Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права на земельну ділянку розміром 356 кв.м., яка згідно Державного акту на право користування землею№065291 від 1991 р. ПМК-2 належить йому та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою У ході розгляду справи позивач двічі уточнив та доповнив позов до [PERSON] вимогами про визнання за ним права на земельну ділянку площею 365 кв.м. та про визнання неправомірним і скасування рішення 32 сесії 4 скликання Цюрупинської міської ради від 22.07.2005 року про надання для приватизації [PERSON] земельної ділянки площею 716 кв.м. по вул. Радянська, 214 для ведення особистого селянського господарства та просив залучити Цюрупинську міську раду у якості третьої особи. Ухвалою суду від 23.03.2010 року судом у якості співвідповідача до участі в справі залучено Цюрупинську міську раду. В судовому засіданні позивач та його представники [PERSON] та [PERSON] позов підтримали. [PERSON] суду пояснив, що з 1991 року фактично користується земельною ділянкою площею 1135 кв.м. по пров. Миколаївському, 12 в м. Цюрупинську. тоді як фактично надана йому земельна ділянка як працівнику ПМК-2 тресту «Спецриббуд», становила 1481 кв.м., на підтвердження чого надав суду копії наказів за підписом начальника ПМК-2 від 06.12.1991 р. за №148 про виділення земельної ділянки площею 655 кв.м. по пров. Миколаївському, 12 для будівництва індивідуального житлового будинку, за №107 від 14.12.1992 року - 293 кв.м. для забудову приватних будинків до раніше виділених ділянок , та копію наказу за підписом генерального директора ВО «Херсонриббуд» за №3 від 17.01.1995 року про виділення додаткової площі під забудову приватних будинків до раніше виділених ділянок у розмірі 533 кв.м. При цьому пояснив, що рішенням Цюрупинської міської ради №322 від 11.12.1991 року йому затвердили у користування для забудови будинку лише 600 кв.м., на що у нього є генеральний план забудови. Однак він вважає, що оскільки підприємству, де він працював, Державним актом було виділено землю під забудову дитячого садка та для будівництва будинків для працівників ПМК-2, то наказами керівника йому було надано у користування земельну ділянку 1481 кв.м., частину якої - 345 кв.м відповідач самочинно захопила з його наділу, а в 2005 році, коли вже він звернувся до суду Цюрупинська міська рада безпідставно прийняла рішення та надала дозвіл на приватизацію [PERSON], яка проживає з ним по сусідству по вул. Радянська, 214, земельної ділянки площею 716 кв.м. для ведення ОСЕ. Ці дії відповідачів вважає неправомірними і просить скасувати рішення 32 сесії 4 скликання Цюрупинської міської ради від 22.07.2005 року в частині надання [PERSON] земельної ділянки площею 716 кв.м. та визнати за ним право на земельну ділянку площею 356 кв.м. і усунути перешкоди, які чинить йому [PERSON] у користуванні належною йому земельною ділянкою. Представник позивача [PERSON] надала суду аналогічні пояснення. На вимогу суду уточнити площу земельної ділянки, на яку претендує позивач, позивач та його представник уточнили в усному порядку - на площу в 346 кв.м по вул. Радянській, 214 в м. Цюрупинську. Представник позивача [PERSON] суду пояснив, що на підставі Державного акту серії Б за №065291, виданого відповідно до рішення Цюрупинської міської ради народних депутатів від 1991 року ПМК -2 тресту «Спецриббуд», де працював позивач, було передано 2,5 га землі в м.Цюрупинську по вул.Комсомольскій у постійне та безоплатне користування. За цим актом передбачалося забудову дитячого садка та житлових будинків для працівників ПМК-2 на площі 1.8 га. Тому за наказами начальник ПМК-2 надав [PERSON]СМ. земельні ділянки, з якої 346 кв.м. самочинно зайняла [PERSON] Це може бути видно по генеральному плану забудови міста Цюрупинська. Також пояснив, що план відводу позивач має лише на земельну ділянку площею 600 кв.м. за вказаною адресою, фактично у нього в користуванні знаходиться 1310 кв.м., в той же час у [PERSON] площа земельної ділянки встановлена у розмірі 1716 кв.м. згідно з протоколом узгоджувальної комісії від 17.02.2005 року відповідно до кадастрових планів, складених ТОВ «Фелія» при підготовці до приватизації земельних ділянок. Сторонам було запропоновано приватизувати землю по фактичному користуванню, або звернутися до суду. Однак поки позивач звернувся до суду. відповідач приватизувала землю. Просить визнати за ним право на земельну ділянку площею 346 кв. м., усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та скасувати рішення 32 сесії 4 скликання Цюрупинської міської ради від 22.05.2005 року про надання для приватизації [PERSON] земельної ділянки площею 0.716 га для ведення особистого селянського господарства. Відповідач [PERSON] позов не визнала, про що подала письмові заперечення. Суду пояснила, що її покійні батьки користувалися земельною ділянкою, яка була огороджена з 1962 року і в лютому 2005 року під час розгляду заяви [PERSON] було встановлено, що огорожа ніколи не переносилася, що визнавав і позивач. По фактичному користуванню у 2005 році їм було запропонувати приватизувати земельні ділянки, що вона і зробила, отримала державні акти для обслуговування житлового будинку та для ведення ОСГ. Вважає, що позивач не надав суду належних доказів на підтвердження того, що вона самочинно зайняла частину наданої йому земельної ділянки, оскільки плану відводу на 1500 кв.