Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-06 00:00:00

В жовтні 2009 року позивач звернулась до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків, посилаючись на те, що з 1996 року працювала, підземною стовбуровою, а з 01.04.09 працює прибиральником дільниці №44 шахти "Батьківщина" яка є структурним підрозділом ВАТ " Криворізький залізорудний комбінат" , де і заподіяна шкода її здоров'ю. У зв'язку із заподіянням шкоди, 27.03.2009р. пройшла огляд МСЕК, де їй було встановлено з 23.03.09р. 30% втрати професійної працездатності і третя група інвалідності.У зв'язку із заподіянням шкоди Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області постановою № 0407/14793/14793.1/3 від 09.04.2009 р. призначив їй щомісячні страхові виплати по 521,80 грн., виходячи із середньомісячного заробітку в сумі 1739,34грн., що передували настанню страхового випадку і відсотка втрати професійної працездатності (1739,34*30%). Крім того, їй була нарахована одноразова допомога в розмірі граничної суми 40140,00 грн., але моральна шкода у відповідності до ст.ст. 23,1167,1168 ЦК України, їй відповідачем відшкодована не була. Понад 12 років вона працювала в умовах важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, запиленості, шуму. У зв'язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці позивач отримала професійні захворювання, і їй був встановлений діагноз: Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. ( пиловий бронхіт першої - другої ст.. емфізема легень першої-другої ст.) ЛН другого ст. бронхіт. ЛН першого ст. У зв'язку із профзахворюванням вона часто перебуває на лікуванні, як на стаціонарному, так і на амбулаторному. Згідно виписки з амбулаторної карти з 2006 року хворіє хронічним бронхітом. Регулярно отримувала амбулаторне і санаторно-курортне лікування. Погіршення стану відзначається з 2008 року посилилась задишка при фізичному навантажені, сухий кашель, головний біль. Внаслідок професійного захворювання вона постійно зазнає фізичного болю і страждань. Професійне захворювання спричинило погіршення реалізації її фізичних і професійних можливостей, від незначного фізичного навантаження відчуває задуху і недостатність кисню, швидко втомлюється і зазнає фізичного болю, неспроможна виконувати роботу по дому, в наслідок свого фізичного стану вимушена змінити спосіб життя, тому вважає що їй заподіяна моральна шкода. Згідно, чинного законодавства відповідач несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові травмуванням або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому внаслідок фізичного або психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. Просила стягнути з Відкритого акціонерного товариства " Криворізький залізорудний комбінат" на її користь моральну шкоду у розмірі 90000,00 грн. В судовому засіданні позивач і представник позивача в особі [PERSON] позов підтримали, просили стягнути на користь позивача в відшкодування моральної шкоди 90 000 гр.. Представник відповідача відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» в особі [PERSON] позов не визнала. Вислухавши сторони, дослідив матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за такими підставами. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що з 1996 року позивач працювала підземною стовбуровою, а з 01.04.09 працює прибиральником дільниці №44 шахти "Батьківщина", яка є структурним підрозділом ВАТ " Криворізький залізорудний комбінат", де і заподіяна шкода її здоров'ю. У зв'язку із заподіянням шкоди, 27.03.2009р. пройшла огляд МСЕК, де їй було встановлено з 23.03.09р. 30% втрати професійної працездатності і третя група інвалідності. У зв'язку із заподіянням шкоди Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області постановою № 0407/14793/14793.1/3 від 09.04.2009 р. призначив їй щомісячні страхові виплати по 521,80 грн., виходячи із середньомісячного заробітку в сумі 1739,34грн., що передували настанню страхового випадку і відсотка втрати професійної працездатності (1739,34*30%). Крім того, їй була нарахована одноразова допомога в розмірі граничної суми 40140,00 грн., але моральна шкода у відповідності до ст.ст. 23,1167,1168 ЦК України, їй відповідачем відшкодована не була. Згідно записів у трудовій книжці, акту розслідування хронічного професійного захворювання від 03.03.2009 року, санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, позивач понад 12 років працювала в умовах важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, запиленості, шуму, при цьому піддавалася шкідливому впливу наступних виробничих факторів: шум 91 dБA при ГДН 80 dБA ; відносна вологість повітря 98% при N до 30-80%; запиленість 4,2 мг/м3 при ГДН 2,0 мг/м3 протягом 97,2% робочої зміни; температура повітря +18 град. С при нормі +16-19 град. С.; нахили корпуса - вимушені, більше 30 град. ( кількість за зміну) 108 разів при нормі 51-100 раз. Важкість праці відноситься до 3-го класу 2 ступеня шкідливості, що зазначено в Акті № 10 розслідування професійного захворювання від 03.03.2009 р., санітарно гігієнічній характеристики умов праці від 18.06.2008р. У зв'язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці позивач отримала професійні захворювання, і їй був встановлений діагноз: Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. ( пиловий бронхіт першої - другої ст.. емфізема легень першої-другої ст.) ЛН другого ст. бронхіт. ЛН першого ст. У зв'язку із профзахворюванням позивач часто перебуває на лікуванні, як на стаціонарному, так і на амбулаторному. Згідно виписки з амбулаторної карти з 2006 року позивач хворіє хронічним бронхітом. Регулярно отримувала амбулаторне і санаторно-курортне лікування. Погіршення стану відзначається з 2008 року посилилась задишка при фізичному навантажені, сухий кашель, головний біль. Внаслідок професійного захворювання вона постійно зазнає фізичного болю і страждань. Професійне захворювання спричинило погіршення реалізації її фізичних і професійних можливостей, від незначного фізичного навантаження відчуває задуху і недостатність кисню, швидко втомлюється і зазнає фізичного болю, неспроможна виконувати роботу по дому, в наслідок свого фізичного стану вимушена змінити спосіб життя. Висновком МСЕК від 27.03.2009 року позивачу встановленно первинно 30% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності. Таким чином у позивача на підставі висновку МСЕК від 27.03.2009 року виникло право на відшкодування моральної шкоди. Згідно акту № 10 розслідування професійного захворювання від 03.03.2009 р., професійне захворювання виникло в налідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку адміністрації шахти «Саксагань» ВО «Кривбасруда» та шахти «Родина» ВАТ «Кривбасзалізрудком». Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. 3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків. Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. 3 Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року». Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин. Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, безпідставні, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач була ознайомлена із шкідливими умовами праці, погодилася з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку рівень фізичного перевантаження, як одного із шкідливих факторів, що став причиною профзахворювання позивача, перевищував гранично-допустимі норми, і причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії \~при \~розслідуванні профзахворювання, і які не оспорило підприємство-відповідач. \~ \~ Отже, в судовому засіданні встановлено, \~що \~при \~виконанні \~трудових \~обовязків здоровю позивача була заподіяна шкода \~професійним захворюванням, \~винним в отриманні позивачем професійного захворювання є відповідач. Від професійного захворювання позивач \~втратила працездатність в розмірі 30 % та їй встановлено 3 групу інвалідності. Від професійного захворювання позивач \~переносить \~фізичний \~біль. При вказаних \~обставинах \~суд \~вважає, що професійним захворюванням порушено звичайний \~для \~неї спосіб життя, вона \~ вимушена \~витрачати \~додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання. \~ \~ \~ Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України та акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4, який затверджений головним санітарним лікарем Саксаганського району 03. 03. 2009 року, виписки із історії хвороби позивача [PERSON] НД1 промислової медицини, суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. У звязку з професійним захворюванням позивача змінився її спосіб та якість життя, що завдає їй моральних страждань. Вона постійно відчуває задуху, слабкість, підвищену втомленість, Такий стан не дає їй можливості спокійно спати ночами, займатися домашнею роботою. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що вперше позивачу встановлено 30% втрати працездатності та третю групу інвалідності, а також характер захворювання, пов'язаних з заподіянням профзахворюванням фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягнути з відповідача ВАТ "Криворізький залізорудний комбінат" на її користь 5000 гри у відшкодування моральної шкоди. На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: approved