overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-18 00:00:00

03 березня 2010 року [PERSON] подав до суду позовну заяву про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 14 листопада 2003 року в Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Київ з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 1802, від якого дітей не мають. Пославсь на те, що спільне життя з відповідачкою не склалось, так як у них виявились абсолютно різні характери та погляди на життя, вони перестали розуміти один одного. В зв'язку з чим в їх сім'ї постійно виникають сварки в процесі яких вони з дружиною ображають один одного. Не зважаючи на те, що сторони проживають за однією адресою, шлюбно-сімейні відносини не підтримують та не ведуть спільного господарства два роки. Зберігати шлюб в подальшому він не бажає. В попередньому судовому засіданні [PERSON] позов підтримав і просив його задовольнити з наведених у ньому підстав. Відповідач [PERSON] в попередньому судовому засіданні позов визнала, проти його задоволення не заперечувала. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування їх до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дівоче прізвище Шевченко) [PERSON] 14 листопада 2003 року в Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Київ з державним Центром розвитку сім'ї уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний запис № 1802. Від шлюбу дітей не мають. У [PERSON] та [PERSON] спільне життя з не склалось, так як у них виявились абсолютно різні характери та погляди на життя, вони перестали розуміти один одного. В зв'язку з чим в їх сім'ї постійно виникають сварки в процесі яких вони з ображають один одного. Не зважаючи на те, що сторони проживають за однією адресою, шлюбно-сімейні відносини не підтримують та не ведуть спільного господарства два роки. При встановлених обставинах подальше збереження їхнього шлюбу неможливе і суперечило б інтересам кожного з подружжя. На даний час їхній шлюб носить чисто формальний характер. При встановлених обставинах, коли ні позивач ні відповідач не виявили бажання до примирення, їхнє подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечило б їхнім особистим інтересам, оскільки б це було примушуванням до шлюбу. А це заборонено законом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-18 00:00:00

У лютому 2010 року [PERSON] звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 07 липня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 346. В обгрунтування вимог позивач посилається на те, що життя з відповідачем не склалося, так як у них різні характери та погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, по різним причинам виникають сварки та скандали, що з часом переросло в глибокий сімейний розлад. Шлюбні стосунки припинені та не ведеться спільне господарство. Шлюб існує лише формально. Від шлюбу дітей не мають. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У судовому засіданні позивач позов підтримала, і надала аналогічні пояснення. Судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. 07.07.2007 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про одруження а.с.5). Судом достовірно встановлено, що сторони близько року не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. На підставі ст. ст. 104, 105, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-18 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та зняття з реєстрації, зазначивши, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. 06 вересня 2007 року позивачка зареєструвала у своїй квартирі відповідача [PERSON]. Відповідач ніколи за зазначеною адресою не мешкав, проживає в [INFO]. З 06 вересня 2007 року [PERSON] жодного разу в квартирі [ADDRESS] не з'являвся, його особисті речі відсутні. За користування житловим приміщенням та комунальні послуги відповідач не сплачує. Будь-які передбачені законодавством України поважні причини для продовження строку, протягом якого зберігається право відповідача на користування житловим приміщенням, відсутні. На основі викладеного, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Запоріжжя, вул. Товариська, будинку № 58 в квартирі № 50 та зобовязати Відділ громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського району м. Запоріжжя зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [INFO]. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що на теперішній час відповідач залишається зареєстрованим у [INFO], що перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися власністю. Просить суд усунути перешкоди в розпорядженні квартирою шляхом зняття Відділом громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського району м. Запоріжжя відповідача з реєстраційного обліку. Відповідач позов визнав повністю, проти його задоволення не заперечує. Третя особа - представник Відділу громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського району м. Запоріжжя в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлений судом у встановленому законом порядку. Вислухавши пояснення сторін, а також вивчивши матеріали справи: свідоцтво про право власності на квартиру № 1366 від 12.05.2000 року (а.с. 4), технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] № 44563 від 17.03.2000 року (а.с. 5-6), акти обстеження житлово-побутових умов проживання від 02.09.2009 року, 01.02.2010 року, складеними комісією ЖБК-277 «Перетворювач-4» (а.с. 9-10), довідки № 10 від 01.02.2010 року про те, що відповідач не проживає у квартирі (а.с.11), суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності зі ст. 391 ГК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] повинен бути знятий з реєстраційного обліку у квартирі [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-18 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до суду, в якому просила прийняти рішення про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила суд їх задоволити. Відповідач позовні вимоги визнав. Беручи до уваги, що визнання позову відповідачем не порушує прав, свобод, інтересів інших осіб, розяснивши правові наслідки визнання позову, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю, без зясування та дослідження інших обставин по справі. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.3 сі. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою, зареєстрований 31 жовтня 1998 року, від якого мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], 31.03.1999р.н. та дочку [PERSON], 25.10.2004р.н. У заяві вказує, що сімейне життя з відповідачкою не склалося через різні погляди на вирішення сімейних питань. Шлюбні відносини припинені з грудня 2009 року у звязку з тим, що в житті відповідачки зявився інший чоловік. Вважає, що за таких обставин, збереження сімї та примирення між ними не можливе, у звязку з чим просить шлюб розірвати. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити, поклавши на нього витрати по оформленню розірвання шлюбу в органах РАГС. Відповідачка в судовому засіданні проти позову не заперечувала, пояснила, ті причини припинення сімї, які зазначені позивачем, відповідають дійсності, у звязку з чим примирення між ними не можливе. Просить шлюб розірвати. Вислухав пояснення сторін та вивчив матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що за вищевказаних причин подальше спільне життя подружжя і збереження їхньої родини стали неможливими, тому шлюб варто розірвати, витрати щодо оформлення розірвання шлюбу в органах РАГС покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, в позовній заяві вказав, що з відповідачкою він перебуває у зареєстрованому шлюбі з 11 липня 2003р. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] 31.08.2005р.н., яка мешкає з відповідачкою, та знаходиться на її утриманні. Їх шлюбні стосунки припинено з квітня 2009р. з причини втрати почуття любові і взаємної поваги. Спільне господарство не ведеться. Продовження спільного життя позивач вважає неможливим, тому що суперечки між сторонами призвели до відсутності взаєморозуміння, та лише формального існування шлюбних відносин. Представник позивача, позов підтримала в повному обсязі, просила розірвати шлюб між [PERSON] до [PERSON]. Представник відповідачки проти позову не заперечує, з розірванням шлюбу згодна. Розглянувши матеріалі справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 105,110,112 СК України, судом встановлено, що сторони спільно не проживають, не ведуть спільне господарство, втратили повагу один до одного, постійно сваряться, їх подальше спільне життя суперечить інтересам їх неповнолітньої дитини. Представник позивача наполягає на розірванні шлюбу, зберігати сім'ю вбачає недоцільним.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою, зареєстрований 31 жовтня 2003 року, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. У заяві вказує, що сімейне життя з відповідачкою не склалося через різні погляди на вирішення сімейних питань, що призвело до того, що вони перестали розуміти одне одного з приводу чого виникали постійно сварки. Вважає, що збереження сімї та примирення між ними не можливе, у звязку з чим просить шлюб розірвати. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити, поклавши на нього витрати по оформленню розірвання шлюбу в органах РАГС. Відповідачка в судовому засіданні проти позову не заперечувала, пояснила, що шлюбні відносини між ними припинені з січня 2009 року. Збереження їхньої сімї неможливо у звязку з чим вважає недоцільним надання строку для примирення. Вислухав пояснення сторін та вивчив матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що за вищевказаних причин подальше спільне життя подружжя і збереження їхньої родини стали неможливими. Так, після припинення шлюбних стосунків, з січня 2009 року, було достатньо часу, на думку суду, для їх відновлення, тому шлюб варто розірвати, витрати щодо оформлення розірвання шлюбу в органах РАГС покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання на території України, включаючи час проголошення незалежності України за адресою м. Полтава, вул. М.