Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-19 00:00:00

09.02.2009 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про визнання права власності. (а.с. 3-4) Позивач у позовній заяві та представник позивача у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що 23.09.1995 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, а 01.03.2006 року шлюб між ними було розірвано. Під час шлюбу сторонами за спільні кошти подружжя було придбано квартиру [ADDRESS]. У звязку з тим, що на той час стосунки позивача з відповідачем були досить тісними, договір купівлі-продажу вказаної квартири було посвідчено на імя відповідача. Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем не було досягнуто домовленості щодо розподілу спільно нажитого майна. На теперішній час квартира [ADDRESS] знаходиться у володінні та користування відповідача, а тому позивач просив визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS] (а.с. 3-4) У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що 23.09.1995р. між сторонами було зареєстровано шлюб у відділі ЗАГС Ленінського району м. Дніпропетровська, що підтверджуються поясненнями сторін та не заперечувалися сторонами у судовому засіданні. У судовому засіданні також встановлено, що 01 березня 2006 року шлюб між сторонами було розірвано Жовтневим відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ, актовий запис № 87, що підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу та поясненнями сторін у судовому засіданні. (а.с. 17) Судом встановлено, що 13.12.2001р. відповідачем було придбано 11/100 частин домоволодіння, що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Паторжинського, 9, за 22790 грн., що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 13.12.2001р. посвідченого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с. 81) Судом також встановлено, що позивач у період з 02.06.1999р. по 25.02.2002р. працював у ТОВ МФ «Рейнфорд» та його заробітна плата за весь час склала 11\~714 грн. 34 коп., що по курсу долара США на той час, ця сума становила 2206 доларів США, що підтверджується копією довідки ТОВ МФ «Рейнфорд», копіями довідок ДОД «[PERSON] Аваль» та сторони проти цього не заперечували. (а.с. 12, 57, 58) У судовому засіданні також встановлено, що батько відповідача [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу цінних паперів №26/2153 від 14.07.1998р. продав прості імені акції на загальну суму 10\~680 грн., за які у подальшому була придбана спірна квартира, що підтверджується копією зазначеного договору, поясненнями відповідача та свідка [PERSON] (а.с. 61) Також судом встановлено, що позивач з 26 грудня 1989 року був прописаний за адресою: [ADDRESS], а з 12 грудня 2002 року прописався зі згоди батька відповідача за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорту позивача, поясненнями відповідача та свідка [PERSON] (а.с. 29-32) Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2005 року, [PERSON] звернувся до суду із заявою про зняття арешту з квартири [ADDRESS], вказуючи у заяві на те, що зазначена квартира належить [PERSON], що підтверджується копією зазначеної ухвали (а.с. 49) Свідок [PERSON] показав, що позивач неодноразово прохав у нього гроші, а потім витрачав їх невідомо куди, окрім того позивач просив дозволу у нього на прописку у спірній квартирі та казав, що не буде претендувати на дану квартиру. Також свідок пояснив, що на той час працюючи в Софіївському РЕМ від ВАТ ЕК «Дніпрообленерго» він отримував велику заробітну плату, та постійно надавав фінансову допомогу сторогам, а позивач та відповідач не мали коштів на придбання спірної квартири. Свідок [PERSON] підтвердила той факт, що спірна квартира придбалась за кошти батьків відповідача. Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Конституції України, Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України (2003 року). Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. В силу п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно набуте, нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При вирішенні даного спору суд виходить з того, що не є достатнім, для визнання права спільної сумісної власності на майно подружжя, лише наявності факту придбання майна під час шлюбу. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, та вирішуючи вимоги позивача до відповідача, суд виходить з того, що відповідачем не доведено, що спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя, та не надано доказів, що спростовують факт придбання відповідачем зазначеної квартири за кошти її батьків, і навпаки, відповідачем у судовому засіданні доведено, що спірна квартира була придбана за кошти батьків відповідача, в тому числі, за кошти батька відповідача отримані від продажу акцій, тому суд вважає необхідним відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог до [PERSON] про визнання права власності. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України та враховуючи результат вирішення справи, суд вважає необхідним судові витрати покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed