Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 03.08.93 року вона отримала квартиру на склад сім'ї, до якої входив також її син [PERSON], відповідач в справі, який був зареєстрований в указаній квартирі. Зазначає, що вказану квартиру без її відому та згоди було приватизовано [PERSON] відповідно до Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду". Проте, вважає, що таким чином було порушено її право на приватизацію житла. Крім того, після приватизації відповідачем [PERSON] квартири, він подарував її своїй неповнолітній дочці [PERSON] в лютому 2003 року, про що позивачці стало відомо тільки в середині грудня 2007 року. Позивачка просить поновити строк звернення до суду, визнавши причину пропуску строку поважною. Просить також визнати правочин приватизації недійсним, визнати недійсним розпорядження № 13224 від 23.12.02 року Управління житлового господарства виконкому [PERSON] міської ради про приватизацію [PERSON] квартири [ADDRESS], повернути сторони в первісне становище. Просить також визнати недійсним договір дарування ВАЕ № 184609 від 25.02.03 року, укладений [PERSON] на користь [PERSON] на спірну квартиру та повернути сторони в первісне становище. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та пояснили, що дійсно деякий час позивачка залишила квартиру для проживання своєму синові [PERSON] та його сім'ї, оскільки змушена була доглядати за старшим сином, якій є інвалідом дитинства, та проживала разом з ним в с. Успенівці, тому що не могла його залишити або взяти із собою до однокімнатної квартири. Проте вона не мала наміру відмовитися від права проживання в спірній квартирі, сплачувала заборгованість з теплопостачання зі своєї пенсії, що виникла по цієї квартирі. Зазначила також, що дізналася про приватизацію тільки в листопаді 2007 року на дні народження онуки [PERSON]. Відповідач [PERSON] позов визнав. Пояснив, що повідомив про факт приватизації та дарування квартири своєї матері - позивачці в справі - після розірвання шлюбу з [PERSON], тобто в грудні 2008 року. Пояснив також, що довідку про реєстрацію за місцем проживання для приватизації отримувала [PERSON] та в неї не було зазначено про реєстрацію в квартирі позивачки, але так було скоріше оформити приватизацію. Представник органу опіки та піклування - третьої особи в справі вважала, що права позивачки порушені, та разом з тим визнання договору дарування недійсним призведе до порушення прав дитини. Відповідач [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] як законний представник, проти задоволення позову заперечувала та пояснила, що вона продала власну квартиру, в приватизації якої приймала участь разом з дитиною, тому для отримання дозволу на продаж квартири з боку органу опіки необхідно було забезпечити житлом дитину. Зазначила, що вона проживала в спірній квартирі з 1994 року, але зареєстрована там не була та не зареєстрована на теперішній час. Крім того, зазначила, позивачка не проживала в квартирі та віддала її сім'ї сина. Пояснила, що своєчасно повідомляла позивачку про приватизацію квартири. Також стверджує, що позивачка була зареєстрована за іншою адресою -в гуртожитку, тобто без зазначення номеру квартири. Представник відповідача - Управління житлового господарства виконкому [PERSON] міської ради в судовому засіданні 25.01.10 року покладався на розсуд суду, та вважав, що право приватизації мала і позивачка, якщо вона була зареєстрована у спірній квартирі. В теперішнє судове засідання представник не з'явився. Представник [PERSON] КТПІ, приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, справа розглядається в їх відсутності. Аналізуючи надані в справі докази, суд дійшов висновку про наступне. Згідно довідці-ордеру № 37 від 03.08.93 року, виданого на ім'я позивача [PERSON] Райагробудом на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету від 03.08.93 року № 18, виділено квартиру [ADDRESS] на сім'ю складом 2 особи, в тому числі відповідача [PERSON] Ордер видано на право вселення та прописки в спірній квартирі. Як вбачається з паспорту позивача, вона зареєстрована в гуртожитку по вул. Таганрозькій з 14.11.91 року, але довідкою ОСББ „Злагода" підтверджується реєстрація позивача з цього часу саме за адресою [ADDRESS]. Як вбачається з паспорта відповідача [PERSON], він зареєстрований за адресою Таганрозька [ADDRESS] з 31.08.93 року. з Розпорядженням Управління житлового господарства виконкому [PERSON] міської ради від 23.12.02 року № 13224, задоволено заяву наймача [PERSON] про передачу у приватну власність спірної квартири. Технічний паспорт на квартиру оформлено станом на 12.12.02 року на ім'я відповідача [PERSON] Згідно договору дарування, укладеного 15.02.03 року, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар однокімнатну приватизовану квартиру номер 93 в житловому будинку номер 21 по вул.. Таганрозькій в м. Бердянськ та право власності за [PERSON] зареєстровано 22.03.03 року (а.с. 18-20). Згідно свідоцтву про народження неповнолітня [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] Згідно паспорта відповідача [PERSON] вона зареєстрована [INFO] з 03.04.03 року і на теперішній час. Як з'ясовано в судовому засіданні, позивачка дійсно на протязі багатьох років в спірній квартирі не проживала, але питання щодо позбавлення її права користування житлом сторонами не вирішувалося. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України 2003 року перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд вважає, що за таких обставин позивачкою строк не порушений, оскільки вона дізналася про факт приватизації в листопаді 2007 року. Крім того, жодна із сторін не заявила про його застосування, отже, згідно ч. З ст. 267 ЦПК України суд не має правових підстав для застосування наслідків пропущення позовної давності. Згідно ч. 4, 5 ст. 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках). Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Відповідно до ст. 8 ч. 2 цього Закону (в редакції, що діяла на час приватизації 2002 року), передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Як вбачається з матеріалів справи, позивачка на законних підставах набула права користування житлом, була тимчасово відсутня на час приватизації в спірній квартирі, але права користування житлом у встановленому законом порядку не позбавлена, згоди на приватизацію житла відповідачем [PERSON] позивачка не надавала та волевиявлення свого з цього приводу не здійснювала. За таких обставин суд вважає, що правочин приватизації квартири, тобто цивільно-правова угода між Управлінням житлового господарства виконкому [PERSON] міськради та [PERSON] щодо передачі з державної власності у в приватну власність житла, був вчинений з порушенням ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» закону, отже відповідно до ст. 48 ЦК України від 1963 року, який діяв на час приватизації, має бути визнаний недійсним. Відповідно слід визнати незаконним розпорядження № 13224 від 23.12.02 року, яким було оформлено цю угоду. Правовим наслідком недійсної угоди відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦК України (1963 року) є двостороння реституція. За таких обставин суд вважає, що сторони угоди мають бути приведені в первісний стан. Оскільки недійсна угода відповідно до ст. 59 ЦКУ (1963 року) вважається недійсною з моменту її укладання, суд вважає, що відпадають правові підстави для укладання договору дарування спірної квартири з боку [PERSON], отже, договір від 25.02.03 року слід визнати недійсним, повернути сторони угоди в первісний стан. Щодо захисту прав дитини - [PERSON], суд виходить з того, що на теперішній час вона та відповідач [PERSON] зареєстровані в спірній квартирі та мають право користування нею. Вини позивача в порушенні майнових прав дитини немає, тому це не є перешкодою для задоволення позову.

Outcome: approved