Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-10 00:00:00

У листопаді 2009 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача страхову виплату за моральну шкоду в сумі 35 750 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що починаючи з 1992 року він працював у ВАТ «Павлоградвугілля» на підземних роботах шахт «Благодатна», «Самарська», «ім. Сташкова» та був звільнений 17.12.2008 року за станом здоровя. Загальний стаж на підземних роботах становить 13 років 10 місяців. Згідно з довідкою МСЕК, виданої 07.09.2009 року за результатами обстеження йому встановлено відсоток втрати працездатності в сукупному розмірі 55 %. Діагноз - радікулопатія, деформований артроз, хронічний бронхіт. Також, йому встановлена третя група інвалідності. Внаслідок отримання професійного захворювання йому було завдано великої моральної шкоди, яка виразилася у тому, що він втратив працездатність, став інвалідом, тобто перестав бути повноцінною людиною, він постійно відчуває фізичну біль, стан його здоровя дуже незадовільний, не має можливості працювати не тільки на виробництві, а й виконувати елементарну домашню роботу, він доставляє багато труднощів своїй родині, він вимушений вживати багато лікарських препаратів, втратив впевненість у майбутньому, відчуває депресивний стан. « В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. Представник відповідача - [PERSON] акціонерного товариства «Павлоградвугілля» позов не визнав, пояснив, що згідно рішення Конституційного суду України від 27.01.2004 року, передбачене ст. 237-1 КЗпП України і ст. 1167 ЦК України відшкодування моральної шкоди як один зі способів захисту особистих немайнових прав громадян, що відшкодовується особою, яка завдала шкоду, або власником чи уповноваженим органом, не застосовується до осіб, що підлягають обовязковому соціальному страхуванню відповідно до Закону, тому що відшкодування матеріальної та моральної шкоди повинно здійснюватися Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності. Суд, вислухавши пояснення позивача, доводи представника відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Павлоградвугілля», вивчивши та дослідивши письмові матеріали прави, а саме ксерокопії: інформаційних довідок про умови праці (а.с. 5-9), виписних епікризів (а.с. 10-12), акту розслідування хронічного професійного захворювання (а.с. 14), довідки МСЕК (а.с. 15-16), трудової книжки [PERSON] (а.с. 17-24) вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що напротязі 13 років позивач знаходився у ірудових відносинах із шахтами ВАТ «Павлоградвугілля». При цьому він працював на Ірізних підземних посадах із повним робочим днем у шахті, що підтверджується копією Ітрудової книжки. Працюючи в шкідливих умовах на виробництві, він отримав професійні захворювання: радікулопатія, деформований артроз, хронічний бронхіт. Згідно первинного І висновку Дніпропетровської обласної МСЕК № 2 від 07 вересня 2009 року йому встановлено 155 % втрати професійної працездатності, він визнаний інвалідом третьої групи. Суд вважає, що внаслідок втрати професійної працездатності позивачу завдана моральна шкода, оскільки позивач став інвалідом третьої групи, він постійно відчуває ' фізичну біль, стан його здоровя дуже незадовільний, не має можливості працювати не тільки на виробництві, а й виконувати елементарну домашню роботу, він доставляє багато труднощів своїй родині, позивач вимушений вживати багато лікарських препаратів, втратив впевненість у майбутньому, відчуває депресивний стан. Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати позивачем професійної працездатності у звязку з професійним захворюванням, яке виникло у нього на протязі діяльності у ВАТ «Павлоградвугілля», йому спричинена моральна шкода. Згідно п. 1 ст. 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникли у сфері трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Дія положення підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року, яким встановлено обовязок Фонду СС НВ ПЗУ про відшкодування моральної шкоди наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому зупинена на 2006 рік згідно із Законом України від 20.12.2005 року № 3235-ІУ, тобто на час виникнення спірних правовідносин у Фонду відсутній обовязок по відшкодуванню моральної шкоди. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. А тому, враховуючи, що [PERSON] висновком МСЕК № 2 від 07.09.2009 року встановлено 55 % втрати професійної працездатності, суд вважає, що позивач має право на отримання з відповідача страхової виплати за моральну шкоду. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої їй внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.10.2008 року, позивач має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Тому, вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд виходить з того, що позивач отримав хронічне професійне захворювання у працездатному віці, що призвело до значних тяжких змін його життєвих звязків, враховуючи ступінь втрати ним професійної працездатності, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин справи, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 5500,00 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача повинні бути стягнуті судові витрати по справі, а саме: судовий збір в розмірі 55 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 15 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial