Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] відділу ДВС Чернігівського МУЮ, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на майно, виключення майна з опису, звільнення з-під арешту. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що відділом ДВС проводиться примусове стягнення грошових коштів в сумі 3876 грн. 21 коп. з [PERSON], який є її сином та зареєстрований за її адресою. В звязку з цим, державним виконавцем 08.10.2009 року складений акт опису та арешту майна, яке належить їй та знаходиться в її квартирі, а саме кухонний гарнітур, телевізор моделі «LG», пульт управління телевізором, пральна машина моделі «LG». Загальна вартість майна, згідно Акту опису та накладної № 1/10 від 05.10.2009 року становить 2500 грн. 00 коп. Зазначене майно належить їй та було придбано за власні кошти, тому [PERSON] не має до нього ніякого відношення. Кухонний гарнітур був придбаний нею 05.10.2009 року; телевізор, пульт управління телевізором, пральна машина були придбані 28.07.2005 року. Купівлю зазначеної побутової техніки здійснював [PERSON], цивільний чоловік її доньки [PERSON], що підтверджується гарантійним талоном на телевізор, паспортом та нарядом на установку пральної машини. Право власності на арештоване майно було набуто нею на підставі, ст. 328 ЦК України і не суперечить положенням ст. 41 Конституції України. Накладення арешту на її майно обмежує здійснення її права власності на нього, що суперечить положенням ст. 321 ЦК України. В судовому засіданні позивач, представник позивача позов підтримали за вимогами в ньому викладеними. При викладені пояснень посилалися на ст. 321 ЦК України та ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Представник відповідача [PERSON] відділу ДВС Чернігівського МУЮ заперечував проти задоволення позову. Разом з тим, зазначив, що описане спірне майно було включено до акту опису і арешту майна виходячи з того, що зазначене майно знаходилося у житловому приміщенні, в якому зареєстрований та проживає боржник відповідач по справі [PERSON] Вказав, що представлені в судове засідання документи, дійсно підтверджують наявність у позивача права власності на спірне майно. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились. Про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с.28, 30, 31). Клопотання про відкладення розгляду справи від них не надходило. Суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача [PERSON] відділу ДВС Чернігівського МУЮ, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що згідно акту опису й арешту майна від 08.10.2009 року, складеного державним виконавцем Новозаводського відділу ДВС Чернігівського МУЮ, описано і накладено арешт на кухонний гарнітур, телевізор «LG», пульт до телевізору, пральну машину «LG» (а.с.9-10). На підтвердження своїх доводів відносно того, що позивачка являється власником описаного майна, остання надала накладну № 1/10 від 05.10.2009 року, гарантійний талон від 28.07.2005 року, гарантійний талон від 28.07.2005 року (а.с.11-13). Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази відповідно до вимог ст.ст. 58-59 ЦПК України мають бути належними та допустимими. Відповідно до норм, встановлених ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи те, що представлена в судове засідання накладна №1/10 від 05.10.2009 року є належним та допустимим доказом на підтвердження придбання позивачкою кухонного гарнітуру за договором роздрібної купівлі продажу, остання являється законним власником вказаного майна і на думку суду, не потребує його додаткового визнання. Крім того, із представлених в судове засідання гарантійних талонів і наряду на установку (а.с.14) на описане майно телевізор та пральну машину вбачається, що покупцем вказаного товару був відповідач [PERSON] Разом з тим, враховуючи те, що вказана особа являється цивільним чоловіком дочки позивачки, тобто перебуває в родинних відносинах з позивачкою (а.с.15), не є боржником по виконавчому провадженню в рамках якого здійснювався опис і арешт спірного майна, що підтвердив представник відповідача та беручи до уваги його пояснення, надані в попередньому судовому засіданні відносно того, що він придбав вказане майно за кошти позивачки і саме для неї, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на вищезазначене спірне майно, що повністю узгоджується з положеннями ст.ст. 328 та 347 ЦК України. Щодо визнання права власності на пульт управління телевізором, то вказана річ є приналежністю описаного телевізора і на думку суду, не потребує окремого його визнання. Ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність виключення вказаного спірного майна з акту опису і арешту та звільнення його з під арешту. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Представником відповідача [PERSON] відділу ДВС Чернігівського МУЮ не надано жодних доказів, які б спростовували доводи позивача.

Outcome: approved