Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив зобов'язати Центральну житлову комісію МВС України відновити перебування родини позивача в позачерговій черзі на квартирному обліку як учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії з 1993 до 1997 року та як учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії з 1997 року по теперішній час, врахувати в списки перебування на квартирному обліку матір його дружини [PERSON] з 2003 року, надати йому житло у відповідності з наявними пільгами та згідно встановлених законодавством норм за рахунок площ, які на даний час розподіляються в будинку по [ADDRESS] або зобов'язати протягом року за рахунок коштів, що виділяються МВС України державним бюджетом України по статті “Придбання житла для військовослужбовців”, придбати відповідну квартиру згідно встановлених законодавством норм площі для цих цілей. Також [PERSON] просить стягнути з Державного казначейства України моральну шкоду завдану неправомірними діями працівників Центральної житлової комісії МВС України. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з 2 березня 1991 року позивач мав посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії Чорнобильської АЕС, а 24 березня 1994 року ним було отримано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії. Після чого останній подав його копію до відділу квартобліку і тим самим підтвердив своє право на пільгове перебування у черзі. Крім того, як вважає позивач, МВС України грубо порушуючи вимоги п. 10 ст. 20 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, не надало йому квартиру у будинку за адресою [ADDRESS], будівництво якого завершено у грудні 2007 року. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити із зазначених в ньому підстав. Представник відповідача МВС України у судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, надавши суду відповідні заперечення. Доводи представника МВС України щодо відмови в задоволенні позовних вимог полягають в тому, що згідно з ст. 43 Житлового кодексу України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються у порядку черговості. При цьому в черзі на отримання житла у будинку [ADDRESS] позивач разом з родиною перебували в черзі позачерговіків з 5 грудня 1997 року за № 35. Представник відповідача - Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, будучи належним чином повідомлений про місце час та дату розгляду справи в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 169 ЦПК України судом визнано можливим проводити розгляд справи у його відсутність. Представник 3-ї особи - Головного управління у справах захисту населення від наслідків аварії на ЧАЕС виконавчого органу Київради у судовому засіданні позов [PERSON] не визнав у повному обсязі, надавши суду відповідні пояснення. Представник 3-ї особи - Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, будучи належним чином повідомлений про місце час та дату розгляду справи в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення сторін, оголосивши та дослідивши матеріали справи, встановивши факти і відповідні їм правовідносини вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюється законодавством України, Житловим кодексом України та Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470 (надалі - Правила обліку). Згідно з ст. 43 ЖК України та п. 38 Правил обліку жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання таких приміщень визначається часом взяття на облік. Згідно з п. 18 Правил обліку заява про взяття на квартирний облік подається до адміністрації підприємства, установи, організації за місцем їх роботи. Громадяни, які беруться на облік на пільгових підставах або користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, вказують про це у заяві і подають відповідні документи. Крім того, відповідно п. 22 Правил обліку громадяни вважаються взятими на квартирний облік за місцем роботи - з дня винесення спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації і відповідного профспілкового комітету, затвердженого виконавчим комітетом місцевої Ради. Суд, дослідивши матеріали квартирної справи позивача, а саме рапорт від 11 листопада 1992 року, додані до нього матеріали та розпорядження Печерської райдержадміністрацій від 11.05.1993 № 290 (що подані суду в оригіналі та належним чином завірені копії), встановив: серед вказаних матеріалів, документ, що підтверджує пільги останнього щодо взяття його з родиною на квартирний облік на пільгових підставах - відсутній. З вказаного періоду позивач перебував у загальній черзі осіб, що потребують поліпшення житлових умов. Аналіз цих доказів спростовує твердження позивача про те, що він з 1993 року перебував на обліку осіб, потребуючих поліпшення житлових умов, в позачерговій черзі. Крім того, при вивченні квартирної справи встановлено, що позивач перебуває у пільговій черзі лише з 5 грудня 1997 року, після того як ним до МВС України були надані документи, що підтверджували його пільги, а саме посвідчення інваліда ІІ групи (променева хвороба настала внаслідок Чорнобильської катастрофи - категорія 1). Таким чином, в задоволенні вимоги позивача відновити перебування родини позивача в позачерговій черзі на квартирному обліку як учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії з 1993 до 1997 року слід відмовити у зв'язку з тим, що позивач до 1997 року у цій черзі не перебував не з вини відповідача, а в зв'язку із відсутністю документів, надати які було обов'язком позивача. Стосовно вимоги позивача включити до квартирної справи матір дружини з 2003 року слід зазначити, що судом встановлено на підставі наданих відповідачем доказів (в оригіналах та належним чином завірених копіях), що останню на підставі заяви позивача від 26 жовтня 2007 року включено до його квартирної справи. Це повністю спростовує твердження [PERSON] що у 2003 році він звернувся з заявою до відповідача з проханням включити до його квартирної справи громадянку [PERSON] Вимоги позивача надати йому житло у будинку [PERSON] є безпідставною у зв'язку з наступним. Як вбачається з матеріалів справи, станом на час розподілу житла у вищевказаному будинку позивач перебував на пільговій черзі за № 35. Перед позивачами у списку осіб, які відповідно до чинного законодавства також користуються пільгою на позачергове отримання житла, перебувало 34 особи та члени їх сімей. Усі вказані особи взяті на облік раніше ніж [PERSON] та його дружина, а саме з 1993 по 1997 роки. За таких обставин надання позивачеві жилого приміщення без додержання черговості надання жилих приміщень порушить вищевказані вимоги чинного законодавства, а також права інших осіб, включених раніше ніж позивач до списку осіб, які мають право на отримання жилого приміщення в позачерговому порядку. Тому в задоволенні зазначених позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Крім того, вимога позивача про надання йому житлового приміщення відповідно до статті 20 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до цієї статті особи, віднесені до категорії 1 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, забезпечуються жилою площею протягом року з дня подання відповідної заяви. На виконання даної норми місцеві Ради щорічно виділяють 15 відсотків, усього збудованого житла (в тому числі підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності). Кабінет Міністрів України щорічно виділяє обласним державним адміністраціям цільовим призначенням капітальні вкладення відповідно до кількості сімей, що потребують поліпшення житлових умов. Судом встановлено, що протягом існування цієї норми права місцевими радами жодного разу не передавалися МВС України цільові квартири для подальшого їх розподілу між учасниками ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії. Даний факт підтвердив і представник ГУ у справах захисту населення від наслідків аварії на ЧАЕС виконавчого органу Київради. З цього слідує, що позивач не звертався із заявою до місцевої Ради та неналежність відповідачів даної справи при розгляді такої позовної вимоги. Стосовно вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне. При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд в обов'язковому порядку з'ясовує наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювачів, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювачів та вини останніх в її заподіянні. При розгляді справи судом не вбачається порушення прав позивача з боку відповідача щодо недотримання порядку взяття його на квартирний облік. Крім того, під час розгляду справи позивач не довів у чому саме полягала завдана моральна шкода А відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом також не встановлено наявність моральної шкоди та вина відповідача в її заподіянні, причинний зв'язок між протиправністю дій, заподіянням такої шкоди та вини її заподіювача відсутній, факт заподіяння моральної шкоди позивачем не доведений, як і не обґрунтований її розмір, підстав для задоволення вимог в цій частині суд також не вбачає. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed