Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська із позовом до [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Центр міста», у якому просить суд: - договір № 15 про інвестиційне будівництво від 29.01.2009 року визнати недійсним; - стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Центр міста» на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 422 422, 60 гривень, де: - 363 606 гривень сплачені за договором № 15 про інвестиційне будівництво від 29.01.2009 року кошти на будівництво нежилої будівлі комерційного призначення з торговими приміщеннями; - 36 360, 60 гривень штраф при достроковому розірванні договору з вини забудовника; - 22 456 гривень розмір збитків понесених [PERSON] при проведенні ремонту нежилого приміщення; - стягнути з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Центр міста» на користь [PERSON] компенсацію за моральну шкоду, що була викликана сильним психологічним потрясінням та порушенням нормального ритму життя й роботи 100 000 гривень; - стягнути з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Центр міста» на користь [PERSON] понесені витрати по сплаті державного мита та по сплаті витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу за подання позовної заяви в розмірі 1 950 гривень. В обґрунтування заявленого позову [PERSON] посилається на те, що 29 січня 2009 року між ним та [PERSON] з обмеженою відповідальністю було укладено договір про інвестиційне будівництво № 15. Згідно з п. 1.1 договору [PERSON] інвестор зобовязується приймати участь у інвестуванні нежилого будівництва адміністративного корпусу, за адресою: місто Дніпропетровськ, вулиця Благоєва, 31Ж, а [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Центр міста» - забудовник зобовязується організувати його будівництво та передати інвестору у власність нежиле приміщення, загальною площею 72, 0 кв. м. із них санвузол 4, 0 кв. м., розташовані на 5 поверсі вказаної будівлі. Відповідно до умов договору загальна сума інвестицій, здійснюваних інвестором відповідає узгодженій сторонами договірній вартості обєкта інвестування та складає 363 600 гривень, у тому числі податок на додану вартість 60 600 гривень. Згідно з п. 3.1.2. договору забудовник зобовязаний закінчити виконання загально будівельних робіт у 3-му кварталі 2009 року. Ввести будівлю в експлуатацію в установленому законодавством порядку, протягом 90 днів з моменту закінчення загально будівельних робіт. Свої зобовязання за договором позивач інвестор виконав в повному обсязі ще 20.02.2009 року, підтвердженням чого виступає довідка, що була видана відповідачем забудовником 31.03.2009 року за вих. № 68, відповідно до якої інвестором були виконанні всі зобовязання згідно з договором, заборгованостей згідно з договором не має. Після внесення повної суми грошових коштів [PERSON] було дозволено встановити двері та завезти будівельні матеріали, за його рахунок були куплені кабель на тимчасове електропостачання офісу з щитовою підвалу, також ТОВ «Центр міста» було зроблено підключення купленого позивачем електричного лічильника. Окрім цього позивачем були зроблені наступні будівельні роботи, а саме: була виконана стяжка, улаштування електромереж, установка дверей в санвузлі. Сума витрачених на дані роботи та матеріали коштів складає 11 288 гривень, що підтверджується копіями чеків. 13 березня 2009 року позивачу стало відомо, що предмет договору - нежиле приміщення, загальною площею 72, 0 кв. м., на 5-му поверсі будівлі за адресою: місто Дніпропетровськ, вулиця Благоєва, 31Ж, також виступає предметом інвестування [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з 2007 року, що у майбутньому призведе до неможливості оформлення права власності на вищенаведене нежиле приміщення. Отже даний факт дає змогу говорити про недійсність правочину та порушення відповідачем норм цивільного права. 09 квітня 2009 року між позивачем та відповідачем були укладені додаткові угоди до договору № 15 про інвестиційне будівництво від 29 січня 2009 року. Відповідно до додаткової угоди № 2 до договору сторони домовились про розірвання договору у зв'язку з порушенням забудовником своїх зобов'язань за договором та призначили день розірвання договору - останній день перерахування грошових коштів за договором, у розмірі 399 966, 60 гривень - 27 квітня 2009 року. Перерахування грошових коштів відповідачем не було зроблено в строки передбачені додатковою угодою, таким чином, відповідачем були порушені не лише зобов'язання за договором, а також були порушені умови додаткової угоди № 2 до договору № 15 про інвестиційне будівництво від 29.01.2009 року. На момент укладання договору № 15 про інвестиційне будівництво вищезазначене нежиле приміщення вже перебувало предметом інвестування за договором № 05 від 11.06.2007 року, укладеним між відповідачем та [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Отже, відповідач навмисно замовчував обставини, а саме, належність нежилого приміщення іншим інвесторам, знання яких перешкоджало б здійсненню правочину. Відповідно до п. 3.1.7. договору у разі дострокового розірвання договору з вини забудовника згідно з пунктам цього договору забудовник зобов'язаний сплатити інвестору штраф у розмірі 10 відсотків від перерахованої інвестором суми інвестицій на день розірвання договору. Отже, сума штрафу складає 36 360, 60 гривень. