Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-03 00:00:00

24.10.2008 року позивач [PERSON] , яка є власником 73% житлового будинку з надвірними господарськими та побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] (згідно договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори [INFO] року), звернулася до суду з позовом до Вознесенської міської ради про визнання права власності на самочинно зведені будівлі на земельній ділянці, переданій у приватну власність для обслуговування вказаного житлового будинку згідно рішення Вознесенської міської ради від [INFO] року [NUMBER] . Мотивуючи свої позовні вимоги позивач зазначила, що вона самочинно, за власні кошти та своїми силами збудувала господарські будівлі: сіни а’’-1 площею 8,0 кв.м., сарай М-1 площею 17,8 кв.м., сарай Р-1 площею 15,0 кв.м., вбиральню О-1 площею 1,7 кв.м. Посилаючись на вимоги ч.5 ст. 376 ЦК України та на те, що при цьому були дотримані будівельно – архітектурні, санітарні, екологічні, протипожежні норми та Правила, про що вона має відповідні довідки, використовувалася земельна ділянка за призначенням, та не порушувалися права та законні інтереси держави та інших осіб, позивач просила винести рішення про визнання за нею права власності на самочинні забудови. В попередньому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача – Вознесенської міської ради – в попереднє судове засідання не з’явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та визнання позовних вимог у повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] , в попередньому судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи, дослідивши інші докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником 73% житлового будинку з надвірними господарськими та побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] (згідно договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори [INFO] року). За вказаним житловим будинком закріплена земельна ділянка площею 0,1 га, яка передана позивачу у власність згідно рішення Вознесенської міської ради від [INFO] року [NUMBER] . На вказаній земельній ділянці, відведеній для обслуговування будинку, позивачка самовільно збудувала сіни а’’-1 площею 8,0 кв.м., сарай М-1 площею 17,8 кв.м., сарай Р-1 площею 15,0 кв.м., вбиральню О-1 площею 1,7 кв.м. Як вбачається з висновків компетентних інстанцій, вказані самовільні забудови зведені з дотриманням будівельно – архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних норм та Правил, що підтверджується відповідними довідками та висновками. Згідно ч.5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Оскільки в даному випадку самочинно зведені побудови відповідають архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам, і не порушують права інших осіб, то суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на самовільні забудови, як складові частини належного йому житлового будинку. На підставі викладених обставин,

Outcome: approved