Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-12 00:00:00

Позивач - К П "Теплові мережі м. Вільногірська" звернувся до суду з позовом до відповідач [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, в якому зазначає, що він фактично, без укладання договору про надання послуг з теплопостачання надавав послуги з теплопостачання відповідачу з 2000р., якими він в повному обсязі користувався. 05.05.2004р. між КП "Теплові мережі м. Вільногірська" та відповідачем було укладено договір № 1259-С про надання послуг з теплопостачання. В зв'язку з тим, що відповідач не регулярно здійснював оплату спожитих послуг, станом на 01.03.2008р. виникла заборгованість в сумі 1063.03 грн. У відповідності до Закону України "Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті за газ та електроенергію" з відповідачем було укладено договір №577-6-РЗ від 28.03.2008р. про реструктуризацію заборгованості станом на 01.03.2008р. в сумі 1063.03 грн., що фактично є визнанням зазначеної заборгованості з боку відповідача. У відповідності до п.10 Правил надання населенню послуг з водо- теплопостачання та тепловідведення та ст.ст.67, 68 ЖК України відповідач зобов'язаний щомісячно вносити плату за комунальні послуги (постачання теплової енергії та гарячої води) підприємству позивача, яке надає йому зазначені послуги за вищенаведеною адресою. З моменту укладення зазначеного договору реструктуризації по 01.05.2009р. відповідач продовжує не виконувати умови цього договору, поточні платежі оплачує частково. Станом на 01.05.2009р. заборгованість складає 2647.62 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судовому засіданні суду пояснив, що від позову він не відмовляється, змін та доповнень до нього не має, просить задовольнити його в повному обсязі, оскільки відповідач не прийняв заходів до погашення заборгованості і навіть після укладення з ним договору про реструктуризацію заборгованості, він не виконував умов зазначеного договору і продовжував не вносити поточні платежі. В результаті заборгованість зросла, її сума складає 2647.62 грн., яку він просить стягнути з відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'являвся, незважаючи на те, що про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі він був повідомлений про дату розгляду справи через працівників позивача, про що свідчить його власноручний підпис (ах. 12,14-16,18-23). Про причини своєї неявки від відповідача ніяких повідомлень до суду не надходило. На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що за обставин, що склалися, доцільно провести заочний розгляд справи, що передбачено ст.225 ЦПК України, проти ухвалення заочного рішення представник позивача не заперечує. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які посилався представник позивача як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Згідно ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позовні вимоги позивача знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду справи. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України договори є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків і як будь-який правочин, є актом, що виражає спільну волю сторін. В зміст договору входять ті умови, на яких сторони погодились виконувати договір, вони повинні дотримуватись взятих на себе зобов'язань. Статтею 525 ЦК України закріплена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. У відповідності до вимог ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з нормами цивільного законодавства зобов'язання, підставою виникнення яких є договір, мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності і справедливості. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ст.ст. 67, 68 Житлового кодексу України, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, отримувані житлово-комунальні послуги повинні належним чином своєчасно оплачуватись. Судом встановлено, що відповідачем не в повному обсязі виконано умови обох договорів (про надання послуг з теплопостачання та реструктуризації). Позовні вимоги позивача знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду справи та підтверджуються матеріалами справи, а саме : копією договору про надання послуг теплопостачання № 1259-С від 05.05.2004р.(а.с.6,7), копію договору на реструктуризацію заборгованості №577-6-РЗ від 28.03.2008р. (а.с.8), копією особового рахунку та розрахунком заборгованості (а.с.9,10). Як видно із матеріалів справи, між сторонами укладено договір про реструктуризацію заборгованості, що виникла раніше, згідно з умовами якого відповідач зобов'язувався погасити заборгованість на протязі 6 місяців. Вказаний строк сплинув, але заборгованість погашена не була. Крім того, не в повному обсязі сплачувались поточні платежі. Таким чином, відповідач свої зобов'язання не виконав. В результаті на час звернення з позовом до суду сума заборгованості склала 2647.62 грн., що підтверджується наданим розрахунком . На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку про задоволення позову. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення судові витрати (державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи). Як видно з копії рішення Вільногірської міської ради від 16.04.2009р., позивача звільнено від сплати державного мита, тому цей вид витрат (51.00 грн.) підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Сплачені позивачем при подачі позову витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 250.00грн. підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: approved