Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про поновлення строку позовної давності, визнання договору дарування квартири недійсним. В обґрунтування позовних вимог вказала, що їй на праві власності належала квартира [ADDRESS]. 31.03.2005 року нею був укладений договір дарування спірної квартири , згідно умов якого нею було подаровано відповідачу квартиру [ADDRESS]. Оформлюючи договір дарування позивачка була переконана, що фактично буде укладений договір довічного утримання, що дасть їй змогу не турбуватися про своє майбутнє. Однак відповідач через деякий час перестав забезпечувати її необхідною допомогою. Не доглядає за нею, матеріально не забезпечує, згодом почав ображати її, висловлювати погрози, також почав вести аморальний образ життя, не сплачує комунальних послуг. Позивач посилається на те, що у вересні 2009 року вона повідомила онука про її намір звернутись до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання, однак онук повідомив, що між ними був оформлений договір дарування квартири. Вважає, що вона пропустила строк позовної давності з поважної причини, оскільки дізналась про укладення договору дарування тільки у вересні 2009 року. З приводу дій онука вона також зверталась до міліції та прокуратури зі скаргами, однак онук розірвати договір дарування у добровільному порядку не бажає, що і змусило її звертатись до суду з позовом. Просила суд поновити їй строк позовної давності для звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування квартири; визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений 31.03.2005 року між нею та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстром № 2-275. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали. Вказали, що позивачем пропущений строк позовної давності без поважних причин, оскільки позивач свідомо підписувала догорів дарування спірної квартири, просили застосувати в даному спорі позовну давність та відмовити у задоволенні позову. Вважають, що нотаріусом було дотримано вимог закону при укладенні угоди. Представник третьої особи - Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, у судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, заперечень по справі не надав. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, допитавши свідка, вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, та вбачається з матеріалів справи, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 13 червня 1997 року приватним нотаріусом ДМЫО [PERSON], реєстр № 3775 та рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2001 року. 31 березня 2005 року державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстром № 2-275 був посвідчений договір дарування квартири [ADDRESS], згідно якого [PERSON] подарувала своєму онуку [PERSON] зазначену квартиру, договір зареєстрований в КП «ДМБТІ» за реєстровим № [NUMBER]. Відповідно до ст.ст. 257, 267 ЦК України, суд вважає причини пропущення позовної давності позивачем за поважні. Згідно ст. 229 Цивільного Кодексу України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такиріправОЛишмогке бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність^ „або можливість використання за цільовим призначенням. - Позивачка по справі є людиною похилого віку, часто хворіє, потребує поЬтійного догляду та матеріальної допомоги .Підписуючи договір дарування вона розраховувала, що відповідач буде до смерті її доглядати, тобто фактично бажала заключити договір довічного утримання. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. З ЦК України одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. З урахуванням наведеного , суд вважає, що позов підлягає задоволенню та в порядку реституції за [PERSON] необхідно визнати право власності на спірну квартиру. У зв'язку з тим, що позовні вимоги задоволені, то відповідно до ст. ст. 86, 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 170, 11 грн..

Outcome: approved