Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-26 00:00:00

25 листопада 2005 року між ПП [PERSON]( [PERSON]) та [PERSON] було укладено правочин, згідно якого [PERSON] придбала у відділі продажу мобільних телефонів, розташованому в універсамі «Пік» м.Первомайський Харківської області, який належить приватному підприємцю [PERSON], мобільний телефон ЛДВ 1300 та стартовий пакет за 250 грн. Відповідно до талону гарантійного обслуговування від 25.11.2005 року строк гарантії на мобільний телефон був встановлений в один місяць. В примітці гарантійного талону п.7 було зазначено, що гарантія не розповсюджується, якщо на якійсь частині виробу будуть знайдені механічні пошкодження, причиною яких можуть бути падіння, удари. 3 грудня 2005 року вказаний телефон перестав працювати і 5 грудня 2005 року [PERSON] з цього приводу звернулася до [PERSON] у відділ універсаму та заявила про поломку телефону, про що було складено акт № - 11, у якому зазначено (не бачить СІМ, не тримає зарядку). Зовнішній вигляд - подряпини, потертості, Б/У. Телефон залишився у продавця. При перевірці технічного стану телефону 5 грудня 2005 року було встановлено, що на телефоні є механічні пошкодження плати та тріщини на корпусі, що могло свідчити про те, що телефон в процесі користування отримав механічні пошкодження і вина продавця відсутня. Згідно з актом оцінки технічного стану мобільного телефону від 8.12.2005 року було встановлено, що на корпусі є пошкодження, яке могло виникнути в результаті падіння телефону, а також механічне пошкодження плати, і що телефон ремонту не підлягає. З цим рішенням не погодилася [PERSON] та звернулася з позовом до суду про повернення сплаченої за товар грошової суми та відшкодування моральної шкоди. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 26.02.2007 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Це рішення підтримала судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області та ухвалою від 26 червня 2007 року в задоволенні апеляційної скарги [PERSON] було відмовлено, а рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 26.02.2007 року було залишено без змін з посиланням на те, що позивачкою та її представником не були доведені підстави позову, що доводи, викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. На теперішній час [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] моральної шкоди, посилалася на те, що остання, під час слухання першої справи, висловлювала в її адресу образи та в той період приходила до магазину де улаштовувала сварки, не давала нормально працювати, що негативно позначилося під час вагітності на стані її здоров'я. У подальшому, в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] уточнила, та крім моральної шкоди просить стягнути ще й матеріальну, посилалася на те, що з її боку вини встановлено не було, але вона понесла відповідні витрати: на бензин, щоб прибути у судові засідання, на юридичну допомогу. [PERSON] подала суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про стягнення моральної шкоди та повернення їй телефону, посилалася на те, що вона дійсно придбала телефон, він зламався і вона, склавши відповідний акт, залишила його у [PERSON], де він і знаходиться по теперішній час. Через це вона нервувала, та будучи вагітною, потрапила у лікарню з погрозою зриву вагітності, та передчасно народила доньку. В судовому засіданні сторони та їх представники наполягали на своїх вимогах. Суд, встановивши обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, вважає що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають. В справі є достатньо фактичних даних про права та взаємовідносини сторін. Дійсно, 25 листопада 2005 року між ПП [PERSON]( [PERSON]) та [PERSON] було укладено правочин, згідно якого [PERSON] придбала у відділі продажу мобільних телефонів, розташованому в універсамі «Пік» м.Первомайський Харківської області, який належить приватному підприємцю [PERSON], мобільний телефон ЛДВ 1300, заводський [NUMBER] за 200 грн. та стартовий пакет за 50 грн., що підтверджується товарним чеком №-11 від 25.11.2005 року. Відповідно до талону гарантійного обслуговування від 25.11.2005 року строк гарантії на мобільний телефон був встановлений в один місяць. В примітці гарантійного талону п.7 було зазначено, що гарантія не розповсюджується, якщо на якійсь частині виробу будуть знайдені механічні пошкодження, причиною яких можуть бути падіння, удари. 3 грудня 2005 року вказаний телефон перестав працювати і 5 грудня 2005 року [PERSON] з цього приводу звернулася до [PERSON] у відділ магазину та заявила про поломку телефону, про що було складено акт передачі телефону для визначення можливості його ремонту № - 11, у якому зазначено (не бачить СІМ, не тримає зарядку). В акті при цьому було зазначено, що замовник довіряє спеціалістам сервісного центру провести діагностику телефону без її участі. Зовнішній вигляд - подряпини, потертості, Б/У. Телефон залишився у продавця. При перевірці технічного стану телефону 5 грудня 2005 року було встановлено, що на телефоні є механічні пошкодження плати та тріщини на корпусі, що могло свідчити про те, що телефон в процесі користування отримав механічні пошкодження і вина продавця відсутня. Згідно з актом оцінки технічного стану мобільного телефону від 8.12.2005 року було встановлено, що на корпусі є механічне пошкодження, яке могло виникнути в результаті падіння телефону, а також тріщини на копусі, що також могло свідчити про те, що телефон в процесі користування падав. Згідно цього акту, телефон ремонту не підлягає. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, заподіяних незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Всі вище перелічені обставини були перевірені як судом першої, так і другої інстанції і [PERSON] не довела в суді те, що їй було продано товар неналежної якості, так як після покупки товару ним користувалися і на ньому були відсутні механічні пошкодження. Покупка чи продажа товару - це певний ризик з обох сторін, який доводиться наявністю вини. Вини ж з боку продавця не доведено, а посилання на матеріальні витрати на адвоката, на бензин для поїздок у судові засідання безпідставні у зв'язку із тим, що продавець також несе відповідальність за свій товар і повинен довести свою невинність. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Що ж стосується посилання [PERSON] на те, що [PERSON] під час розгляду справи висловлювала в її адресу образи та неодноразово приходила до магазину, улаштовувала сварки, то ці факти нічим не доведені, протоколів щодо неповаги до суду складено не було, випадків у судовому засіданні не зафіксовано, робітники міліції до магазину не викликалися, тобто, не настало жодних втрат у зв'язку з приниженням ділової репутації. [PERSON] також в судовому засіданні нічим не довела, що зміна приміщення для магазину сталася в наслідок дій зі сторони [PERSON] З матеріалів справи також вбачається, що в магазині сторони по справі не зустрічалися, тобто якоїсь - то моральної шкоди словами, тим паче діями, особисто [PERSON] завдано не було. Посилання ж [PERSON] на нервування з цього приводу через вагітність також нічим не обґрунтовані. Народження дитини раніше біологічного строку могло трапитися не тільки з причин нервового струсу, а й з біологічних чи фізіологічних причин. В судове засідання медичних фактів з цього приводу надано також не було. Стосовно вагітності обох сторін, то знаходження певний час на лікарняному у зв'язку із погрозою зриву вагітності - це нормальний процес зберігання здоров'я жінки, яка на цей час сама повинна уникати усіляких негативних емоцій. Цей факт також залежить не тільки від психологічних даних особи, а й фізіологічних показників жінки, висновків стосовно чого суд зробити не може у зв'язку із відсутністю об'єктивних даних та певних знань у цій галузі. Але жодна сторона не довела той факт, що зберігання вагітності та народження дитини передчасно - це наслідок доведення сторонами своїх інтересів у суді. Вартість телефону в 250 грн. ні в якій мірі не тотожна усім вказаним у судовому засіданні наслідкам, на які посилаються сторони по справі, тим паче що у кожної сторони був представник. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, які завдані позивачеві, та характеру немайнових втрат з урахуванням інших обставин. Жодна із сторін не довела з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, тим паче що сторони посилаються на однакові обставини. Витрати на бензин, на юридичну допомогу - це також витрати, які були понесені з обох сторін, кожна з сторін приїздила до апеляційного суду в судові засідання. Вимога [PERSON] щодо стягнення $ 600 понесених витрат на юридичну допомогу також нічим не доведена, наданий суду договір на $ 500 - ніким не підписаний та без печатки, а інших довідок не надано. Телефон ЛДВ 1300, заводський [NUMBER], та сім карта до нього, які [PERSON] просить зобов'язати [PERSON] їй повернути, були приєднані у якості речового доказу до цивільно справи № 2-20 за 2007 рік та зберігаються в архіві з цією справою. [PERSON] достатньо звернутися з заявою до суду про повернення їй мобільного телефону.

Outcome: dismissed