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускаються дії особи здійснені з наміром заподіяти шкоду іншій особі, а також зловживанням правом в інших формах. В даному випадку уклавши договір між позивачем та відповідачем, призвело до умисного завдання шкоди іншій особі, у даному випадку позивачеві. Укладення договору з відповідачем на інвестування будівництва нежилої будівлі комерційного призначення позбавило можливості позивача скористатись правом отримати право власності на об'єкт будівництва у майбутньому. Окрім того, неправомірними діями відповідача позивачу було завдано моральної шкоди. Нанесена моральна шкода находить свій прояв в душевних та фізичних стражданнях, які позивач відчуває у зв'язку з протиправними діями відповідача та порушенням своїх прав, а саме, факт залишитися без майна, на яке він мав намір за договором набути право власності. У даний час позивач позбавлений можливості розпоряджатися нерухомим майном, в які були вкладені всі його грошові кошти, реалізовувати свої плани щодо цього нежилого приміщення. Позивач позбавлений можливості купити інше нерухоме майно, аналогічне по розмірам та місту розташуванню, бо всі його кошти були вкладені у інвестиційний проект відповідача, але на саме який проекти вони були витрачені не відомо. В результаті ситуації, що склалася позивач знаходитись у постійному психологічному стресі, що негативно позначається на взаємовідносинах з родичами та близькими, на продуктивність роботи та відносини з колегами. Отже, неправомірними діями відповідача була нанесена ще й моральна шкода, яку позивач оцінює у розмірі 100 000 гривень. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, та просила задовольнити їх. Відповідач [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Центр міста» у судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, у якій просить суд перенести судове засідання за справою призначене до розгляду на 29.01.2010 року на 11:00 на пізніший строк у звязку з тим, що особа, яка пизначена представляти інтереси товариства, по вказаній справі, не може бути присутня на засіданні, у звязку з її хворобою. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, справа неодноразово призначалася до розгляду та за заявами та клопотаннями відповідача відкладалися слуханням, у тому числі: 02.06.2009 року відповідачем подано клопотання з проханням перенести розгляд справи на більш пізній строк в звязку з тим, що особа, призначена представляти інтереси підприємства в суді, знаходить в командировці за межами міста Дніпропетровська (а. с. 40); 16.06.2009 року відповідачем подано клопотання з проханням перенести розгляд позову на більш пізній термін в звязку з тим, що особа, яка представляє інтереси підприємства знаходиться у відпустці і не може бути присутньою на слуханні справи (а. с. 41); 30.06.2009 року відповідачем подано заяву з проханням, призначене до розгляду, на пізніший строк у звязку з тим, що особа, призначена представляти інтереси підприємства у суді знаходиться у черговій відпустці з 24.06.2009 року (а. с. 90); 26.10.2009 року відповідачем подано заяву з проханням перенести судове засідання на більш пізній термін в звязку з тим, що особа, яка призначена представляти інтереси товариства, не може бути присутня на засіданні, у звязку з її хворобою (а. с. 86); 04.12.2009 року відповідачем подано заяву про відкладення розгляду позову на більш пізній термін в звязку з тим, що особа, яка призначена представляти інтереси товариства не може бути присутня на засіданні, у звязку з її службовим відрядженням (а. с. 94). Посилання відповідача на те, що його представник знаходиться на лікарняному, не дає підстав вважати причину неявки поважною, оскільки це не перешкоджало участі у справі іншої особи яка б представляла його інтереси. А тому зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги позивача в частині визнання недійним договору 15 про інвестиційне будівництво від 29.01.2009 року та стягнення з ТОВ «Центр міста» на користь [PERSON] грошових кошти в сумі 422 422, 60 гривень та судових витрат обґрунтовані та підлягають задоволенню, а позовні вимоги позивача стосовно стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом по справі встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 29 січня 2009 року між [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Центр міста» (забудовником) та [PERSON] (інвестором) було укладено договір 15 про інвестування будівництва (а. с. 8 11). Предметом договору 15 про інвестування будівництва від 29.01.2009 року, пунктом 1.1. визначено, що інвестор зобовязується прийняти участь в інвестуванні нежилого будівництва адміністративн6ого комплексу, приміщення за адресою: місто Дніпропетровськ, вулиця Благоєва, 31Ж, а забудовник зобовязується організувати його будівництво та передати інвестору у відповідності нежиле приміщення, загальною площею 72, 0 м2, із них санвузол 4, 0 м2, розташоване на 5 поверсі вищевказаного приміщення. Відповідно до п. 1.2. вказані площі на момент укладення цього договору визначається по будівельним кресленням у відповідності з планованим рішенням та підлягають уточненню по результатам контрольних замірів в момент підписання акта приймання передачі з відповідними коректировками з відповідними корективами сумарної площі і суми договору на підставі договірної будівельної одиниці площі. Різниця у вартості обєкта підлягає доплаті (поверненню) на протязі наступн6их 10-ти робочих днів. Відповідно до умов договору, а саме п. 2.1. загальна сума