Бірюзова, 90/14, кім.401. В судовому засіданні свою заяву [PERSON] підтримала, просить суд встановити факт проживання на території України, включаючи час проголошення незалежності України 24.08.1991 року. Представник зацікавленої особи відділу громадянства, імміграційної роботи та реєстрації фізичних осіб відділення ГІРФО Київського РВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області проти заяви незаперечила. Вважає, що заявником суду було надано достатньо доказів того, що заявниця в 1991 році проживала за адресою: [INFO]. Заслухавши заявника, представника зацікавленої особи відділення ГІРФО Київського РВ ПМУ УМВС, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги [PERSON] необхідно задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], народилась 22 червня 1987 року в с. Нестеренки Полтавського району, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6). Згідно довідки, наданої В.о. директора ПТУ №4 [PERSON] проживає в гуртожитку ПТУ №4 м. Полтави, який розташований за адресою: м. Полтава, вул. Маршала Бірюзова, 90/14 з 1987 року(а.с.5). Як вбачається з атестату (а.с.7) [PERSON] у 2004 році закінчила Полтавську загальноосвітню школу інтернат №1; в 2009 році, згідно диплому спеціаліста( а.с.8) закінчила Полтавській державний педагогічний університет ім. Короленка В.І. Таким чином, суд вважає факт проживання заявниці в м. Полтаві в період з червня 1991 року доведеним доказами, дослідженими судом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання на території України, включаючи час проголошення незалежності України за адресою м. Полтава, вул. М.Бірюзова, 90/14, кім.401. В судовому засіданні свою заяву [PERSON] підтримала, просить суд встановити факт проживання на території України, включаючи час проголошення незалежності України 24.08.1991 року. Представник зацікавленої особи відділу громадянства, імміграційної роботи та реєстрації фізичних осіб відділення ГІРФО Київського РВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області проти заяви незаперечила. Вважає, що заявником суду було надано достатньо доказів того, що заявниця в 1991 році проживала за адресою: [INFO]. Заслухавши заявника, представника зацікавленої особи відділення ГІРФО Київського РВ ПМУ УМВС, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги [PERSON] необхідно задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], народилась 25 грудня 1953 року в смт.Опішня. Згідно довідки, наданої В.о. директора ПТУ №4, [PERSON] проживає в гуртожитку ПТУ №4 м. Полтави, який розташований за адресою: м. Полтава, вул. Маршала Бірюзова, 90/14 з 1982 року(а.с.5). Як вбачається з трудової книжки, [PERSON] Л.Г.01.09.1971 року призначена на посаду лаборанта Опішнянської середньої школи, 15.08.1976 року закінчила Харківський державний педагогічний інститут, в період часу з 16.08.1976 року по 25.08.1977 року працювала на посаді вчителя російської мови та літератури в Новоалександрівськоїій школі, в період часу з 01.12.1977 року по 25.08.1982 року працювала вчителем української мови в Полтавській середній школі №1, з 26.08.1982 року по 08.06.2006 року працювала в СПТУ №4 (а.с.6-8), що також підтверджується довідкою виданою В.о. директора ПТУ №4 (а.с.9). Таким чином, суд вважає факт проживання заявниці в м. Полтаві в період з червня 1991 року доведеним доказами, дослідженими судом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Кобзарівської сільської ради Зборівського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просить визнати за ним право власності, в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, земельну ділянку, майновий сертифікат та грошові вклади, які належали її матері, мотивуючи свої вимоги тим, що він є спадкоємцем цього майна і прийняв спадщину. Відповідач надав заяву , в якій просить слухати справу без участі його представника, позов визнає. Суд, в силу п.2 ст.158 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу без участі відповідача. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив, що 09 червня 2008 року померла [PERSON] мати позивача, якій належали: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що по вул. Пісок,10 в с.Кобзарівка Зборівського району Тернопільської області, згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно; земельна ділянка, яка розташована на території Кобзарівської сільської ради площею 2,56 га, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №671272 від 07 березня 2002 року, майновий пай в С/с «Кобзарівська», згідно сертифікату ТР-VІІ №018615 від 19 лютого 2008 р. та грошові вклади у філії-Тернопільське облуправління Ощадбанку № 10019/023 на рахунках №91551-1134, №2607, що засвідчує довідка банківської установи. Позивач прийняв спадщину, вступив в управління спадковим майном, що підтверджується довідкою Кобзарівської сільської ради. Інші спадкоємці [PERSON] (батько позивача) та [PERSON] (брат позивача) відмовилась від своєї частки в спадковому майні в користь позивача, про що подали належно завірені заяви. Оцінивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Приймаючи до уваги, що позивач є спадкоємцем майна, згідно закону і прийняв спадщину, до нього правомірно перейшли права та обов'язки (спадщина ), отже за ним слід визнати право власності на спадкове майно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-18 00:00:00

