Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-03 00:00:00

позивачка свої вимоги мотивує тим, що 05.01.2009 року вона уклала з відповідачем договір банківського вкладу, згідно умов яких відповідач прийняв від позивачки 10000 грн. строком по 05.04.2009 року ( дата повернення ). Зазначаючи, що вимоги про повернення вкладів були залишені без відповіді, посилаючись на порушення її прав, вимог Цивільного кодексу України, позивачка просила ухвалити рішення про стягнення на її користь сум вкладу та відсотків. Окрім того, позивачка зазначає, що неповернення коштів по закінченні терміну дії депозиту призвело до порушення нормальної течії життя, спричинило моральну шкоду, яку позивачка оцінює в 3000 грн. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про час розгляду справи повідомлявся, відгук на позов не надано. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного: згідно зі ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Статтями 509 та 526 ЦК України передбачено, що зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Судом встановлено, що 05.01.2009 року між сторонами було укладено договір банківського вкладу, згідно умов яких відповідач прийняв від позивачки 10000 грн. строком по 05.04.2009 року ( дата повернення - а.с. 5-6). Після настання строку зобовязання, позивачка неодноразово зверталася з вимогою повернення вкладів, однак відповідні суми виплачені не були (а.с. 7-12 ). Відповідно до ч. 2 ст. 1058 ЦК України, договір банківського вклад\-, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором ( стаття 633 цього Кодексу ), на який розповсюджується дія Закону України « Про захист прав споживачів». Суд вважає, що відмовою задовольнити вимоги позивачки про повернення суми вкладу та відсотків по ним, відповідач порушив охоронювані законом майнові права позивачки та її права як споживача фінансових послуг ( що надаються вищевказаного установою банку). При цьому суд враховує наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений праьг власності. Право приватної власності є непорушним. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, належить стягнути з Публічного акціонерного товариства « Комерційний банк « Володимирський « на користь позивачки 10 000 гривень 00 копійок вкладу, 556 гривень 44 копійки відсотків та 252 гривні 00 копійок в рахунок відшкодування витрат : інформаційно-технічного забезпечення, а разом: 10 788 гривень 44 копійки. Суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню з тих підстав, що право на таке відшкодування настає в лише разі, коли це прямо передбачено умовами укладеного між сторонами договору або спеціальним нормативно-правовим актом. Умовами ж укладеного між сторонами договору право на відшкодування моральної шкоди споживачу не передбачено. Позивач в обгрунтування цих вимог послався на ст. 22 Закону України « Про захист праз споживачів «, однак даний Закон передбачає відшкодування моральної шкоди лише у випадку, вказаному у п. 5) ч. 1 статті 4, тому в задоволенні цієї частини вимог належить відмовити за необгрунтованістю. Окрім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнута та на користь держави 107 гривень 88 копійки судового збору.

Outcome: partial