м., на які він претендує, позивач не має. У позові просить відмовити за необґрунтованістю. Представник відповідача [PERSON] суду пояснив, що позивач не надав суду доказів на підтвердження адреси розташування земельної ділянки та її конфігурації по периметру, не надав докази про те, що земельні ділянки йому відведені в натурі на місцевості площею, що перевищує 600 кв.м. , тому його вимоги є необгрунтовані і у їх задоволенні просить відмовити. При цьому відповідач є власником житлового будинку з 20.05.1992 року по вул.. радянській, №214, і земельна ділянка, на якій розташовано житловий будинок розміщена була на землях радгоспу, а не ПМК-2 відповідно до договору дарування. В подальшому вона використала право на приватизацію, отримала державні акти. Позивач зазначив, що навіть існуюча між їх ділянками огорожа ніколи не була порушена з боку [PERSON] [PERSON] після отримання наказів не доклав зусиль для належного оформлення земельної ділянки в цілому. Представник Цюрупинської міської ради [PERSON] позовні вимоги не визнала і суду пояснила, що земельні ділянки по вул.Радянській. 214, які надані у приватну власність [PERSON]. перебували у комунальній власності територіальної громади Цюрупинської міської ради і остання ними фактично користувалася тривалий час, тому відповідно до положень ст. 118, ст..І21 ЗК України в межах передбачених норм за її заявою відповідно до цільового призначення земельної ділянки нею приватизовано дві ділянки для обслуговування житлового будинку та для ведення ОСГ за однією адресою. Вимоги в частині визнання за [PERSON] права на 346 кв.м. вважає необгрунтованими, оскільки позивачу рішенням сесії від 22.12.2004 року також надано дозвіл на виготовлення землевпорядної документації на приватизацію 1000 кв.м. для обслуговування житлового будинку, та 310 кв.м. -для ведення ОСГ. У задоволенні вимог позивача просить відмовити. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необгрунтовані і у їх задоволенні належить відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] фактично користується земельною ділянкою загальною площею 1310 кв.м., з якої відповідно до рішення №322 від 11.12.1991 року Цюрупинської міської ради народних депутатів, що підтверджено генеральним планом йому надано у постійне користування для забудови житлового будинку і надвірних будівель земельну ділянку площею 600 кв.м. по пров. Миколаївському, 12 в м. Цюрупииську. Згідно наказів за підписом начальника ПМК-2 від 06.12.1991 р. за №148 [PERSON] виділено земельні ділянки площею 655 кв.м. по пров. Миколаївському. 12 для будівництва індивідуального житлового будинку, за №107 від 14.12.1992 року - 293 кв.м. для забудови приватних будинків до раніше виділених ділянок , та наказом за підписом генерального директора ВО «Херсонриббуд» за №3 від 17.01.1995 року - 533 кв.м. для забудови, однак зазначені накази не затверджені рішенням міської ради. Згідно архівної довідки архівного відділу Цюрупинської РДА від 01.03.2010 року рішенням Цюрупинської міської ради за №3 15 від 22.12.1999 року [PERSON] надано у приватну власність безоплатно земельну ділянку по пров. Миколаївському, 12 площею 900 кв.м.. план відводу земельної ділянки відсутній. Рішенням сесії Цюрупинської міської ради №470 від 22.12.2004 року [PERSON] надано дозвіл на виготовлення землевпорядної документації для передачі земельної ділянки у власність згідно поданої заяви, зокрема - 1000 кв.м. - для обслуговування житлового будинку, та 310 кв.м. для ведення ОСГ, яке позивачем не використано і приватизацію не завершено. Відповідачу [PERSON] рішенням сесії Цюрупинської міської ради №574 від 22.07.2005 року затверджено технічну документацію та проект відведення земельної ділянки по вул. Радянській. 214 для передачі у приватну власність площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,716 га - для ведення ОСГ, з передачею у власність зазначених земельних ділянок з присвоєнням кадастрових номерів, відповідно до яких останньою оформлено два державні акти на право власності на земельні ділянки, копії яких судом досліджені. Таким чином, встановлені судом обставини у справі, які підтверджені належними доказами і оцінені судом, свідчать про те, що позивач не має права на земельну ділянку площею 346 кв.м.. що знаходиться у власності відповідача. Зважаючи на те, що [PERSON] при захисті своїх прав посилається на копії наказів за 1991, 1992,1995рр.. то суд в цій частині застосовує чинне на той час земельне законодавство відносно перевірки його позиції щодо правомірності надання йому земельних ділянок. Наявність рішення №322 від 1 1.12.1991 року Цюрупинської міської ради народних депутатів про надання позивачеві земельної ділянки площею 600 кв.