Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до КП «Комбінат шкільного харчування (надалі КП «КШХ») з вимогами про поновлення порушених трудових прав. Згідно позову просить суд встановити факт перебування її в трудових відносинах з відповідачем з 2.2.2009року, зобовязавши відповідача видати наказ про прийняття її на роботу на посаді двірника з 2.2.2009 року, зобовязати відповідача допустити її до роботи, стягнути з відповідача на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 27 квітня по 27 липня 2009 року в сумі 2573,40 грн., стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 1000 грн. В судовому засіданні представник позивача за усним клопотанням [PERSON] пояснив, що з 19.9.2007 року по 30.1.2009 року позивачка працювала на ЗАТ «Меркурій V» на посаді двірника. Наказом № 6-к від 30.1.2009 року її було звільнено за п. 5 ст. 36 КЗпП України (по переводу) до КП «КШХ». Першим робочим днем після звільнення з ЗАТ «Меркурій V» було 2.2.2009року, але замість наказу про прийняття на роботу, відповідач уклав з позивачкою цивільно-правову угоду. Підставою для цього було те, що вона не могла надати трудову книжку, оскільки після звільнення з ЗАТ «Меркурій-У» вона її отримала тільки 20.02.2009 р., а 23.02.2009р. вона звернулася до заступника директора КП «КШХ» [PERSON] з питанням про оформлення її працевлаштування, на що отримала відповідь, що до затвердження штатного розкладу треба буде працювати за цивільно-правовими угодами. 1.3.2009 року між позивачкою та КП «КШХ» була укладена трудова угода (цивільно-правова угода) № 1 строком до 1.4.2009 року. 2.4.2009 року новий директор КП «КШХ» [PERSON] запропонував позивачці укласти трудову угоду з КП «ЕДРП», погодившись з чим вона уклала трудову угоду (цивільно-правову угоду) № 35, строк дії якої з 2 по 27 квітня 2009 року. 27.4.2009 року директор КП «КШХ» повідомив її, що підприємство в її послугах не має потреби і вона вільна. Вважає, що оскільки була отримана згода від відповідача на підставі листа від 20.1.2009 року вих. № 23 на звільнення позивачки по переводу, фактично її допустили до роботи на посаді двірника, то з 1.2.2009 року між нею та відповідачем укладений трудовий договір. Всі її неодноразові звернення до відповідача з приводу роботи у КП «КШХ» не мали успіху, оскільки директор був відсутній. Все вищезазначене призвело до спричинення позивачці моральних страждань, оскільки вона вимушена шукати іншу роботу. Працевлаштуватися, коли скорочуються робочі міста не можливо. Інших джерел існування крім її заробітної плати у неї не має. Представник відповідач та третьої особи в судове засідання, повідомлені своєчасно, належним чином не зявилися, причину та обставини неявки не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутністю або відкладення судового засідання не надали, у звязку з чим, суд вважає можливим розглянути справу в порядку заочного провадження, посилаючись на її матеріали. Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи суд приходить до наступного. Згідно ч.З ст.10 та ч.І ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд надав рівні можливості сторонам у наданні доказів. На підставі ст. 43 Конституції України гарантується кожному право на працю, яке включає до себе можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку добровільно дає згоду. Згідно ст.24 КЗпП України укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства за погодженням між керівниками підприємств, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Позивачка на підставі наказу № 6-к від 30.1.2009 року була звільнена за п.5 ст.36 КЗпП України (по переводу) до КП «КІЇІХ» (а.с.5). Однак зазначає в позові, що була допущена до роботи на КП «КШХ» 2.2.2009 року. Згідно позовної заяви позивачка отримала трудову книжку тільки 20.02.2009 року Однак до суду з позовом про поновлення порушених трудових прав звернулася тільки 27.7.2009 року. Доказів звернення до керівництва КП «КШХ» для вирішення питання про працевлаштування позивачкою не надано. У відповідності до ст.233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. З заявами про поновлення строку звернення до суду позивачка, її представник не зверталися. 1 січня, 1 лютого, 1 березня та 2 квітня 2009 року між сторонами по справі укладалися цивільно-правові угоди (а.с.6-9). Відповідно до ч.З ст.203 ЦК України волевиявлення учасників даних правочинів є вільним і відповідає їх внутрішній волі. Частиною 3 ст.205 ЦК України передбачено, що правочин, для якого законом не встановлена обовязкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до чинного законодавства виконання робіт, надання послуг громадянином може здійснюватись як на підставі трудового договору, так і інших юридичних підставах, зокрема, на підставі цивільно- правового договору. За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), яка включена до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою; працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації: працівник підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку тощо. За цивільно-правовим договором, зокрема за трудовою угодою - договором підряду оплачується не процес праці, а її результат. Він визначається після закінчення роботи та оформляється актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата та інше. Враховуючи, що між сторонами по справі укладалися цивільно-правові угоди, які не визнані недійсними, неможливістю виконувати одну і ту ж роботу за трудовим та цивільно- правовим договором на території міського ринку, відсутність посади в штатному розкладі КП «КШХ», виконання роботи позивачкою без підпорядкованості внутрішньому трудовому розпорядку підприємства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed