було повідомлено, що підстав для задоволення його вимог немає і тому порекомендували йому звернутися до суду. Але для звернення до суду він вимушений звернутися за правовою допомогою, на яку він витратив 750 грн. Відповідач прострочив надання послуги з повернення частини депозиту в розмірі 6000 (шість тисяч) грн. на 8 днів (з 12.11.2008р. по 20.11.2008 р.) і тому повинен сплатити йому пеню в розмірі 1260 грн. (6000х(8х3)/100) відповідно до статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином відповідач повинен сплатити йому в рахунок відшкодування збитків і пеню в розмірі 2583грн. 31 коп. Крім цього, діями відповідача позивачу завдано і моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях від неможливості отримати свої гроші та виконати свої обов'язки перед бюджетом і зазнавання почуття сорому перед працівниками податкової інспекції за невиконання своїх зобов'язань. Моральну шкоду він оцінює в 500 грн. Тому позивач був змушений звернутися з даним позовом до суду та просив суд стягнути з відповідача [PERSON] акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» в рахунок відшкодування збитків та пені у розмірі 2583грн. 31 коп., моральну шкоду в сумі 500 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн. Також, в обгрунтування інших позовних вимог позивач вказав, що 19 червня 2008 року між ним та ВАТ АБ «Укргазбанк» в особі начальника відділення № 6 Луганської філії [PERSON] був укладений депозитний Договір (строковий банківський вклад «без втрат») № 4127/6, згідно пунктів 3.6, 4.5 якого позивач має право за першою вимогою на дострокове повернення депозиту або його частини. У в зв'язку з необхідністю 20 листопада 2008 року у відповідності до п. 3.6 пункту Депозитного Договору позивач звернувся за встановленою банком форми письмовою заявою про повернення 24 листопада частини депозиту у сумі 20000 грн. Але в порушення п. 3.6 Депозитного Договору № 4127/6, згідно якого Банк зобов'язується за першою вимогою Вкладника достроково повернути депозит або його частину протягом двох днів з дня одержання письмової вимоги, відповідач своїм листом за № 194 від 24.11.2008 року з посиланням на постанову Національного Банку України № 319 від 1 1.10.2008 року відмовився видавати позивачу частину депозиту у сумі 20000 грн. З метою досудового врегулювання цього спору позивач ще два рази звертався до банку з письмовими заявами про необхідність видат позивачу частину його депозиту: 11 грудня 2008 р. та 16 грудня 2008 року і обидва рази листами № 205 від 11.12.2008р. і № 211 від 18.12.2008р. отримував відмову, але вже з посиланням на постанову НБУ № 413 від 06.12.2008р. Відповідач на день подання позову до суду прострочує надання послуги з повернення частини депозиту в розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн. на 36 днів (з 24.11.2008р. по 30.12.2008 р.) і тому повинен сплатити йому пеню в розмірі 21600 грн. (20000х(36х3)/100) відповідно до статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Для відновлення своїх майнових прав в судовому порядку він вимушен понести витрати на правову допомогу у розмірі 750 грн. Таким чином, відповідач повинен сплатити позивачу частину депозиту, витрати на правову допомогу і пеню в розмірі 42350грн. (20000+21600+750). Крім цього, діями відповідача позивачу завдано і моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях від неможливості отримати свої гроші і розпорядитися ними на свій розсуд. Моральну шкоду він оцінює в 1000 грн. Тому позивач був змушений звернутися з даним позовом до суду та просив суд стягнути з відповідача [PERSON] акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» частину депозиту в сумі 20000 грн., пеню в сумі 21600 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 750 грн., а всього 42350 грн. та моральну шкоду в сумі 1000 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] надав до суду заяву про зменшення позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача [PERSON] акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» пеню в сумі 79800 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 750 грн., моральну шкоду в сумі 1000 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, підтвердив доводи, викладені у позовах, просив задовольнити уточнені вимоги та просив суд: 1) стягнути з відповідача [PERSON] акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» в рахунок відшкодування збитків та пені у розмірі 2583грн. 31 коп., моральну шкоду в сумі 500 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн.; 2) стягнути з відповідача [PERSON] акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» та пеню в сумі 79800 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 750 грн., моральну шкоду в сумі 1000 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн. Додаткових пояснень не мав. Представник позивача [PERSON] та в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, підтвердив доводи викладені у позовах, просив задовольнити уточнені вимоги та просив суд: 1) стягнути з відповідача [PERSON] акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» в рахунок відшкодування збитків та пені у розмірі 2583грн. 31 коп., моральну шкоду в сумі 500 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн.; 2) стягнути з відповідача [PERSON] акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» та пеню в сумі 79800 грн. грн., витрати на правову допомогу в розмірі 750 грн., моральну шкоду в сумі 1000 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн.. Надав до суду письмові пояснення, які підтримав у повному обсязі та додатково пояснив, що відповідачем було порушено низку норм законодавства та умов укладеного між сторонами депозитного Договору. Ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та норм цивільного законодавства, а саме ст.ст. 1060, 612,610,633 ЦК України з відповідача необхідно стягнути штрафні санкції. Крім того, відповідно п. 5.8 Договору спірні та неврегульовані цим Договором питання вирішуються згідно з чинним законодавством. А згідно чинного законодавства відповідач повинен сплатити пеню та 3% за кожен день прострочення. З відповідача потрібно ще стягнути моральну шкоду, витрати на правову допомогу та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, надав до суду письмові заперечення за обома позовними заявами та зазначив, що щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 500 грн., то згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» між діями банку та між наслідками, які заподіяли позивачу немайнову шкоду, повинен бути причинний зв'язок. В даному випадку цей причинний зв'язок не вбачається, оскільки прострочення позивачем чергового платежу орендної плати ніяк не пов'язано з неповерненням банком грошей. Оскільки коли позивач звернувся до них, йому було повідомлено про винесення 11.10.2008 року Постанови № 319 «Про додаткові заходи щодо діяльності банків», в якій вказано, що банкам виконувати свої зобов'язання за всіма типами договорів із залученням коштів у будь-якій валюті лише у разі настання строку завершення зобов'язань, незалежно від категорії контрагентів. Тому банк може повернути вклад лише після настання строку повернення депозиту. Дана постанова є обов'язковою до виконання всіма банками. Таким чином, відповідач не мав права повернути достроково депозит позивачу, оскільки навіть у Депозитному договорі № 4127/6 від 19.06.2008 року згідно п. 6.1. сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання будь-якого з положень цього Договору, якщо це невиконання стало наслідком причин, що знаходяться поза сферою контролю не виконуючої сторони. Такі причини включають дії Уряду або Національного банку України, які забороняють, обмежують чи будь-яким іншим чином унеможливлюють повернення депозиту (дострокове повернення депозиту). Тобто банк не здійснив повернення коштів у зв'язку з обставинами, а саме Постановою № 413 від 04.12.2008 та листом 22-310/946-17250 від 06.12.2008 року Національного банку України, який заборонив банкам повертати депозити достроково. Крім цього, п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на правовідносини, які виникають з депозитного договору. Тому виплата пені за обома позовами є необгрунтованою. По депозитним договорам діючим законодавством не передбачено відповідальності щодо порушення строків повернення депозитного вкладу. Щодо відшкодування витрат по наданню правової допомоги докладно викладено ними у їхніх письмових запереченнях, дану позицію він підтримує у повному обсязі. Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 19 червня 2008 року між позивачем [PERSON] та ВАТ АБ «Укргазбанк» в особі начальника відділення № 6 Луганської філії [PERSON] був укладений депозитний Договір (строковий банківський вклад «без втрат ») № 4127/6, де Вкладник розміщує тимчасово вільні грошові кошти в сумі 5000 гривень на депозитний рахунок № 26354044880. Згідно пунктів 3.6, 4.5 цього Договору позивач має право за першою вимогою на дострокове повернення депозиту або його частини. Також, 16 жовтня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду про внесення змін та доповнень до депозитного договору № 4127/6 від 19.06.2008 року згідно якої Вкладник - [PERSON] розміщує кошти в сумі 28500 гривень на депозитний рахунок № 26354044880 на умовах дійсного Договору на строк з 16.10.2008 року по 22.06.2009 року. Отже позивач 16 жовтня 2008 року додатково поклав на депозитний рахунок суму у розмірі 23500 гривень. Згідно копії витягу із Статуту [PERSON] акціонерного товариства «Укргазбанк» зареєстрованого 12.06.2009 року, то вказаний БАНК є правонаступником ВАТ АБ «Укргазбанк». У в зв'язку з настанням 15.11.2008 року строку сплати орендного платежу за землю комунальної власності в місцевий бюджет, 10 листопада 2008 року