Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-11 00:00:00

16 березня 2009 року закрите акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк \\далі позивач\\ звернувся з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на будинок № 6 по вул.Садова в с.Соловіївка Брусилівського району Житомирської області та виселення з будинку. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим,що Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк є правонаступником за всіма правами та обовязками Закритого акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк З жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № zrz0ga00004111\\далі договір\\ по якому [PERSON] Отримав кредит у розмірі 16095,00\\доларів США\\ зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованності за кредитом з кінцевим терміном повернення 3 жовтня ' 2013 року. З метою забеспечення своєчасного погашення кредитних коштів, а також відсотків за користування ними ,був укладений договір іпотеки,згідно якого відповідачем надано в застару будинок який розміщений в с.Соловіївка Брусилівського району Житомирської області по вул. Садова № 6 . Згідно даного договору ,іпотека поширюється на земельну ділянку. Так як відповідач порушив ст.ст. 526,527,530 ЦК України і загальна сума заборгованності склала 13298 ,06\\доларів США \\у позивача на підставі ст.1054 ЦК України є право вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно до ст.1 ст.ЗЗ Закону України Про іпотеку просить задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки і згідцо до ч.2 ст.39 вказаного Закону посить виселити мешканців з будинку № 6 по зул.Садова Брусилівського району Житомирської області знявши їх з реєстрації. Просив також стягнути судові витрати. Так як у будинку № 6 по вул.Садова с.Соловіївка Брусилівського району Житомирської області ,який є обєктом стягнення,проживали на момент заключения договору і проживають зараз неповнолітні діти\\а.с.85,86\\ ,для захисту їх прав,до справи було притягнено 3-особу орган опіки та піклування Брусилівської райдержадміністрації. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав ених в позовній заяві. Додатково представив суду довідку,що в будинку повул.Садовій № б ніхто з неповнолітніх та мололітніх не зареєстрований і не проживає. Раніше пояснював,що [PERSON] звертався до органу опіки та піклування Соловіївської сільської ради про дозвіл взяти кредит. Відповідач [PERSON] позов не визнав з тих підстав,що у будинку крім нього мешкають та зареєстровані неповнолітні діти і дружина. Він не заперечує,що має заборгованність за кредитом,не відмовляється його сплачуватщоднак в даний час не може у звязку з мировою кризою.В даний час жінка влаштувалася на роботу і він буде сплачувати кредит. Представник органу опіки та піклування Брусилівської райадміністрації в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог з тих підстав,що задоволення позову порушить прав;І неповнолітніх дітей, а також в звязку з тим, що при укладенні договору іпотеки були порущені вимоги законодавства щодо надання службою по справах дітей дозволу на укладення договору іпотеки в цілях недопущення порушення прав неповнолітніх. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника третьої особи органу опіки та піклування, вивчивши та оцінивши матеріали справи,докази на підставі ст.213 ЦПК України суд вважає можливим відмовити у задоволення позову з наступних підстав. Судом встановленого між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № ггг0§а00004111 від 3 жовтня 2007 року відповідоно до якого банк надав йому кредит у розмірі 16095,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.10.2013 року. Заборгованість на час подачі позову складає 13298,06 доларів США. Факт укладення кредитного договору та розмір заборгованості відповідач не оспорюється. На забезпечення кредитного договору мід позивачем та відповідачем був укладений догойір іпотеки № zrz0ga00004111 від 3 жовтня 2007 року відповідно до якого відповідач [PERSON] надав в іпотеку належний йому на праві власності будинок , розташований в с.Соловіївка, вул.Садова, 6 Брусилівського району Житомирської області. Як вбачається з пояснень сторін, при укладенні договору іпотеки не були враховані інтереси неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], та не було одержано дозволу органу опіки та піклування на укладення договору іпотеки. На час розгляду справи відповідач разом з дітьми мешкають та зареєстровані у будирку по вул.Садова, 6 в с.Соловіївка Брусилівського району Житомирської області. Іншого житла у відповідача під час судового розгляду не встановлено. Посилання позивача на те, що на час укладення договору іпотеки неповнолітні діти не були зареєстровані по зазначеному будинку, суд не може визнати обгрунтованим, в звязку з тим, що відповідно до п.4 ст.29 ЦК України,місцем проживання фізичної особи , яке не досягло 10-річного віку, є місцем проживання його батьків, а відповідно до ст.12 Закону України Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей, для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. 3 цих самих підстав суд визнає необгрунтованими посилання представника позивача на те, що відповідач відповідно до умов договору іпотеки не мав права реєструвати неповнолітніх по вказаній адресі, так як це порушує права неповнолітніх. Суд не приймає до уваги довідку представлену представником позивача про те,що в будинку № 6 по вул.Садова в с.Соловіївка Брусилівського району ніхто з неповнолітніх та малолітніх не зареєстрований та не проживає,так як вона була представлена на вимогу представити рішення органу опіки та піклування Соловіївської сільської ради про надання дозволу [PERSON] отримати кредит. Таким чином суд приходить до висновку про порушення при укладення і договору положень ст.12 Закону України Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей. Відповідно до ст.203 ч.б ЦК України , правочин що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх дітей. Враховуючи, що відповідач не звертався до суду з вимогою про визнання договору іпотеки недійсним, суд не вважає недоцільним застосовувати положення ч. 1 ст.215 ЦК України та визнавати договір іпотеки недійсним. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що кредитний договір не розірваний, відповідач не відмовляється від погашення боргу, суд вважає необгрунтованим вимоги позивача.

Outcome: dismissed