Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-02 00:00:00

Івано-Франківський транспортний прокурор звернувся в суд в інтересах держави в особі Міністерства транспорту і звязку України, Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця» та його структурного відокремленого підрозділу «Коломийська дистанція колії» з позовом до Делятинської селищної ради, управління земельних ресурсів у Надвірнянському районі та [PERSON] про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Свої вимоги мотивує тим, що транспортною прокуратурою проведено перевірку вимог земельного законодавства і в ході якої було встановлено, що земельна ділянка площею 0,519 га, яка розташована на 35 км ПК 2-7 перегону Товмачик Делятин знаходиться у смузі відведення ДТГО «Львівська залізниця» і відноситься до земель транспорту та передана «Івано-Франківській дистанції колії» для виконання покладених на неї завдань. Однак, Делятинською селищною радою Надвірнянського району без погодження з ДТГО «Львівська залізниця» ніби-то прийнято рішення, яким вилучено зазначену земельну ділянку у Львівської залізниці як добросовісного і законного землекористувача та 24.12.1998 року видано відповідачу [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю, згідно якого їй передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,519 га, що у смузі відведення залізниці на 35 км ПК 2-7 перегону Товмачик-Делятин. Спірна земельна ділянка вибула із постійного користування ДТГО «Львівська залізниця» поза її волею, питання про її вилучення не вирішувалося. Окрім того відсутнє рішення сільської ради, на підставі якого було видано Державний акт на імя [PERSON] Тому Державний акт серії ІУ-ІФ № 09-03-2/000404 на право власності на земельну ділянку на імя [PERSON] є недійсним і не може залишатися всилі. В судовому засіданні прокурор та представники ДТГО «Львівська залізниця» і його структурного підрозділу «Коломийська дистанція колії» позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, просять постановити рішення, яким визнати недійсними з моменту винесення Державний акт на право власності на земельну ділянку на імя [PERSON] серії ІУ-ІФ № 09-03-2/000404 від 24.12.1998 року. Представник Делятинської селищної ради в судовому засіданні заявлений позов не визнала, суду пояснила, що рішення про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам с-ща Делятин селищна рада приймала в межах своєї компетенції, земельні ділянки виділялися громадянам із земель запасу селищної ради. Рішення про передачу земельних ділянок в власність громадянам, в тому числі і [PERSON], вирішувалось на сесії сільської ради 02.10.1998 року і на підставі цього рішення було виготовлено та видано цілий ряд державних актів на право приватної власності на земельні ділянки мешканцям селища. Всі державні акти були належним чином зареєстровані. Однак при передачі відповідних документів на збереження до архіву було передано тільки протокол сесії сільської ради, а самі тексти рішення втрачені. Спірними земельними ділянками громадяни користуються тривалий час, про що достовірно відомо «Львівській залізниці» і до даного часу ніхто жодних претензій з цього приводу не подавав. Належних правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку Львівська залізниця не представила, правомірність користування землею в суді не довела, а тому просить в задоволенні позову відмовити. Представник управління земельних ресурсів у Надвірнянському районі в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що зловживань з боку управління при видачі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку на імя [PERSON] не було, оскільки спірний державний акт видано та зареєстровано на підставі рішення сесії селищної ради, яке було в наявності, на той час було чинним і ніхто його не відміняв чи скасовував. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] - в судовому засіданні також заявлений позов не визнала, суду пояснила, що державний акт на право приватної власності на земельну ділянку на імя [PERSON] виданий законно, дане питання вирішувалося на сесії сільської ради. Тоді ж було прийнято рішення про передачу земельних ділянок у приватну власність багатьом людям, в тому числі і [PERSON] Тим більше, на її думку, частина спірної земельної ділянки, на яку посилаються позивачі, не належить до земель ДТГО «Львівська залізниця», так як будь-яких правовстановлюючих документів на це позивачі суду не представили. Також минув строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом, а тому просить в його задоволенні також відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені передчасно і до задоволенню не підлягають з таких підстав. В силу ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення Делятинської селищної ради від 02.10.1998 року [PERSON] видано Державний акт на право приватної власності на землю, з якого вбачається, що останній передано для будівництва, обслуговування будівель та ведення особистого підсобного господарства земельні ділянки загальною площею 0,5190 га, які розташовані на території смт.Делятин. Надвірнянського району. Даний Державний акт зареєстровано в Книзі реєстрації та видачі державних актів Відповідно до вимог ст.125 ЗК України право власності, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. А відповідно до ст. 126 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, а право оренди договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Дана норма закону не суперечить вимогам ст. 22 Земельного кодексу (в ред. 1991 року), яка прямо передбачала, що право власності на землю або право користування земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Твердження позивача про те, що спірна земельна ділянка, яка передана у власність [PERSON], належить Львівській залізниці, належним чином ним не доведена і спростовується зібраними доказами в їх сукупності, оскільки будь-яких правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку позивачі суду не представили. Посилання позивачів на Звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки, розташованої на території смт.Делятин, що знаходиться у власності [PERSON] як на правовстановлюючий документ, судом братися до уваги не може. Окрім того, свідок [PERSON] в судовому засіданні ствердила, що Львівська залізниця, як землекористувач, в базі даних головного управління Держкомзему у Івано-Франківській області відсутня. В судовому засіданні також встановлено, що в 1994 році Івано-Франківським відділенням Львівської залізниці виготовлено План смуги відведення земель лінії Коломия Делятин. Рішенням Делятинської селищної ради від 27.10.2004 року Карпатському державному підприємству геодезії надано дозвіл на проведення інвентаризації земельних ділянок загальною площею 78,50 га у смузі відведення Львівської залізниці і 26.10.2006 року сесія Делятинської селищної ради своїм рішенням погодила та затвердила матеріали інвентаризації земельних ділянок Львівської залізниці. Однак рішенням сесії Делятинської селищної ради від 22.03.2007 року відмінено попереднє рішення від 26.10.2006 року «Про погодження та затвердження матеріалів інвентаризації земельних ділянок Львівській залізниці». Рішення сесії селищної ради від 22.03.2007 року в даний час є чинним, сторонами не оспорюється. Таким чином на підставі наявних доказів суд прийшов до висновку, про позовні вимоги Івано-Франківського транспортного прокурора заявлені передчасно, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного, ст. 22 Земельного кодексу (в ред. 1991 року), ст. ст..125,126, 158 Земельного Кодексу України, ст.46 Закону України Про місцеве самоврядування,

Outcome: dismissed