у відповідності до п. 3.6 пункту Депозитного Договору позивач звернувся за встановленої банком форми письмовою заявою про повернення 12 листопада частини депозиту у сумі 6000 грн. з доданням пояснення для якої мети позивачу потрібні гроші. Але відповідач не повернув йому 12.11.2008 року частину депозиту у сумі 6000 (шість тисяч) грн. з посиланням на постанову Правління Національного банку України від 11 жовтня 2008 року № 319 «Про додаткові заходи щодо діяльності банків». Лише 20.11.2008 року, тобто лише через 8 днів після звернення позивача, відповідач перерахував в місцевий бюджет суму в рахунок орендної плати за землю. У в зв'язку з необхідністю 20 листопада 2008 року у відповідності до п. 3.6 пункту Депозитного Договору позивач звернувся за встановленої банком форми письмовою заявою про повернення 24 листопада частини депозиту у сумі 20000 грн. Але, відповідач своїм листом за № 194 від 24.11.2008 року з посиланням на постанову Національного Банку України № 319 від 11.10.2008 року відмовився видавати позивачу частину депозиту у сумі 20000 грн. З метою досудового врегулювання цього спору позивач ще два рази звертався до банку з письмовими заявами про необхідність видати позивачу частину його депозиту: 11 грудня 2008 року та 16 грудня 2008 року і обидва рази листами № 205 від 11.12.2008р. і № 211 від 18.12.2008р. отримував відмову, але вже з посиланням на постанову НБУ № 413 від 06.12.2008 року. Відповідно п. 3.6. вищевказаного депозитного договору № 4127/6 від 19.06.2008 року Банк зобов'язується за першою вимогою Вкладника достроково повернути депозит або його частину протягом 2 (двох) робочих днів з дня одержання Банком письмової вимоги Вкладника (не враховуючи дату одержання заяви Банком). Отже можливість дострокового повернення депозиту або його частини передбачена умовами депозитного договору. Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Положення вказаної норми закону спрямовані перш за все на захист інтересів вкладника. Згідно із ч.ч.1, 4 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може 6ути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» нормативно- правові акти Національного банку підлягають обов'язковій державній реєстрації в Міністерстві юстиції України та набирають чинності відповідно до законодавства України. Згідно листа Міністерства юстиції України № 963-09-24 від 03.06.2009 року вбачається, що постанова Правління Національного банку України від 11 жовтня 2008 року № 319 «Про додаткові заходи щодо діяльності банків» на державну реєстрацію до Міністерства юстиції не надходила. Отже, застосування вказаної постанови, як при відмові у видачі вкладу позивачу, так і при вирішенні судом даного спору є незаконним. Не підлягає також застосуванню положення постанови НБУ № 413 від 06.12.2008 року. З огляду на вищевикладене, відмова банку ПАТ АБ «Укргазбанк» видати позивачу достроково частину депозитного вкладу, є незаконною, оскільки суперечить діючому законодавсту, а саме: ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 1060 ЦК України, та умовам депозитного договору № 4127/6 (строкового банківського вкладу) від 19.06.2008 року. Також, судом встановлено, що на даний час строк дії депозитного договору (строкового банківського вкладу) укладений сторонами вже сплив, позивач 22.06.2009 року отримав всю суму депозитного вкладу з нарахованими відсотками. Підстав для стягнення з відповідача суми банківського вкладу в даному випадку немає. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача збитків у вигляді шрафних санкцій в розмірі 561,01 гривень, доплаченої суми орендної плати у розмірі 6,62 грн., та витрат на послуги банку у розмірі 5,68 грн., не підлягають задоволенню в зв'язку з необґрунтованістю за наступних обставин. Відповідно копії договору оренди землі № 040741900227 від 01.06.2007 року Сєвєродонецька міська рада з одного боку та орендарі [PERSON] та [PERSON] з другого боку уклали договір про строкове платне користування земельною ділянкою - землі комерційного користування. Згідно п. 11 вказаного договору та п.2 Додаткової угоди №1 До договору № 040741900227 від 01.06.2007 року орендна плата вноситься щомісячно. Згідно податкового повідомлення орендну плату за землю з фізичних осіб [PERSON] необхідно сплатити до 15.08.2008 року в сумі 5610,07 грн., та до 15.11.2008 року в сумі 5610,07 грн./а.с. 32/ Таким чином, судом встанвлено те, що позивач значно раніше знав про свій обов'язок щодо сплати суми у розмірі 5610,07 гривень до 15.11.2008 року за оренду землі згідно вищевказаного договору. Однак, позивач [PERSON] не зважаючи на існуючі зобов'язання про орендну плату за землю, маючи грошові кошти у розмірі 23500 гривень розмістив їх на депозитному рахунку № 26354044880. За таких обставин, суд вважає, що в нарахуванні позивачу штрафної санкції в розмірі 561,01 гривень за порушення граничних строків сплати узгоджених сум податкових зобов'язань з терміном затримки 3 дні, відсутня безпосередньо вина відповідача. Позовні вимоги, щодо стягнення з відповідача пені в сумі 1260 грн. та пені в сумі 79800 грн., відповідно до статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не підлягають задоволенню за наступних підстав. Так, відповідно до п.