Лікар-психіатр Тростянецької ЦРЛ смт. Тростянець Вінницької області [PERSON] звернувся до суду з заявою про надання амбулаторного лікування в примусовому порядку відносно громадянина [PERSON], [INFO], зазначаючи, що даний громадянин неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. академіка [PERSON] з встановленим діагнозом шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, в силу чого, під час загострення хвороби, не усвідомлює своїх вчинків та дій. Потребує періодичного обстеження та амбулаторного лікування, однак добровільно згоди на це не дає, внаслідок чого заявник змушений звернутись до суду. В судовому засіданні лікар-психіатр Тростянецької ЦРЛ смт. Тростянець Вінницької області [PERSON] підтвердив зміст викладеного в заяві. Прокурор в судовому засіданні підтримав в повному обсязі заявлені вимоги лікаря-психіатра Тростянецької ЦРЛ смт. Тростянець Вінницької області [PERSON] та не заперечував про їх задоволення. Вислухавши пояснення осіб, які взяли участь в розгляді справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав: Зміст оголошеного судом епікріза з історії хвороби [PERSON], свідчить про те, що він хворіє на психічний розлад з 1992 року, неодноразово лікувався в Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. академіка [PERSON], виписувався з покращенням. Останній раз, в 2008 році, перебував на лікуванні в вищезгаданому закладі, на що дав усвідомлюючу згоду. Зміст оголошеного судом повідомлення про хворого в якого спостерігались суїцідально-небезпечні дії, виданого21.02.07р., № 20974 заступником головного лікаря медичної частини ВОПНЛ ім. акад. [PERSON] [PERSON], вказує на наявність у [PERSON] захворювання на шизофренію. За таких обставин, взявши до уваги відсутність усвідомленої згоди на проведення амбулаторного лікування з боку [PERSON], суд вважає, що заява підлягає до задоволення, оскільки заявником подано беззаперечні докази тяжкого психічного розладу здоровя [PERSON], в силу чого останній, під час загострення хвороби, у звязку з погіршенням свого психічного стану, не усвідомлює значення своїх дій та послідуючих наслідків, що в разі не надання відповідної медичної допомоги можуть завдати значної шкоди здоровю хворого. Таким чином, суд вбачає за необхідне надати дозвіл на проведення амбулаторного лікування в примусовому порядку відносно громадянина [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-18 00:00:00

Лікар-психіатр Тростянецької ЦРЛ смт. Тростянець Вінницької області [PERSON] звернувся до суду з заявою про надання амбулаторного лікування в примусовому порядку відносно громадянки [PERSON], [INFO], зазначаючи, що дана громадянка неодноразово перебувалав на стаціонарному лікуванні у Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. академіка [PERSON] з встановленим діагнозом шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, в силу чого, під час загострення хвороби, не усвідомлює своїх вчинків та дій. Потребує періодичного обстеження та амбулаторного лікування, однак добровільно згоди на це не дає, внаслідок чого заявник змушений звернутись до суду. В судовому засіданні лікар-психіатр Тростянецької ЦРЛ смт. Тростянець Вінницької області [PERSON] підтвердив зміст викладеного в заяві. Прокурор в судовому засіданні підтримав в повному обсязі заявлені вимоги лікаря-психіатра Тростянецької ЦРЛ смт. Тростянець Вінницької області [PERSON] та не заперечував про їх задоволення. Вислухавши пояснення осіб, які взяли участь в розгляді справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав: Зміст оголошеного судом епікріза з історії хвороби [PERSON], свідчить про те, що вона хворіє на психічний розлад з 1995 року, неодноразово лікувалася в Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. академіка [PERSON], виписувалася з покращенням. Останній раз, в 2008 році, перебувала на лікуванні в вищезгаданому закладі, на що дала усвідомлюючу згоду. За таких обставин, взявши до уваги відсутність усвідомленої згоди на проведення амбулаторного лікування з боку [PERSON], суд вважає, що заява підлягає до задоволення, оскільки заявником подано беззаперечні докази тяжкого психічного розладу здоровя [PERSON], в силу чого остання, під час загострення хвороби, у звязку з погіршенням свого психічного стану, не усвідомлює значення своїх дій та послідуючих наслідків, що в разі не надання відповідної медичної допомоги можуть завдати значної шкоди здоровю хворого. Таким чином, суд вбачає за необхідне надати дозвіл на проведення амбулаторного лікування в примусовому порядку відносно громадянки [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved