Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів про поновлення на роботі, визнання частково недійсним наказу, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що з 13.05.1993 року вона працює на Вагонній дільниці станції Київ-Пасажирський Південно-західної залізниці провідником пасажирських вагонів. 31.08.2009 року вона була звільнена з займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України у зв"язку із систематичним невиконанням трудових обов"язків без поважних причин. Підставою для звільнення стало виявлення на прикордонній залізничній станції Дорохуск на території [PERSON] в її вагоні заборонених для провозу предметів. В наказі було зазначено, що це сталося з її вини. Але вона вважає своє звільнення незаконним, тому вимушена звернутися до суду з даним позовом, просить: - скасувати наказ № 1652\\ОС від 31.08.2009 року Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський ДТГО ПЗЗ в частині звільнення з роботи провідника пасажирських вагонів [PERSON] за систематичне невиконання трудових обов"язків без поважних причин за п. 3 ст. 40 КЗпП України з 31.08.2009 року; - поновити [PERSON] на посаді провідника пасажирських вагонів Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський ДТГО ПЗЗ; - стягнути з ДТГО ПЗЗ на користь позивачки середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 9.101 грн. 82 коп.; - стягонути з ДТГО ПЗЗ на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 5.000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 500 грн., а також допустити негайне виконання рішення суду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] уточнила свої позовні вимоги, просила суд їх задовольнити в повному обсязі, а саме: - скасувати наказ № 1652\\ОС від 31.08.2009 року Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський ДТГО ПЗЗ в частині звільнення з роботи провідника пасажирських вагонів [PERSON] за систематичне невиконання трудових обов"язків без поважних причин за п. 3 ст. 40 КЗпП України з 31.08.2009 року; - поновити [PERSON] на посаді провідника пасажирських вагонів Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський ДТГО ПЗЗ; - стягнути з ДТГО ПЗЗ на користь позивачки середню заробітну плату за час вимушеного прогулу станом на 27.01.2010 року в сумі 14.316 грн. 41 коп.; - стягонути з ДТГО ПЗЗ на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 5.000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 500 грн., а також допустити негайне виконання рішення суду. Представник позивачки в судовому засіданні повністю підтримав уточнені позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі, а саме: - скасувати наказ № 1652\\ОС від 31.08.2009 року Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський ДТГО ПЗЗ в частині звільнення з роботи провідника пасажирських вагонів [PERSON] за систематичне невиконання трудових обов"язків без поважних причин за п. 3 ст. 40 КЗпП України з 31.08.2009 року; - поновити [PERSON] на посаді провідника пасажирських вагонів Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський ДТГО ПЗЗ; - стягнути з ДТГО ПЗЗ на користь позивачки середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 14.316 грн. 41 коп.; - стягонути з ДТГО ПЗЗ на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 5.000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 500 грн., а також допустити негайне виконання рішення суду. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що позивачка працює у відповідача на посаді провідника пасажирських вагонів. 28.08.2009 року вона перебувала на своєму робочому місці в вагоні № 3 поїзду 67\\68 сполученням Київ-Варшава. Під час прикордонної перевірки вагонів поїзду на станії Дорохуск [PERSON] в вагоні № 3 було виявлено заборонені для провозу предмети, тобто, було порушено вимоги митного законодавства, в чому є вина провідника [PERSON] Оскільки позивачка раніше притягувалася до дисциплінарної відповідальності, то було прийнято рішення про її звільнення за систематичне невиконання трудових обов"язків. Вважає, що при звільненні позивачки було дотримано всіх вимог діючого законодавства, а тому підстав для поновлення її на роботі немає. На підставі викладеного просив в задоволенні позовних вимог в повному обсязі відмовити. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] була прийнята на посаду учня провідника пасажирських вагонів Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський Південно-Західної залізниці 13.05.1993 року, що підтверджується трудовою книжкою (а.с.4). 08.07.1993 року позивачка [PERSON] була переведена на посаду провідника пасажирських вагонів на підставі наказу № 132\\ОК від 06.07.1993 року, що підтверджується трудовою книжкою (а.с.4). 31.08.2009 року позивачка [PERSON] була звільнена з посади провідника пасажирських вагонів з 31.08.2009 року за систематичне невиконання трудових обов"язків без поважних причин за п. 3 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується наказом по вагонній дільниці станції Київ-Пасажирський від 31.08.2009 року № 1652\\ОС (а.