інвестицій, здійснюваних інвестором відповідає узгодженій сторонами договірній вартості обєкта інвестування та складає 363 600 гривень, у тому числі податок на додану вартість 60 600 гривень. Згідно з п. 3.1.2. договору забудовник зобовязаний закінчити виконання загально будівельних робіт у 3-му кварталі 2009 року. Ввести будівлю в експлуатацію в установленому законодавством порядку, протягом 90 днів з моменту закінчення загально будівельних робіт. Відповідно довідки № 68 від 31.03.2009 року, виданої інвестору [PERSON] в тому, що відповідно договору № 15 про інвестування будівництва від 29.01.2009 року з сторони інвестора були виконані всі обовязки відповідно договору. Заборгованостей відповідно договору не має. За рахунок [PERSON] було куплено: кабель на тимчасове електропостачання офісу з щитовою підвалу, ТОВ «Центр міста» було зроблено підключення купленого позивачем електричного лічильника. Окрім цього позивачем були зроблені наступні будівельні роботи: була виконана стяжка, улаштування електромереж, установка дверей в санвузлі. Сума витрачених на дані роботи та матеріали коштів складає 11 288 гривень, що підтверджується копіями чеків.(а. с. 29-38) Відповідно договору № 05 про інвестування будівництва від 11.06.2007 року - нежиле приміщення, загальною площею 72, 0 м2, на 5-му поверсі будівлі за адресою: місто Дніпропетровськ, вулиця Благоєва, 31Ж, також виступає предметом інвестування [PERSON], [PERSON] та [PERSON].(а. с. 17-24) Наявність договору № 05 про інвестування будівництва від 11.06.2007 року, у майбутньому призведе до неможливості оформлення права власності на вищенаведене нежиле приміщення [PERSON] на підставі договору 15 про інвестування будівництва від 29.01.2009 року, таким чином маються підстави вважати договір 15 від 29.01.2009 року недійсним правочином. 09 квітня 2009 року між [PERSON] та ТОВ «Центр міста» були укладені додаткові угоди до договору № 15 про інвестиційне будівництво від 29 січня 2009 року. Відповідно до додаткової угоди № 2 до договору (а. с. 16) сторони домовились про розірвання договору у зв'язку з порушенням забудовником своїх зобов'язань за договором та призначили день розірвання договору - останній день перерахування грошових коштів за договором, у розмірі 399 966, 60 гривень - 27 квітня 2009 року. Перерахування грошових коштів відповідачем не було зроблено в строки передбачені додатковою угодою, таким чином, відповідачем були порушені не лише зобов'язання за договором, а також були порушені умови додаткової угоди № 2 до договору № 15 про інвестиційне будівництво від 29.01.2009 року. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України, право чин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконанній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч. 2 ст. 216 ЦК України, якщо у звязку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На момент укладання договору 15 про інвестиційне будівництво нежиле приміщення вже перебувало предметом інвестування за договором № 05 від 11.06.2007 року, укладеним між [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Центр міста» та [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до ч. 2 ст. 230 ЦК України, сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Отже, відповідач замовчував обставини, а саме, належність нежилого приміщення іншим інвесторам [PERSON], [PERSON], [PERSON], знання яких перешкоджало б здійсненню правочину. Відповідно до п. 3.1.7. договору у разі дострокового розірвання договору з вини забудовника згідно з пунктам цього договору забудовник зобов'язаний сплатити інвестору штраф у розмірі 10 відсотків від перерахованої інвестором суми інвестицій на день розірвання договору. Сума штрафу складає 36 360, 60 гривень. Згідно ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускаються дії особи здійснені з наміром заподіяти шкоду іншій особі, а також зловживанням правом в інших формах. Укладення договору 15 про інвестування будівництва від 29.01.2009 року між сторонами, призвело до умисного завдання шкоди іншій особі, у даному випадку позивачеві. Укладення договору з відповідачем на інвестування будівництва нежилої будівлі комерційного призначення позбавило можливості позивача скористатись правом отримати право власності на об'єкт будівництва у майбутньому, як це передбачено у п. 3.1.3. договору та ст. 331 ЦК України. Таким чином суд вважає за необхідне визнати недійним договір 15 про інвестиційне будівництво від 29.01.2009 року, та необхідним стягнути з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Центр міста» на користь [PERSON] грошові кошти 363 606 гривень плачені на будівництво нежилої будівлі комерційного призначення з торговими приміщеннями за договором № 15 про інвестиційне будівництво від 29.01.2009 року, 36 360, 60 гривень штраф при достроковому розірванні договору з вини забудовника, 22 456 гривень розмір збитків понесених [PERSON] при проведенні ремонту нежилого приміщення. Що стосується позовних вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди, то суд вважає, що в даній частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з договору, умовами якого не передбачено відшкодування моральної шкоди, тому відсутні правові підстави для задоволення позову в даній частині. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1 700 гривень, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 250 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial