Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, про визнання права власності на квартиру. В позові зазначила, що 23.11.2004 р. уклала з відповідачкою договір, за яким подарувала останній належну їй квартиру [ADDRESS]. Договір вона не підписувала а тільки розписалась у журналі нотаріуса. Текст договору їй не зачитували та не розяснили правові наслідки цього договору. На той час вона перебувала у тяжкому стані здоровя і не усвідомлювала що відбувається. Ніякого договору із [PERSON] не складала і не підписувала. Лише у вересні 2008 р. від відповідачки дізналася, що насправді подарувала їй квартиру, хоча наміру на це не мала. Оскільки під час підписання договору позивачка була введена відповідачкою в оману, просить поновити строк позовної давності на звернення до суду, визнати договір дарування недійсним та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі. Пояснила, що ніколи не мала наміру дарувати свою квартиру відповідачці. Вважала, що складався договір довічного утримання. Під час складання договору погано себе почувала та не усвідомлювала, що підписує. Нотаріус їй не пояснювала який саме договір вона підписує. Після того, як відповідачка перестала надавати їй допомогу у вересні 2008 року вона дізналась про те, що вона підписала договір дарування, тому просить поновити строк позовної давності. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що договір був укладений сторонами свідомо, ніяких претензій до змісту договору та його наслідків позивачка протягом майже 4 років не висловлювала. Ініціатива скласти договір дарування була позивачки. Для складення договору вона сама збирала необхідні документи, викликала техніка БТІ. При складанні договору нотаріус розяснював їй наслідки договору і вона з ними погодилась. Крім того просить застосувати до позовних вимог річний строк позовної давності. 3-тя особа приватний нотаріус [PERSON] суду пояснила, що при складанні договору дарування вона завжди розяснює умови та наслідки цього договору. При складанні договору [PERSON] надала всі необхідні документи. Їй було розяснено, що вона втрачає право власності на квартиру, доглядати за нею ніхто не повинен і було пропоновано скласти договір довічного утримання. В неї зясовувалось питання чи є в неї родичі та чому складається договір на сторонню людину. Але вона наполягала саме на договорі дарування. Вважає, що підстав для визнання договору недійсним немає. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 230 ЦК якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (зокрема щодо природи правочину, прав та обовязків сторін), такий правочин визнається судом недійсним. При цьому обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Встановлено, що 23.11.2004 р. між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір дарування, за умовами якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар квартиру [ADDRESS]. Договір посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] у присутності сторін, які були ознайомлені з його змістом та наслідками. При цьому будь-яких заперечень щодо змісту або наслідків укладеного правочину від [PERSON] не надходило, про що свідчить її особистий підпис на примірнику договору. Перед укладанням договору дарування [PERSON] складала договір і ОП ЗМБТІ на виконання робіт з технічної інвентаризації та виготовлення витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно. Ці документи нею були надані нотаріусу при складанні договору. Посилання позивачки [PERSON] на ту обставину, що вона ніякого договору не підписувала спростовується висновками судової почерковедської експертизи де зазначено, що підпис у графі «Дарувальник» в договорі дарування квартири [ADDRESS] від 23.11.2004 року який посвідчений нотаріально та підпис на зворотній стороні договору між позивачкою та [PERSON] від 05.11.2004 року на виконання робіт з видачі витягу з Реєстру прав нерухомості (з добавкою «дарування») виконані [PERSON]. Підстав для сумніву достовірності висновків експертизи у суду не має. Суд приходить до висновку, що позивачка дійсно мала намір безоплатно передати у власність відповідачки належне їй майно, а відображення її волевиявлення у формі договору дарування свідчить про відповідність умов оспорюваного правочину внутрішній волі позивачки, а отже підстав для застосування правил ст. 230 ЦК немає. Суд не приймає до уваги пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] оскільки вони про обставини укладання оспорюємого договору знають зі слів позивачки, свідками його складання вони не були. Крім того суд критично відноситься до пояснень свідка [PERSON] оскільки вона також не була свідком укладання договору, є онукою позивачки та зацікавлена у розгляді справи. Крім того її пояснення щодо розмови з відповідачкою в якій остання погоджувалась віддати їй ? частину квартири і проти яких заперечує відповідачка, нічим не підтвердженні. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 728 ЦК України до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік. Судом встановлено, що позивачка ще при складанні договору дарування у 2004 році знала про його існування, зміст та правові наслідки. Але тільки у 2008 році звернулась до суду з позовом про визнання договору недійсним. Таким чином вона пропустила встановлені діючим законодавством строки позовної давності. Підстав для поновлення строку позовної давності судом не знайдено, а тому клопотання позивачки про його поновлення задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed