Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що 10.09.2004 року зареєструвала шлюб з відповідачем з яким проживала з ним однією сімєю до 05.11.2009 року, після чого проживання однією сімєю з ним було фактично припинено. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], яка проживає разом з нею. Спільне життя з відповідачем не склалося. Під час спільного проживання останній завжди робив акцент, що вона з донькою заважає йому у досягненні фінансового благополуччя. На підставі цього почалися сварки. Для налагодження стосунків вона запропонувала створити сумісне підприємство, але відповідач відмовився, посилаючись на те, що він хоче вести свої справи окремо від неї. З липня 2009 року між ними припинилися шлюбні стосунки і вони перестали вести спільне господарство. 05.11.2009 року після чергової сварки відповідач примусово виселив її та доньку з квартири, в якій вони разом проживали. З урахуванням зазначеного просила розірвати шлюб з відповідачем. В попередньому судовому засіданні позивачка позов підтримала та, посилаючись на викладені в заяві підстави, просила задовольнити останню. Відповідач в попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу з відповідачкою. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.174 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З урахуванням зазначених вище обставин та положень закону, суд вважає за можливе розглянути справу в попередньому судовому засіданні з ухваленням рішення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 10.09.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м.Дніпропетровська, актовий запис №669 (а.с.4). Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO] (а.с.5). Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.112 СК України шлюб може бути розірвано, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та протирічить інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей. Як пояснили в попередньому судовому засіданні сторони, з липня 2009 року вони припинили подружні стосунки, з листопада 2009 року проживають окремо. В ході наданого судом строку для примирення останнє не відбулось. Вважають подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливим та просили розірвати останній. З урахуванням зазначених вище положень закону та обставин по справі, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, тому позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню сплачені останньою при подачі позовної заяви судовий збір в сумі 8 грн. 50 коп. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. Відповідно до ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» судовий збір при отриманні свідоцтва про розірвання шлюбу в органах РАЦС суд вважає за необхідне покласти на відповідача в сумі 8 грн. 50 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved