Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі продажу від 06.08.2004 року 9/20 частини приміщення магазину по [ADDRESS] смт. Власівка, відшкодування збитків та моральної шкоди. В ході розгляду цивільної справи позивач доповнив позовні вимоги та просив суд визнати недійсною реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме 9/20 частини приміщення здійсненою Світловодським КП «Кассіопея» згідно договору купівлі-продажу від 06.08.2004 року, визнати недійсним з моменту його укладання договір купівлі-продажу від 04.02.2008 року 9/20 приміщення магазину по [ADDRESS] , визнати за ним право власності на 9/20 частини приміщення, залучивши до участі у справі в якості співвідповідачів [PERSON] , КП «Кассіопея» та Світловодську міську державну нотаріальну контору. Заявою від 28 жовтня 2008 року, яка була задоволена ухвалою суду від 12.11.2008 року, позивач просив позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором купівлі продажу від 06.08.2004 року та відшкодування збитків залишити без розгляду. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він 06.08.2004 року уклав з відповідачами [PERSON] та [PERSON] договір купівлі продажу 9/20 частини приміщення магазину по [ADDRESS] смт. Власівка м. Світловодська. Даний продаж було вчинено за 102400 грн., з яких 63600 грн. відповідачі [PERSON] та [PERSON] сплатили до підписання договору, а решту суми повинні були сплатити до 01 січня 2005 року. Відповідно до пункту 5.8 зазначеного договору право власності на частину магазину у покупців виникає з моменту державної реєстрації за умови проведення повного розрахунку. Не зважаючи на це, а також та те, що на зазначену частину магазину ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 15.01.2008 року був накладений арешт в порядку забезпечення позову, вона була продана відповідачами [PERSON] та [PERSON] відповідачу у справі [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 04 лютого 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Світловодської нотаріальної контори [PERSON] У договорі, зокрема зазначено, що відчужувана частина будівлі належить продавцям [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 06.08.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого Світловодським КП «Кассіопея» 22.10. 2007 року. Вважає, що оскільки право власності за договором купівлі-продажу від 06.08.2004 року виникає за умови проведення повного розрахунку, а розрахунок з ним не було проведено то КП «Кассіопея» повинно було відмовити відповідачам [PERSON] та [PERSON] у реєстрації прав на нерухоме майно, а державний нотаріус при посвідченні договору повинен був також пересвідчитись у достовірності права власності продавців на відчужуване майно. Зазначені порушення призвели до того, що вже 06.02.2008 року право власності на вже ціле приміщення перейшло до [PERSON] та [PERSON] На підставі цього просить визнати недійсною реєстрацію прав на нерухоме майно та недійсним договір купівлі-продажу від 04.02.2008 року та визнати за ним право власності на 9/20 частини приміщення магазину по [ADDRESS] смт. Власівка відповідно до п.5.8 договору купівлі-продажу від 06 серпня 2004 року, та стягнути з відповідачів моральну шкоду. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, пославшись на обставини, якими обґрунтовують позовні вимоги та на докази, які їх стверджують. Представник відповідача [PERSON] та [PERSON] проти позову заперечувала та суду пояснила, що між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] повністю відбувся розрахунок за договором купівлі-продажу від 06.08.2004 року, а оскільки між ними були дружні стосунки, то відповідно вони не вимагали розписок про отримання коштів за договором купівлі-продажу від 06.08.2004 року. Вважає, що як власник [PERSON] мав право відчужувати належне йому нерухоме майно. Відповідач [PERSON] до зали судового засіданні не з'явилася просила справу розглянути без її участі, додатково повідомила, що нею було видано довіреність на ім'я [PERSON] на право розпорядження будівлею магазину. Відповідач Комунальне підприємство «Кассіопея» до зали судового засідання не з'явився, просив справу розглядати без участі представника та водночас повідомив, що 23 липня 2007 року до КП «Кассіопея» від [PERSON] надійшла заява про проведення технічної інвентаризації приміщення бару за адресою смт. Власівка [ADDRESS] , яка йому була необхідна для видачі витягу з Реєстру прав на нерухоме майно для оформлення іпотеки. Для цього заявником були надані правовстановлюючі документи, а саме договір дарування від 31.08.2001 року та договір купівлі-продажу частини приміщення магазину від 06.08.2004 року, в пункті 2.1. якого було зазначено, що решту суми 38800 грн., які є еквівалентом 7300 доларів США покупці зобов'язуються сплатити Продавцю в строк до 01.01.2005 року. Після оформлення документів з технічної інвентаризації їх було передано до технічного відділу для проведення Державної реєстрації та видано витяги 22.10.2007 року та 04.02.2008 року. Представник відповідача Світловодської міської державної нотаріальної контори суду пояснив, що дійсно ним 04 лютого 2008 року посвідчувався договір купівлі-продажу частини приміщення укладений між [PERSON] та [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] та [PERSON] . Зазначив, що правовстановлюючими документами, які посвідчували право власності на відчужуване майно є договір купівлі-продажу від 06.08.2004 року посвідчений приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого Світловодським КП «Кассіопея» 22.10.2007 року. Щодо остаточного розрахунку за договором від 06.08.2004 року пояснила, що за усним повідомленням їй стало відомо, що розрахунок за договором був проведений, а тому у нотаріуса не виникло сумнівів щодо права власності на майно. Той факт, що на час укладання договору майно перебувало під арештом на підставі ухвали Світловодського міськрайонного суду не було відомо, оскільки зазначена інформація надійшла вже після укладання договору купівлі-продажу. Заслухавши доводи сторін, з'ясувавши обставини справи, дослідивши докази суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] 06.08.2004 року був укладений договір купівлі-продажу частини приміщення магазину із розстроченням платежу, який було посвідчено приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстр за [NUMBER] (а.с. 5). Відповідно до 5.8 зазначеного договору право власності на частину магазину у покупців [PERSON] та [PERSON] виникає з моменту державної реєстрації договору за умови проведення повного розрахунку. В судовому засіданні представник відповідача у справі [PERSON] заперечуючи проти позову зазначав, що розрахунки сторонами були проведені в повному обсязі, а лише не підтверджені документально. Законом а саме ч.3 ст.208 ЦК України встановлена вимога щодо письмової форми правочину, який вчиняється фізичними особами на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом не має наслідком його недійсність, проте заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису, але не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Оскільки позивач у справі [PERSON] заперечує факт отримання ним коштів від [PERSON] та [PERSON] на виконання п.2.1 договору купівлі-продажу від 06.08.2004 року про остаточний розрахунок за договором, а відповідачами не надані суду будь-які докази, які б стверджували зазначену обставину, суд вважає встановленим факт не проведення остаточного розрахунку за договором. Як вбачається зі змісту договору купівлі-продажу частини приміщення від 06.08.2004 року його сторони обумовили виникнення права власності у покупців та припинення права власності у продавця а також державної реєстрації зазначеного договору, настанням певної обставини, а саме проведення повного розрахунку за цим договором. Беручи до уваги встановлені обставини, суд приходить до висновку, що за договором купівлі продажу частини приміщення від 06.08.2004 року правовий наслідок, як то перехід права власності 9/20 частини приміщення від продавця [PERSON] позивача у справі до покупців [PERSON] та [PERSON] відповідачів у справі, не настав. Таким чином суд вважає, що належним власником майна, а саме 9/20 частини приміщення, розташованого за адресою смт Власівка по [ADDRESS] в місті Світловодську є [PERSON] Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 04 лютого 2008 року (а.с.48) [PERSON] , який діяв на підставі довіреності від імені [PERSON] продав зазначену частину магазину [PERSON] . Даний договір посвідчений державним нотаріусом Світловодської міської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за [NUMBER] . Згідно п. 1.3 договору правовстановлюючими документами, які посвідчували право власності на відчужуване майно є договір купівлі-продажу від 06.08.2004 року посвідчений приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого Світловодським КП «Кассіопея» 22.10.2007 року. 6 лютого 2008 року між [PERSON] [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі продажу вже цілого приміщення по [ADDRESS] в селищі Власівка (а.с.47). Правовстановлюючим документом, який посвідчує право власності продавця на ціле приміщення, є зокрема, і оспорюваний правочин, а саме договір від 04.02.2008 року. З письмових пояснень представника КП «Кассіопея» (а.с. 104) встановлено, що із заявою про проведення технічної інвентаризації та державної реєстрації приміщення магазину в тому числі і частки, яка належала [PERSON] звернувся [PERSON] , який не був стороною договору купівлі-продажу від 06.08.2004 року. Його заява була задоволена та проведена державна реєстрація приміщення магазину, в тому числі і частки, право власності, якої за договором належала [PERSON] Судом також встановлено, що право власності на дане нерухоме майно згідно довідки Світловодського комунального міжміського бюро технічної інвентаризації від 24. 10.2008 року (а.с. 131) зареєстроване також за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого [PERSON] від 31.08.2001 року за реєстром [NUMBER] . Відповідно до вимог п.3.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав на нерухоме майно реєстратор установлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на об'єкт нерухомості, інших підстав для відмови в реєстрації прав. Всупереч вимогам зазначеної норми відповідач КП «Кассіопея» не перевірив даних обставин та прийняв рішення про реєстрацію права власності на майно, а саме 9/20 частки приміщення, розташованого в СМТ Власівка по [ADDRESS] за заявою особи, яка не мала ніякого відношення до даного майна а саме [PERSON], за наявності реєстрації прав на дане майно на іншу особу, а саме, що це майно було зареєстроване за [PERSON] та за відсутності письмової заяви продавця за договором купівлі-продажу від 06.08.2004 року [PERSON] згідно якого проводилась реєстрація, про проведення повного розрахунку за договором, що є умовою, за якою виникає право власності на нерухоме майно. Таким чином суд приходить до переконання, що реєстрація прав на нерухоме майно була проведена з порушенням вимог чинного законодавства, а тому вважає, що позовні вимоги позивача стосовно визнання недійсною державну реєстрацію прав на нерухоме майно підлягають задоволенню. Відповідно до вимог п. 61 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при нотаріальному посвідченні договорів про відчуження житлового будинку, а також іншого нерухомого майна, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності (довірчої власності) на вказане майно, та, у передбачених законодавством випадках, документів, що посвідчують державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Як встановлено в судовому засіданні, зокрема із пояснень представника Світловодської міської нотаріальної контори [PERSON] , нотаріус при вчиненні нотаріальної дії не пересвідчився належним чином в тому чи підтверджують правовстановлюючі документи, на підставі яких посвідчувався договір купівлі - продажу частини приміщення по [ADDRESS] в смт. Власівка від 04.02.2008 року, а саме договір купівлі-продажу від 06.08.2004 року посвідчений приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований Світловодським КП «Кассіопея» 22.10.2007 року за реєстраційним номером 20067478 право власності продавців, а саме [PERSON] та [PERSON] на відчужувану частину будівлі. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України щодо загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Зі змісту статті 317 ЦК України вбачається, що лише власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з того, що в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що право власності на майно, а саме 9/20 частини приміщення в смт. Власівка по [ADDRESS] належить [PERSON] то правочин, а саме договір купівлі-продажу від 04.02.2008 року, який був вчинений відповідачем [PERSON] , та [PERSON] не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] щодо недійсності зазначеного договору та визнання за ним права власності на 9/20 частини приміщення магазину по [ADDRESS] грунтуються на законі та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди з відповідачів, суд виходить з наступного. Як вбачається з обставин встановлених в судовому засіданні відповідачі, а саме [PERSON] , та [PERSON] завідомо знаючи, що вони не набули права власності на нерухоме майно за договором від 06.08.2004 року здійснили державну реєстрацію прав на нерухоме майно та вчинили правочин, за яким розпорядились зазначеним майном всупереч вимогам ст. 317 ЦК України, чим порушили законні права та інтереси власника [PERSON] Беручи до уваги зазначену обставину суд приходить до висновку, що саме ці особи повинні нести відповідальність за заподіяння моральної шкоди позивачу, оскільки вони діяли неправомірно, умисно завдаючи шкоди позивачу. Розмір моральної шкоди у вартісному виразі, а саме 5000 грн. суд вважає завищеним, враховуючи тяжкість та тривалість моральних страждань, які поніс позивач у зв'язку з порушенням його права власності на нерухоме майно, суд вважає достатньою компенсацією його моральних страждань 3000 грн. На підставі викладеного та ст.ст.203, 208, 317, 23, 1167 ЦК України п. 3.1 «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав на нерухоме майно», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року, п. 61 Інстукції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року,

Outcome: partial