Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-28 00:00:00

У листопаді 2009 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди. В позові зазначили, що [INFO] від професійного захворювання після довготривалої хвороби помер [PERSON] , її чоловік та батько її доньки. 15.07.2003 року [PERSON] первинно встановлено професійне захворювання, встановлена втрата професійної працездатності всього 20%, повторно 18.12.2007р. висновком МСЕК встановлено 75% ( 70%- по хронічному гострому захворюванню легень, 5% -приглухуватість) та ІІ група інвалідності з 01 січня 2008 року безстроково. [INFO] [PERSON] помер. Як потім з'ясувалось, смерть настала внаслідок профзахворювання (на підставі висновку «Обласного центру МСЕК» м. Дніпропетровська). Постановою ВВД ФСС НВ у м. Кривому Розі від 13.02.2009 р. призначена одноразова допомога в разі смерті потерпілого його сім'ї, а також призначена щомісячна страхова виплата доньці [PERSON]. Із змісту п. 15 Акту №29 від 03.06.2003 року вбачається, що [PERSON] отримав професійне захворювання через тривалу роботу в умовах запиленості повітря. Із змісту п.18 Акту встановлено, що адміністрація РЗФ-2 ВАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», порушувала вимоги ст.153 КЗпП України. Таким чином смерть [PERSON] наступила внаслідок порушення підприємством ВАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» вимог законодавства про охорону праці, тобто з вини підприємства. Вина підприємства підтверджена Актом розслідування професійного захворювання, де встановлено, що [PERSON] працював в умовах впливу на організм шкідливих факторів. Смерть настала внаслідок профзахворювання (на підставі висновку «Обласного центру МСЕК» м. Дніпропетровська.) За висновком обласного центру медико-соціальної експертизи від 30.01.2009р. встановлено причинний зв'язок його смерті з наслідками раніше отриманого професійного захворювання. Втрата чоловіка та батька спричинила позивачам глибоку, невиправну психологічну та моральну травму. Розуміння того, що вона, хвора жінка, залишилася вдовою і, що на її плечі звалився тягар самій матеріально забезпечувати себе та доньку, а також розуміння того, що вона в похилому віці залишається зовсім самотньою додають їй додаткові моральні та психологічні страждання. Після смерті чоловіка та батька їм довелося змінити звичайний уклад життя, а також доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Просять суд стягти з відповідача на їх користь в рахунок відшкодування моральної шкоди по 130 000 грн. кожній. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, пояснив суду, що позивачі не зверталися до ВАТ «ПівнГЗК» про відшкодування їм моральної шкоди. Крім того їм була виплачена одноразова допомога і призначена щомісячна страхова допомога його доньки. Розмір моральної шкоди є необґрунтованим і позивачі не надали доказів спричинення їм моральної шкоди. А стаття 9 Закону України «Про охорону праці» покладає обов'язок з відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я у процесі трудової діяльності на Фонд, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Тому, підприємство, сплативши певну суму страхових внесків, надалі не несе матеріальних затрат у разі нещасного випадку або професійного захворювання ні перед ким, так як ці відносини регулюються нормами соціального забезпечення. Позивачі не врахували положення ст.9 Закону та те, що ці правовідносини регулюються законами України з окремих видів загальнообов'язкового державного страхування, зокрема Законом України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Закон України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві та поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового контракту на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від їх форм власності та господарювання, у фізичних осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності. Норми Закону, яка передбачає обов'язок роботодавця по відшкодування шкоди завданої здоров'ю працівника при виконанні трудових обов'язків, поряд з Фондом (чи окремо від нього) немає, оскільки параграф 2 глави 82 ЦК України про відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю особи - не поширюється на випадки, які виникли на виробництві із застрахованими особами. За таких обставин, відповідач, як роботодавець, не несе відповідальності перед членами сім'ї працівника за моральну шкоду з підстав, передбачених главою 82 ЦК України, просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають частковому задоволенню. [PERSON] була дружиною [PERSON] . 15 лютого 1991 року у відділі РАГС Тернівського району м. Кривого Рогу було зареєстровано шлюб між позивачкою [PERSON] та [PERSON] (актовий запис № 85). [INFO] у них народилась донька [PERSON] ( актовий запис №900). (а.с.18,21). Проживали з померлим однією сім'єю , що підтверджується довідкою з місця проживання №848 від 03.10.2009р. (а.с.21). Судом встановлено, що [PERSON] знаходився в трудових відносинах з ВАТ «ПівнічГЗК» (з 18.03.1981р. по 08.08.2003р.), що підтверджується копією трудової книжки. (а.с.9-14). Під час виконання своїх трудових обов'язків захворів на професійне захворювання - Пиловий бронхіт першої ст. з бронхообструктивним синдромом. Емфізема легень І ст. ДН першого ступеню. 15.07.2003 року [PERSON] був оглянутий первинно на МСЕК і йому було встановлено 20% втрати професійної працездатності. 18 грудня 2007 року [PERSON] був повторно оглянутий МСЕК і йому встановлено 75% ( 70% по Хронічному гострому захворюванню легень , та 5% по туговухості) стійкої втрати працездатності та другу групу інвалідності з 01.01.2008 безстроково. (а.с.16). [INFO] [PERSON] помер, підтвердженням є свідоцтво про смерть від 13.08.2008 року., актовий запис №1186. (а.с.7). Довідкою висновком обласного центру медико-соціальної експертизи від 30.01.2009 року встановлено причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням, отриманим на виробництві. (а.с.17). Оскільки [PERSON] до своєї смерті був застрахованою особою, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», йому були призначені ВВД ФССНВУ передбачені вказаним Законом страхові виплати, але не відшкодовано спричинену йому моральну шкоду. (а.с.19-20). Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Згідно положення ч.1 ст.8 Цивільного Кодексу України якщо цивільні правовідносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні правовідносини. Тому суд вважає, що оскільки спірні правовідносини не врегульовані спеціальною нормою, до таких правовідносин необхідно застосувати загальні положення цивільного законодавства щодо підстав відповідальності за завдану моральну шкоду. У відповідність частині 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім'єю. Внаслідок втрати чоловіка та батька, на утриманні якого позивачі фактично знаходилися та з яким були дуже близькими, погіршився стан дружини померлого та його доньки, позивачі пережили нервове потрясіння з його смертю, залишилися без його підтримки. Суд вважає, що факт спричинення моральної шкоди позивачам наявний, оскільки вони несуть фізичні та моральні страждання внаслідок втрати чоловіка та батька, позивачі змушені самі матеріально забезпечувати себе, дружина в похилому віці залишилася без піклування чоловіка, що призвело до її моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, донька в юному віці залишилася без допомоги, любові та піклування батька. 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завданням цього Закону та обов'язку Фонду було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим і членам їх сімей від нещасних випадків. Законами України «Про Державний бюджет на 2006 рік» та «Про Державний бюджет на 2007 рік» /відповідно пункт 27 ст.77 та пункт 22 ст.71/ на 2006 та 2007 роки зупинялася дія в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей абзацу 4 ст.1, підпункту «е» ч.1 ст.21, ч.3 ст.28, ч.3 ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». 20 березня 2007 року набрав чинності Закон України „Про внесення змін до Закон України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності", яким були виключенні статті Закону стосовно обов'язку відшкодування Фондом моральної шкоди. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 вказані зміни визнані конституційними, оскільки громадяни, які постраждали від нещасного випадку на виробництві чи внаслідок професійного захворювання, відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України, мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу /роботодавця/. Крім цього, Законом від 28 грудня 2007 року № 107 -У1 з п.3 Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної /немайнової/ шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної /немайнової/ шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року». Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення № 20-рп/2008 /справа про страхові виплати/ зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу /роботодавця/. Свідомо знаючи про значні перевищення рівнів, гранично припустимих норм шкідливості, небезпеки умов праці для організму людини, адміністрація ВАТ «ПівнГЗК» протягом тривалого часу не приймала мір до зменшення шкідливих факторів на робочих місцях. Факт провини підприємства підтверджується: -актом розслідування хронічного професійного захворювання №29 від 03.06.2003р., у якому чітко зазначено, що настання шкідливих наслідків - наявність у потерпілого професійних захворювань, є наслідком порушенням законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів і нормативів адміністрацією ВАТ «ПівнГЗК» - порушення вимог ст. 153 КЗпП України (а.с.5-6); -висновками МСЕК від 15.07.2003, від18.12.2007 року про встановлення 75% втрати працездатності та ІІ групи інвалідності.(а.с.16); -висновком обласного центру МСЕК від 30.01.2009 року про встановлення причинного зв'язку смерті з профзахворюванням.(а.с.16); -лікарським свідоцтвом про смерть №64 від 09.08.2008р.(а.с.8); -довідкою про причини смерті від 09.08.2008р. (а.с.17). Перераховані вище документи свідчать про наявність на робочих місцях, де потерпілий працював, шкідливих факторів, значно перевищуючі встановлені припустимі норми, про неприйняття адміністраціями підприємств заходів для усунення або зменшення впливу шкідливих факторів і порушенні норм охорони праці, тобто свідчать про наявність провини в діях (бездіяльності) адміністрацій, і про прямий причинний зв'язок між цими порушеннями з боку адміністрації і наслідками, що наступили, а саме смертю [PERSON] від професійного захворювання, що призвело до важких фізичних, душевних, психічних страждань позивачів. Обговорюючи розмір відшкодування позивачам моральної шкоди, суд враховує, характер та об'єм її фізичних, душевних, психічних страждань від смерті чоловіка та батька, пов'язаної з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням, втрату можливості їх повної соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін їх життєвих зв'язків, що потребує від позивачів додаткових зусиль для організації свого життя. Також суд врахував ступень вини підприємства, стаж роботи потерпілого на цьому підприємстві. Тому суд вважає, що в відшкодування моральної шкоди [PERSON] та [PERSON] потрібно стягнути в межах заявлених нею позовних вимог з ВАТ «ПівнічГЗК» - по 100 000,00грн. кожній. Оскільки встановлено причинний зв'язок смерті [PERSON] з отриманим ним за життя при виконанні трудових обов'язків на виробництві професійним захворюванням, згідно акту № 29 від 03.06.2003 року, висновків МСЕК від 15.07.2003р., 18.12.2007 року про стійку втрату профпрацездатності 75% та другу групу інвалідності, Висновку МСЕК від 30.01.2009 року про встановлений причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням, з урахуванням вказаних позивачами та встановленими судом обставинами характеру спричиненої моральної шкоди позивачам та вини підприємства, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на їх користь з ВАТ «ПівнічГЗК» - по 100 000,00грн. кожній. З врахуванням викладених обставин суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди, яку повинні відшкодувати позивачам відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні та нешкідливі умови праці, що призвело до ушкодження здоров'я на виробництві, і , як наслідок, його смерті, моральних страждань позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: partial