Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача АБ «МетаБанк» про стягнення пені, трьох процентів річних, втрат від інфляції за неналежне виконання грошових зобов'язань, та відшкодування матеріальної шкоди, вказавши в позовній заяві, що 29.10.2007 р. між позивачкою та АБ «МетаБанк» був укладений договір № 213510001326 банківського вкладу (депозиту). На підставі п. 1.2 договору відповідач приймає грошові кошти позивачки, зараховує їх на депозитний рахунок, забезпечує повернення вкладу з нарахуванням та виплатою процентів по вкладу на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 2.4.5 договору позивачка має право достроково розірвати договір і тримати суму вкладу в порядку, передбаченому п.п. 3.2 - 3.5 цього договору, якщо вклад не обтяжений заставою та якщо інше не встановлено законодавством України. На виконання вищезазначених умов договору позивачка неодноразово зверталася до доповідача про дострокове розірвання договору та суми вкладу, але відповідач відмовив у розірванні договору та поверненні вкладу. Сподіваючись на своєчасне повернення вкладу, позивачка розраховувала придбати автомобіль Hyndai Tacson 2,0 М/Т, вартість якого станом на 3.11.2008 р. становила 115800 грн. 00 коп., про що свідчить рахунок-фактура № СФ-0003850 від 10.11.2008р. На момент повернення вкладу вартість автомобіля складала 157000 грн. 00 коп., про що свідчить рахунок-фактура № СФ-0005646 від 25.09.2009р. Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України позивачка вважає, що її матеріальні збитки складають 41200 грн. 00 коп. Представник позивача звернувся до банку із заявою № 274.1 від 13.01.2009 р. про дострокове розірвання договору 213510001326 банківського вкладу (депозиту) та повернення суми вкладу, листом від 27.01.2009 р. за вих.. № 32-50/1032 відповідач відмовив представнику позивачки у достроковому розірванні договору, посилаючись на Постанову Правління Національного банку України № 413 від 05.12.2008 р., а також на лист Національного банку України № 22-310/946-17250 від 06.12.2008 р., якими банкам заборонено здійснювати дострокове повернення депозитів. Так як позивачка вперше звернулася до відповідача 22.11.2008 р. із заявою про дострокове розірвання договору, то обов'язок повернути грошові кошти відповідач повинен був виконати не пізніше 29.11.2008 р. Свої зобов'язання щодо повернення депозитного вкладу відповідач виконав лише 30.09.2009 р., тобто після настання строку його повернення. За таких обставин позивачкою було проведено нарахування інфляційних втрат за період з 30.11.2008 р. по 29.09.2009 р. на суму 14238 грн. 87 коп., трьох відсотків річних від простроченої суми за період з 30.11.2008 р. по 29.09.2009 р. на суму 3023 грн. 34 коп., а також відповідно до п. 5.1 договору було проведено нарахування пені за період з 30.11.2008 р. по 29.09.200р. на суму 23216 грн. 70 коп. Просить стягнути з відповідача на її користь суму інфляційних втрат у розмірі 14238 грн. 87 коп., три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 3023 грн. 34 коп., суму пені у розмірі 23216 грн. 70 коп., суму матеріальних збитків у розмірі 41200 гри. 00 коп., а також судовий збір у сумі 816 грн. 79 коп. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн. 00 коп. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав, наполягає на задоволенні позовних вимог за мотивами, вказаними в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що у відповідності до п. 2 Постанови Правління НБУ № 413 від 04.12.2008р. банкам заборонено робити дострокове повернення депозитів. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦКУ, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.. 530 ЦК України - якщо строк(термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги , кредитор має право вимагати його виконання у будь який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1060 Цивільного кодексу України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Згідно ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1058 Цивільного кодексу України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. Згідно ч 2 ст. 633 Цивільного кодексу України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що дійсно 29.10.2007 р. між позивачкою та АБ «МетаБанк» був укладений договір № 213510001326 банківського вкладу (депозиту). На підставі п. 1.2 договору відповідач приймає грошові кошти позивачки, зараховує їх на депозитний рахунок, забезпечує повернення вкладу з нарахуванням та виплатою процентів по вкладу на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 2.4.5 договору позивачка має право достроково розірвати договір і отримати суму вкладу в порядку, передбаченому п.п. 3.2 - 3.5 цього договору, якщо вклад не обтяжений заставою та якщо інше не встановлено законодавством України. На виконання вищезазначених умов договору позивачка неодноразово зверталася до відповідача про дострокове розірвання договору та суми вкладу, але відповідач відмовив у розірванні договору та поверненні вкладу. Представник позивача звернувся до банку із заявою № 274.1 від 13.01.2009 р. про дострокове розірвання договору № 213510001326 банківського вкладу (депозиту) та повернення суми вкладу, листом від 27.01.2009 р. за вих.. № 32-50/1032 відповідач відмовив представнику позивачки у достроковому розірванні договору, посилаючись на Постанову Правління Національного банку України № 413 від 05.12.2008 р., а також на лист Національного банку України № 22-310/946-17250 від 06.12.2008 р., якими банкам заборонено здійснювати дострокове повернення депозитів. Так як позивачка вперше звернулася до відповідача 22.11.2008 р. із заявою про дострокове розірвання договору, то обов'язок повернути грошові кошти відповідач повинен був виконати не пізніше 29.11.2008 р. Свої зобов'язання щодо повернення депозитного вкладу відповідач виконав лише 30.09.2009 р., тобто після настання строку його повернення. За таких обставин нарахування інфляційних втрат за період з 30.11.2008 р. по 29.09.2009р. на суму 14238 грн. 87 коп., трьох відсотків річних від простроченої суми за період з 30.11.2008 р.по 29.09.2009 р. на суму 3023 грн.. 34 коп. суд вважає законним і таким що підлягає стягненню з відповідача. Щодо нарахування пені за період з 30.11.2008 р. по 29.09.2009 р. на суму 23216 грн.70 коп., та це не передбачено кредитним договором , крім того рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 26.05.2009 року , кредитний договір банківського вкладу № 213510001326 був розірваний і при цьому слід було ставити питання про стягнення пені,якщо це було передбачено кредитним договором.. Щодо стягнення матеріальної шкоди в розмірі 41200 гривень, то в цій частині в позові слід відмовити окільки при винесені рішення Лнінського районного суду м.Запоріжжя від 26.05.2009 року вже розглядалось питання про стягнення шкоди і в цій частині позову було відмовлено . Рішення набуло законної сили. При розгляді цієї ж справи позивачка також не надала належних, припустимих та переконливих доказів того, що саме з вини банку , позивачка не змогла купити автомобіль , і що взагалі вона мала намір придбати автомобіль , оскільки довідки надані позивачкою не вказують на її намір придбати автомобіль, а в цих довідках вказана лише вартість автомобіля. Підлягає стягненню з відповідача також судовий збір у сумі 172 грн. 62 коп. та витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн. 00 коп. З урахуванням викладеного , з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 17554 грн. 83 коп.( нарахування інфляційних втрат на суму 14238 грн. 87 коп. + три відсотки річних від простроченої суми на суму 3023 грн. 34 коп. + судовий збір у сумі 172 грн. 62 коп. + витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн. 00 коп. = 17554грн. 83 коп.)

Outcome: partial