Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває в шлюбі, від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Дитина знаходиться на утриманні та виховуються позивачкою одноособово. Батько дитини, відповідач - [PERSON]ухиляється від утримання дитини, добровільно матеріальної допомоги не надає. Крім того, позивачка не працює, так як знаходиться у відпустці по догляду за дитиною і також потребує матеріальної допомоги, яку відповідач їй відмовляється надавати. Позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі &frac14; частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, з дня подання заяви до суду і до повноліття дитини, а також, просить стягнути аліменти на своє особисте утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, з дня подання заяви і до досягнення дитиною трьох років. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в суді позов визнав частково - не заперечував проти стягнення з нього аліментів на користь позивачки на утримання дитини в розмірі &frac14; частини всіх видів його заробітку та заперечує проти стягнення з нього коштів на особисте утримання позивачки в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, з дня подання заяви і до досягнення дитиною трьох років. Суду пояснив, що на даний час він буде заробляти мало коштів, йому не достатньо половини його доходів на своє особисте утримання. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є сторони по справі. Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні, батько дитини, відповідач по справі добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Крім того, судом встановлено, що позивачка не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною, здійснює утримання малолітньої дитини до 3-х років і потребує матеріальної допомоги, відповідач добровільно позивачку не утримує, хоча має таку можливість. У відповідності до ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною 3-х років. На підставі того, що відповідач не працює він не може бути звільнений від надання утримання дружині, оскільки є фізично здоровою людиною, крім того інших осіб на утриманні не має. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував, що позивачка утримує сина одноособово, відповідач є працездатним, інших дітей та утриманців не має, пункт 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, в якому зазначено, що суди мають враховувати, що у відповідності до ч.3 ст.70 ЗУ від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не можуть перевищувати 70 % заробітної плати цієї особи. Тому в частині стягнення розміру аліментів позов підлягає задоволенню. На підставі ст.4 ДКМ України «Про державне мито» позивач звільняється від сплати державного мита. Відповідно до ст. 88 ЦПК України витрати пов'язані з розглядом справи підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved