Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-24 00:00:00

У серпні 2009 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до закритого акціонерного товариства «Фінансова група «Страхові традиції» (далі - ЗАТ «Фінансова група «Страхові традиції») про стягнення заборгованості по заробітній платі. Зазначала, що з 19 січня 2009 року до 23 червня 2009 року працювала на посаді фахівця управління контактів з публікою контакт-центру офісу персоналу та комунікацій у ЗАТ «Фінансова група «Страхові традиції». Посилаючись на те, що відповідач не виплатив їй заробітну плату за травень та червень 2009 року, просила стягнути з відповідача на її користь 1 800 грн. заборгованості по заробітній платі, 1 800 грн. суму прострочення виплати заробітної плати за два місяці та 2 700 грн. - трьохмісячну заробітну плату за порушення трудового законодавства. У судовому засіданні позивачка підтримала позов з викладених у ньому підстав та просила його задовольнити у повному обсязі. Відповідач своє право на участь у судовому засіданні не використав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Повідомлення про причини неявки до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що [PERSON] працювала на посаді фахівця управління контактів з публікою контакт-центру офісу персоналу та комунікацій у ЗАТ «Фінансова група «Страхові традиції» (а.с. 3-4). Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Обґрунтовуючи позов [PERSON] посилалася на те, що відповідач не виплатив їй Заробітну плату за два місяці та зазначила, що сума заробітної плати за один місяць складає 900 грн. Статтею 60 ЦГЖ України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У порушення зазначених вимог закону позивачкою не надано суду доказів того, що відповідач дійсно не сплатив їй заробітну плату за два місяці та не надано документів, які підтверджують розмір заробітної плати за місяціь.

Outcome: dismissed