Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про заставу нерухомого майна як забезпечення виплати грошової компенсації за недоотримане майно, посилаючись на те, що він проживав із відповідачкою у шлюбі з 14 лютого 2001 року по 13 квітня 2007 року. Під час проживання в шлюбі ними за спільні кошти було придбано квартиру, що [ADDRESS]. 09 грудня 2008 року Жашківським районним судом Черкаської області за результатами розгляду позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спільне сумісне майно подружжя та його розподіл, було винесено рішення, яким задоволено позов відповідачки. Згідно даного рішення за [PERSON] визнано право власності на 55,75 % ідеальної частки вищевказаної квартири, вартістю 110857 грн, виділено їй приміщення 3 площею 16,7 кв.м. та балкон площею 0,8 кв.м., а також зобов»язані сплатити на користь [PERSON] компенсацію за зайво отримане нею майно в сумі 24313 грн. На думку позивача при розгляді вказаної вище цивільної справи судом було порушено норми ст.71 СК України та ст.365 ЦК України, а саме: винесено рішення про визнання права власності та стягнення компенсації без попереднього внесення відповідної суми компенсації на депозитний рахунок суду. Крім того, 26 травня 2009 року судом за заявою [PERSON] було винесено ухвалу про відстрочку виконання судового рішення від 09 грудня 2008 року до 21 березня 2012 року без урахування коефіцієнта інфляції за роки, на які відстрочено дану виплату. Позивач вважає, що винесення вказаних вище рішень суду грубо порушує його право на використання нерухомого майна, а саме квартири, яка знаходиться в [ADDRESS], на праві спільної часткової власності до сплати грошової компенсації. Оскільки на сьогоднішній день між позивачем та відповідачкою склалися неприязні стосунки і [PERSON] уже виготовила технічний паспорт на 55,7 % частки квартири без виплати йому грошової компенсації та попереднього погодження з ним, у позивача виник сумнів про те, що грошова компенсація за зайво отримане майно буде сплачена взагалі. На підставі викладеного позивач просить суд встановити як спосіб забезпечення зобов»язання по сплаті грошової компенсації [PERSON] на його користь заставу виділеної їй частини квартири, що в [ADDRESS], в розмірі 55,75 %, зобов»язати відповідачку укласти договір застави на вказане вище майно та визнати за ним право на володіння заставленим майном до сплати встановленої грошової компенсації. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. При цьому пояснив, що він був присутній під час судового розгляду як позовної заяви про розподіл спільної квартири, так і при вирішенні заяви про відстрочку виконання рішення. Вказані судові рішення ним не оскаржувалися до суду вищої інстанції. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 23 липня 2009 року, в судовому засіданні позовні вимоги просила задовольнити та пояснила, що судом, який виносив рішення про розподіл майна та відстрочку виконання рішення, були допущені суттєві порушення законодавства, що тягне за собою порушення прав та інтересів позивача, а тому вважає, що для їх відновлення слід встановити як спосіб забезпечення зобов»язання в частині стягнення коштів за недоотримане майно саме заставу. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з»явилася, при цьому належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи. Представник відповідачки [PERSON], який діє згідно доручення від 09 жовтня 2008 року, просив у позові відмовити. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON], який діє на підставі адвокатського ордеру №14/31 від 23 листопада 2009 року, просив відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши позивача, його представника, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом установлено, що 13 квітня 2007 року між сторонами було розірвано шлюб (а.с.4). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 28 березня 2003 року [PERSON] та [PERSON] продали [PERSON] квартиру №24, що знаходиться в м.Жашків Черкаської області по вул..Перемоги, 34-а, площа якої становить 24,8 кв.м (а.с.5). 09 грудня 2008 року Жашківським районним судом Черкаської області було винесено рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спільне сумісне майно подружжя та його розподіл (а.с.7). Серед іншого вирішено визнати за [PERSON] право власності на 55,7 % ідеальної частки квартири №24, що знаходиться в будинку №34-а по вул..Перемоги, м.Жашків Черкаської області, вартістю 110857 грн, виділивши їй у цій квартирі приміщення №3 площею 16,7 кв.м. та балкон площею 0,8 кв.м. Також було вирішено стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 243131 грн компенсації за зайво отримане нею майно. Таким чином, на підставі рішення суду [PERSON] набула право власності на 55,7 % ідеальної частки спірної квартири. При цьому її було зобов»язано виплатити [PERSON] грошову компенсацію за зайво отримане майно. Із оглянутої в судовому засіданні цивільної справи про розподіл майна між сторонами, вбачається, що при розгляді справи [PERSON] не вносила на депозитний рахунок суду грошової компенсації за майно, яке вона бажала отримати в більшій частині. На підставі рішення суду і за заявою [PERSON] Жашківським відділом ДВС було відкрито виконавче провадження, яке на час розгляду даної справи перебуває на стадії виконання. Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 26 травня 2009 року надано [PERSON] відстрочку для виконання рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2008 року по цивільній справі про стягнення з неї на користь [PERSON] 24313 грн грошової компенсації за майно до досягнення дитиною [PERSON] [PERSON], [INFO], трирічного віку (а.с.8). Із пояснень позивача та із змісту рішення та ухвали суду вбачається, що він був присутній в судових засіданнях при розгляді як позовної заяви, так і при розгляді заяви [PERSON] про відстрочку виконання судового рішення. [PERSON] не скористався своїм право на оскарження вказаних рішень до суду вищої інстанції і вони на час розгляду даної справи вступили в законну силу. У відповідності до ч.3 ст.1 Закону України «Про заставу» від 02 жовтня 1992 року застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Ст..3 цього ж Закону передбачено, що заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Згідно п.3 ч.1 ст.3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Суд вважає, що в даному випадку підстав застосовувати заставу як забезпечення виплати грошової компенсації за недоотримане майно та визнання права на володіння заставленим майном немає, оскільки з урахуванням вказаної вище норми Закону без волевиявлення сторони спонукати до укладення будь-якої угоди, а в даному випадку до укладення договору застави, - суд не може. При цьому слід зазначити, що посилання позивача та його представника на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі положень ст.71 СК України, ст.365 ЦК України та Закону України «Про заставу» від 02 жовтня 1992 року, є безпідставними, оскільки питання про порядок виконання рішення суду повинні вирішуватися в рамках виконавчого провадження з урахуванням положень Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed