Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-12 00:00:00

В лютому 2010 року позивач звернувся з позовом до відповідачів про звернення стягнення на майно відповідачів, посилаючись на те, що 30.01.2008 року між банком і [PERSON] було укладено кредитний договір про надання кредиту на суму 60000 грн. В забезпечення зобовязання були укладені договір застави майна, яке належить [PERSON] та іпотечний договір, предметом якого було домоволодіння [PERSON] Позивач виконав свої обовязки по всіх договорах. З боку Відповідачів є невиконання умов договору по сплаті щомісячних та інших платежів, внаслідок чого виникла заборгованість по Договору в сумі 47907,49 грн. В березні 2010 року позивач уточнив позовні вимоги, в рахунок погашення заборгованості в сумі 52206,07 грн просив звернути стягнення на майно по договору застави та по договору іпотеки, з виселенням відповідачів з будинку. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі і пояснила, що умови договору перестали виконуватися. На теперішній час заборгованість складає 48886,18 грн, банк вже не довіряє відповідачам, і бажає звернути стягнення на майно. Відповідач [PERSON] позов визнав частково і пояснив, що кредит був взятий на розвиток підприємницької діяльності по виготовленню меблів. Він придбав обладнання, виконував замовлення, внаслідок чого розраховувався з кредитом. В звязку з кризою в 2009 році замовлень майже не було, лише тепер з весни почали надходити замовлення. Він пропонував банку зробити реструктуризацію боргу, пролонгувати строк дії договору з меншими щомісячними проплатами, але банк ніяк не йде назустріч. Представник банку виїздив на місце його роботи, бачив, що кредит використаний саме для виробництва. Він має намір розраховуватись з кредитом. Частина заставного майна - товар в обороті - використана для виготовлення замовлення, за рахунок якого зроблений черговий платіж до банку. Відповідач [PERSON] позов визнала частково і пояснила, що вони готові пролонгувати договір, сплативши більше відсотків, але не мають зараз можливості у повному обсязі щомісячно виконувати умови договору. Кредит взятий під виробництво. Вона не має іншого житла, тому просить відмовити в позові. Судом досліджені кредитний договір, договори про заставу, іпотеку, та додатки до них, розрахунки заборгованості, відомості про проживання в спірному майні будинку. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. ЗО січня 2008 року між Приватбанком і [PERSON] було укладено кредитний договір № 102985 про надання [PERSON] кредиту на суму 60000 грн. під 20 відсотків річних за користування кредитом строком по 30.01.2013 року. В забезпечення договору був укладений іпотечний договір від 30 січня 2008 року, предметом якого було домоволодіння [PERSON] по вул.Матросова,12, та договори застави майна, яке належить [PERSON], а саме побутової техніки та товару в обороті. Відповідачами не оспорювалась наявність заборгованості по договору, не було спору про суму заборгованості, тому докази в цій частині судом не досліджувалися. За п.2.3.9 Кредитного договору при будь-яких порушеннях зобовязань по договору з боку позичальника банк має право на дострокове стягнення коштів по договору, в тому числі шляхом звернення на майно. Право банку на задоволення вимог за рахунок іпотеки виникає в разі невиконанім обов'язку в цілому, або в тій чи іншій частині в строки, обумовлені кредитними договорами. В разу порушення боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмету іпотеки згідно з ч.5 ст.З закону „Про іпотеку. [PERSON] не ставиться питання про дострокове розірвання договору та про стягнення кредитних коштів за договором, ставиться тільки питання про звернення стягнення на заставне та іпотечне майно, тобто договір не припиняється. Представник позивача не змінював предмет позову. Кредит [PERSON] був взятий для розвитку виробництва. В суді доведено, що кошти витрачені саме для виробничих потреб. Суд вважає, що заборгованість у позичальника виникла з поважних причин - внаслідок скорочення виробництва меблів в зв'язку з фінансовою кризою. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі на теперішній час намагаються погашати заборгованість, зокрема, 13.04.10 року внесено 600 грн, що не заперечує позивач. Суд вважає, що при таких обставинах позивач мав можливість вирішити питання про реструктуризацію боргу без позбавлення відповідачів житла. В суді встановлено, що фактично товару в обороті вже немає. Зазначений в опису товар використовувався для виготовлення меблів. Представник банку не змогла надати відомості, яким чином відповідач, який взяв кредит для виробництва меблів міг не користуватися товаром в обороті, яким чином він мав одержувати згоду банку на використовування цього товару (п.17.7 Договору), та чи не позначилося б таке погодження на бажання замовника чекати одержання згоди. Договорами застави передбачене(п.17.12), що при невиконанні умов договору предмети застави передаються за актом прийому-передачі. В заставі знаходиться рухоме майно, відчуження якого не реєструється та не посвідчується нотаріально. Доказів того, що відповідач відмовляється від передачі заставного майна (крім будинку), суду не надано. Тому для повернення до графіку та повного виконання умов договору сторони мають можливість добровільно передати майно для реалізації. Відповідачами деякий час з поважних, на думку суду, причин, не виконувалися умови договору. Суд не знаходить підстав для задоволення позову про звернення стягнення, в тому числі на будинок, в якому проживають не тільки іпотекодавець, а і інші особи.

Outcome: dismissed