м. що підтверджено генеральним планом відведення її в натурі, відповідачами не оспорюється, тому в цій частині ця обставина приймається судом відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦК України як обставина, що не підлягає доказуванню. Відповідно до положень ст. 22 ЗК України 1992 року право власності на земельну ділянку або право користування наданою земельної ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості ) та одержання документа що посвідчує це право. Ст. 63 цього Кодексу було закріплено, що до земель міст належить всі землі в межах міста і вони перебувають і віданні міської ради депутатів трудящих. Відповідно до ст. 67 зазначеного ЗК України громадянам за рішенням міської ради надається у власність або користування земельна ділянка для будівництва індивідуального житлового будинку, господарських будівель гаражів і дач. Максимальний розмір присадибної земельної ділянки на території міста було встановлено у 0.1 га. Таким чином, основною умовою для підтвердження законності надання у користування земельної ділянки було отримання документа, що посвідчує право на це, а виходячи з того, що земля на території міста знаходилася у віданні місцевої ради, то цим документом в першу чергу мало бути рішення ради, невід*ємним додатком до якого має бути план відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості). Позивач не надав доказів на підтвердження того, що земельна ділянка згідно наказу за №107 від 14.12.1992 року площею 293 кв.м. та наказу №3 від 17.01.1995 року площею 533 кв.м. ним була отримана у користування на законних підставах. Наявність рішення міськради за №315 від 22.12.1999 року без доказів щодо відведення в натурі також не може слугувати доказом обгрунтованості позиції позивача. Також суд вважає необгрунтованим посилання на Державний акт на право користування землею , виданого на ПМК-2, оскільки цей документ діяв тимчасово і немає ніяких підстав вважати, що земельні ділянки, за наказами, надавалися за рахунок земель ПМК -2 і були первинно вилучені з користування ПМК-2. Вважаючи зазначені докази необгрунтованими суд оцінює їх критично і не приймає їх до уваги. Судом також не отримано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач [PERSON] самочинно зайняла земельну ділянку, належну позивачеві. Останній у ході надання пояснень підтвердив, що межа між їх ділянками ніким не порушувалася, пояснив, що в натурі йому земельну ділянку конкретно не виділяли в більшій . ніж 600 кв.м., кількості , а також те, що йому невідомо з яких причин міська рада не затвердила копії наказів ПМК -2 про надання йому земельних ділянок, навіть не пояснив, чи фактично звертався він з цими наказами до міської ради для затвердження. З чого суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача в частині усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Відповідно до положень ч.1ст. 33 ЗК України, в редакції 2005 року, згідно з якою громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. Тому відповідач отримала земельну ділянку у власність для ведення ОСГ площею 0,716 кв.м. на законних підставах і за рахунок земель територіальної громади, максимальна площа земель такого цільового призначення відповідно до ст. 121 ЗК України встановлена у 2.0 га. Так і відповідно до положень ст. 121 ЗК України в редакції на 2005 рік відповідач використала своє право на приватизацію земельної ділянки в межах міста у розмірі, що не перевищує встановлені межі - 0.1 га, звернувшись на законних підставах з заявою про це згідно ст. 1 18 ЗК України в редакції 2005р. Окрім того, відповідно до п/п "в" п.18: Постанови ПВС України від 19 березня 2010 р. за N 2 «Про внесення змін та доповнень до Постанови Пленуму Верховного Суду України від І6.04.2004р №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» - з 1 січня 2002 р. відповідно до статті 125 ЗК право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Як встановлено з наданих відповідачем документів, кадастрова документація її ділянок відповідає вимогам чинного законодавства, приватизації їх передували виготовлення необхідної землевпорядної документації та її затвердження. Тому підстав вважати незаконними та скасовувати рішення сесії Цюрупинської міської ради №574 від 22.07.2005 року, яким затверджено технічну документацію та проект відведення земельної ділянки по вул. Радянській. 214 для передачі у приватну власність площею 0.1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0.716 га для ведення ОСГ". з передачею у власність зазначених земельних ділянок, у суду немає. За таких обставин, суд відмовляє позивачеві у позові за необґрунтованістю всіх заявлених ним вимог. Витрати по сплаті коштів з 1ТЗ у справі віднести на позивача.

Outcome: approved