Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд с позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування збитків. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та майстром гірничої дільниці ВТБ [PERSON] за наказом № 148-к/а від 16.08.2007 року було розірвано трудові відносини на підставі п.4 ст.40 КЗпПУ (за прогул без поважних причин). [PERSON] до звільнення були нараховані та виплачені опускні, що з урахуванням відпрацьованого часу перевищували належну йому суму на 1495.09 грн. Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 18.11.2008 року в частині стягнення з [PERSON] переплаченої суми в розмірі 787,09 грн. було відмовлено. В наслідок нестягнутої з [PERSON] суми підприємству завдані збитки, які позивач просить стягнути з начальника дільниці [PERSON], з причини несвоєчасного повідомлення про невихід [PERSON] на роботу, та з інспектора розрахункового сектору [PERSON], яка не здійснила нарахування відпускних відповідно до кількості відпрацьованих [PERSON]М, днів. В судовому засіданні представником підприємства [PERSON], діючим на підставі довіреності, позовні вимоги та їх обґрунтування підтримано в повному обсязі. Відповідач [PERSON]. в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглянути позов у його відсутності. Позовні вимоги не визнав, оскільки відповідно до посадової інструкції начальника дільниці ВТБ. він не має відношення до нарахування та виплати робітникам заробітної плати. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] - інспектор розрахункового сектору, позов не визнала, суду пояснила, що наказом по підприємству № 493 від 20.06.07р. [PERSON]. була надана відпустка тривалістю 31 календарний день з 20.07.07р. по 19.08.07 року, у відповідності до наказу вона здійснила нарахування сум на користь відпускника. Просила відмовити в задоволенні позову так як вона діяла у відповідності до наказу, в межах своїх повноважень, добросовісно виконуючи покладені на неї обовязки. З'ясувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову на підставі наступного. В судовому засіданні встановлено, що дійсно [PERSON] були нараховані відпускні суми які ввійшли в його заробітну плату за червень 2007р., та були виплачені йому в липні цього ж року. В серпні 2007р. наказом по підприємству № 148-к/а від 16.08.07р. його було звільнено по ст.40 п.4 КЗпП України за прогули з 10.07.07р. Після звільнення підприємством було зроблено перерахунок раніше виплачених [PERSON] відпускних сум до фактично відпрацьованого ним часу за 2007 рік, в наслідок чого була визначена заборгованість [PERSON] перед підприємством в сумі 1495,09грн. Позов до [PERSON] про повернення позивачу зайво виплачених сум було частково задоволено рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 18.11.2008 року, однак залишилась не відшкодованою сума 787,09грн., на яку розповсюджується ст.1215 ЦК України. (а.с.9) Суд не може прийняти до уваги пояснення представника позивача, стосовно безвідповідального ставлення відповідача [PERSON] до покладених на нього обовязків щодо несвоєчасного повідомлення про невихід на роботу [PERSON], так як на момент його не виходу, грошові кошти були вже виплачені у відповідності до наказу №493 20.06.2007 року. Суд не може прийняти до уваги пояснення представника позивача, стосовно безвідповідального ставлення відповідача [PERSON] до покладених на неї обовязків, так як вона належним чином у відповідності до посадової інструкції виконала наказ №493 20.06.2007 року. Відповідач [PERSON] діяла у відповідності до положень п.19 розділу Колективного договору ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», згідно якого відпускні суми виплачуються працівнику разом з заробітною платою за місяць який передує місяцю відпустки. У відповідності до ст.. 60 ЩІК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у якіх беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини. Відповідно ч.І ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала. Частина 2 ст.1166 ЦК України передбачає, що особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Так як позивачем не надано суду ніяких підтверджень наявності вини з боку відповідачів, яка б потягла спричинення шкоди позивачу, суд вважає необхідним відмови в задоволенні позову. На підставі вище викладеного, у відповідності до ст. 1166 ЦК України,

Outcome: dismissed