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» судам слід мати на увазі, що неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Отже, відповідальність банку за несвоєчасне повернення вкладнику коштів має взначатися відповідно до положень укладеного сторонами договору, спеціальних законодавчих та інших нормативно-правових актів щодо цих правовідносин, а якщо немає там норм про таку відповідальність, - до загальних положень зобов'язального права про відповідальність за порушення зобов'язань. Відповідно до ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Отже, для того, щоб неустойка вважалася законною та застосовувалася незалежно від домовленості сторін договору, необхідно, щоб законом або іншим актом цивільного законодавства було визначено її конкретний розмір, а також підстави стягнення. Згідно Депозитного договору №4127/6 (строкового банківського вкладу) від 19.06.2008 року розмір пені за невиконання та/або неналежне виконання умов цього договору не встановлено. Також, відсутній спеціальний чи відповідний нормативний акт, яким встановлюється розмір пені за невиконання або неналежне виконання банківського вкладу. Позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 500 гривень та 1000 гривень не підлягають задоволенню за наступних обставин. Згідно із п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні інших цивільних прав, порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків. В судовому засіданні позивач не надав належних та достатніх доказів на підтвердження того, що йому неповерненням сум внесків депозитних вкладів було завдано моральної шкоди. Отже посилання на те, що позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, які він зазнав, суд не може взяти до уваги і вважати достатніми та обгрунтованими для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Крім того, згідно Депозитного договору №4127/6 (строкового банківського вкладу) віл 19.06.2008 року моральна шкода за невиконання та/або неналежне виконання умов цього договору не передбачена. Моральна шкода на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» може стягуватися у випадку завдання шкоди здоров'ю. Що стосується стягнення з відповідача витрат на правову допомогу та витрат на інформаційно-технічне забезпечення, то вказані вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних обставин. Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Отже до складу витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, включаються витрат на оплату праці адвоката або іншого фахівця у галузі права (гонорар), а також відшкодування витрат, зумовлених наданням правової допомоги. Також, постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у цивільній справі у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється з огляду на те, що зазначеній особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Відповідно квитанції № б/н від 26.12.2008 року [PERSON] за надання правової допомоги було сплачено на користь [PERSON] суму у розмірі 1500 грн.. який є фахівцем у галузі права, що підтверджується наданими до суду договором про надання правової допомоги від 26.12.2008 року, копією Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серія В02 № 113020, копією Диплома про отримання спеціальності - правознавство від 08.06.1985 року, копією свідоцтва про сплату єдиного податку з юридичної діяльності Серія Е № 448832 від 01 січня 2009 року. Отже, позивачем було сплачено [PERSON] за надання правової допомоги по двом позовним заявам від 30.12.2008 року суму у розмірі 1500 гривень, тобто по 750 гривень відповідно. Оскільки позовні вимоги про стягнення в рахунок відшкодування збитків та пені у розмірі 2583 грн. 31 коп., моральної шкоди в сумі 500 грн., не підлягають задоволенню в повному обсязі в зв'язку з необґрунтованістю, то і витрати на правову допомогу у розмірі 750 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 гривень не підлягають задоволенню. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню витрати за надання правової допомоги частково у розмірі 750 гривень та витрати на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 гривень. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно п.а ч.1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21.01.1993 року № 7-93 із заяв і скарг, що подаються до суду, та за видачу судом копій документів ставки державного мита встановлюються в таких розмірах: із позовних заяв 1 відсоток ціни позову, але не менше 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Outcome: partial