с.6). В своїх позовних вимогах позивачка [PERSON] зазначає про те, що звільнення її з займаної посади відбулося незаконно, без відповідних на те підстав, а тому просила частково скасувати наказ про звільнення та поновити її на займаній посаді. Так, при розгляді справи встановлено, що підставою для звільнення [PERSON], як вбачається з пояснень представника відповідачів, стало те, що 28.08.2009 року на прикордонній залізничній станції Дорохуск було проведено митний догляд вагону № 3, провідником якого працювала в той день позивачка, і працівниками польської митної та прикордонної служби було виявлено заборонені для провозу предмети, чим порушено норми митного законодавства. Підтвердженням цього є телеграма начальника поїзду, його рапорт та матеріали польської митної служби. Як вбачається з телеграми начальника поїзда від 28.08.2009 року [PERSON], в поїзді № 67 28.08.2009 року по ст. Дорохуск було відчеплено 2 вагони (№ 2 та № 3) через порушення пасажирами польського митного контролю. В рапорті начальника поїзду від 29.08.2009 року йдеться про те, що 28.08.2009 року в поїзді № 67 сполученням Київ-Варшава на станції Дорохуск [PERSON] після проходження польсько-митного контролю було відчеплено 2 вагони (№ 2 та № 3), де працювали провідниками Білим, Рафальський, Лавровська та [PERSON], з вини пасажирів, які порушили польсько-митний контроль. Слід звернути особливу увагу на те, що з даних телеграми та рапорту вбачається допущення порушень митного контролю саме пасажирами вагону, а не працівниками поїзду, зокрема провідниками вказаних вагонів (позивачки [PERSON] тощо). Також слід зазначити, що сама позивачка [PERSON] в пояснювальній записці 29.08.2009 року зазначала про те, що при посадці у вагони заходили пасажири, багаж яких не перевищував встановлені норми. Крім того, з пояснень позивачки вбачається, що при проведенні митного контролю працівниками митної служби ані вона, ані інші працівники поїзду присутні не було, вилучення вказаних товарів вони не бачили і пояснити щось з цього приводу не можуть, оскільки їм не відомо, де саме могли вилучити вказані заборонені товари. Відповідно до п. 2.11 Інструкції провідника пасажирських вагонів (а.с.69-71) позивачка зобов"язана лише перевіряти у пасажирів наявність правильно оформлених проїзних документів та слідкувати за дотриманням правил перевезення ручної поклажі для недопущення провозу надлишкової ручної поклажі. Тобто, передбачити допущення порушень митного законодавства та запобігти провозу заборнених предметів пасажирами вагону позивачка не мала реальної можливості. Також судом не приймаються до уваги посилання представника відповідачів на повідомлення митної служби [PERSON] про затримку поїзда за перевезення контрабандних товарів, в тому числі і у вагоні № 3, де провідником була [PERSON], оскільки дане повідомлення не було надано суду (зі слів представника відповідачів дане повідомлення не мало перекладу на російську мову, а лише було в наявності на польській мові), а також не свідчило про наявність в діях позивачки вини. Не зрозуміло також, яким же чином адміністрація, не маючи відповідного перекладу польских митників, прийшла до висновку, що саме [PERSON] винна в порушенні вимог митного законодавства провозі контрабандних товарів у 2 вагонах поїзду, які крім неї мали контролювати ще три провідники, начальник те електромеханік поїзду, не враховуючи інструкторів залізниці. Крім того, з наданих представником відповідачів документів не можна встановити, які саме заборонені для провозу предмети було виявлено у вагоні № 3 та яким чином вони туди потрапили, адже контролювати та проводити огляд речей, які вносять з собою в сумках чи інших речах пасажирів позивачка не мала права. Слід також зазначити, що в Протоколі оперативної наради засідання комісії по розгляду порушень посадових обов"язків та трудової дисципліни працівниками Вагонної дільниці від 29.08.2009 року (а.с.58-59) зазначено про те, що провідники вагонів № 2 та № 3 не перевірили всі місця в вагоні, де можуть бути приховані заборонені для перевезення товари, чим порушили свої посадові обов"язки. Але з чого саме було зроблено керівництвом такий висновок в протоколі не зазначено. Як встановлено судом, звільнення позивачка було здійснено на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Так, відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов"язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Дана стаття передбачає, що систематичне невиконання працівником своїх обов"язків є суб"єктивною обставиною, що може бути поставлена йому за провину. Для звільнення працівника за порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов"язків, щоб невиконання або неналежне виконання обов"язків було протиправним та винним, мало систематичний характер, за попереднє порушення трудової дисципліни до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але це не дало позитивних наслідків, тому подальше залишення такого працівника на роботі суперечить інтересам виробництва. Таким чином, звільнення працівника за систематичне невиконання або неналежне виконання трудових обов"язків можливе за наявності низки обов"язкових умов. По-перше, порушення має торкатися лише трудових обов"язків працівника, встановлених низкою загальних і спеціальних нормативно-правових актів. По-друге, невиконання або неналежне виконання має бути систематичним. Чинне законодавство про працю не дає відповіді на питання, що слід розуміти під поняттям "систематичний". Систематичне порушення трудової дисципліни це порушення, вчиненне працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, і порушив її знову. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов"язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року. Як вбачається з пояснень представника відповідачів та письмових доказів, наданих ним, до позивачки [PERSON] були застосовані заходи дисциплінарного стягнення в 1995 та 1996 роках, що підтверджується листом обліку порушень (а.с.51). Інших підтверджень (наказів про накладення дисциплінарних стягнень, записів в трудовій книжці позивачки) застосування до позивачки заходів дисциплінарного стягнення представником відповідачів суду надано не було. Але якщо прийняти листок обліку порушень, наданий представником відповідачів, як належний доказ притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності, то слід зазначити, що це мало місце в 1995, 1996 роках, тобто більше 10 років тому. А тому в даному випадку не може йти мова про систематичність невиконання або неналежного виконання позивачкою своїх трудових обов"язків. Також сліж зазначити, що представником відповідачів не було надано суду належних доказів допущення позивачкою невиконання або неналежного виконання своїх трудових обов"язків, що стало підставою для звільнення. Надані ним письмові докази не можуть свідчити про допущення позивачкою системстичних невиконань або неналежних виконань своїх трудових обов"язків. Таким чином, суд вважає, що підстав для звільнення позивачки [PERSON] з займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП Україи не було, а тому дане звільнення є незаконним та таким, що не відповідає правовим підставам звільнення. Крім того, відповідно до вимог п. 10 ч. 1 ст. 247 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або упоноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом. Згідно із п. 15 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених ст. 43 і 43-1 КЗпП України. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник. Як вбачається з довідки Первинної профспілкової організації Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський Південно-Західної залізниці від 03.09.2009 року № 232 (а.с.27), згода на звільнення [PERSON] не давалась. Вищевикладене також є порушенням, допущеним при проведенні звільнення позивачки [PERSON] А тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині скасування наказу № 1652\\ОС від 31.08.2009 року в частині звільнення [PERSON] з займаної посади та поновлення її на посаді провідника пасажирських вагонів є підставними та обгрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Що стосується позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Судом встановлено, що позивачку [PERSON] було звільнено 31.08.2009 року. Заробітна плата позивачка за червень та липень 2009 року, тобто за 2 місяці, що передували її звільненню, становить 2.939 грн. 13 коп., що підтверджується відповідною довідкою від 11.09.2009 року (а.с.12). Таким чином, сума, що підлягає стягненню з відповідача - ДТГО ПЗЗ на користь позивачки за період з 31.08.2009 року по 27.01.2010 року (4 місяці 27 днів) становить 14.316 грн. 41 коп. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв′язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи характер діянь відповідача ДТГО ПЗЗ, що завдали шкоду, ступінь моральних страждань позивачки, те, що вона зазнала душевних страждань через втрату роботи, не має можливості утримувати себе та свою родину, у неї погіршилися стосунки в сім"ї, вона вимушена тривалий час відвідувати юристів, займатися даною справою, а тому суд прийшов до висновку, що позивачці, дійсно, було завдано моральну шкоду, але разом з тим, вважає, що розмір шкоди є завищеним, і становить 2.000 грн., які і підлягають стягненню на користь позивачки з відповідача ДТГО ПЗЗ. Згідно із п. 4 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання в частині поновлення позивачки [PERSON] на роботі. Відповідно до вимог ст. 84 ЦПК України з відповідача ДТГО ПЗЗ на користь позивачки підлягають стягнення витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн. (квитанція від 03.09.2009 року а.с.7). Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача ДТГО ПЗЗ - на користь держави підлягають стягненню державне мито в сумі 166 грн. та інформаційно-технічні витрати в сумі 120 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial