Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що на території двору спільного користування за адресою м. Бердянськ, вул.. Ля-Сейнська, 15 відповідачкою самовільно збудовано тимчасову господарчу споруду з легких збірних конструкцій, якою порушені права третьої особи щодо користування часткою земельної ділянки. Посилаючись на ст.. 331, 375, 376 ЦК України, ст.. 23, 24 ЗУ „Про планування та забудову територій", позивач просить суд зобов'язати відповідача здійснити знесення споруди. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала. Відповідачка позов не визнала, посилаючись на те, що споруда не є капітальною, тому дозволу на її побудову не вимагається. Зазначає, що між нею та третьою особою на протязі трьох років йдеться судовий спір стосовно визначення порядку користування спільною землею. Посилалася також на те, що вона користується цією частиною земельної ділянки, на якій встановлено споруду, протягом багатьох років, має пільги як учасник війни та ветеран праці. Просить також врахувати набувальну давність. Третя особа в судовому засіданні пояснила, що їй заважає тимчасова споруда відповідачки, оскільки обмежує її право користування земельною ділянкою, яка знаходиться у спільному користування співвласників домоволодіння. Аналізуючи надані в справі докази, суд дійшов висновку про наступне. Згідно довідці № 129 від 10.02.07 року домоволодіння № 15 по вул.. Ля-Сейнській, 15 зареєстровано на праві власності за [PERSON] - 3/20 частки, [PERSON] - 1/10 частка, [PERSON] - 3/20 частки, [PERSON] - 3/20 частки, за територіальною громадою в особі Бердянської міської ради - 9/20 часток. Як вбачається з протоколу виїзного засідання постійно діючої міжвідомчої комісії виконавчого комітету Бердянської міської ради від 23.10.06 року, на території спільного користування без згоди інших співвласників домоволодіння встановлена тимчасова споруда з легких збірних конструкцій. Самовільна будова виконана з порушенням діючого законодавства, а саме ст. 25 ЗУ „Про основи містобудування", ст.. 88, 89 ЗКУ. Про вказані порушення відповідачу було повідомлено листом за підписом міського голови від 21.02.07 року (а.с. 9). Згідно довідці Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів, відповідачу дозвіл на виконання будівельних робіт не надавався. Відповідач надала суду письмові пояснення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], з яких вбачається, що відповідач тривалий час користувалася часткою земельною ділянки, на якій збудувала спірну споруду. Проте, на думку суду, ці пояснення не можуть бути прийняті судом до уваги та викликають сумнів в їх достовірності, оскільки особи, яких їх писали, судом не встановлювалися та письмові пояснення не можуть замінити показання свідків, а крім того, ця обставина не має правового значення. Отже, на теперішній час земельна ділянка знаходиться у власності територіальної громади міста Бердянська. Посилання відповідача на набувальну давність не може бути прийнято судом до уваги, оскільки норма ст. 119 ЗК України підлягає застосуванню тільки з 01.01.17 року. Суд приймає до уваги посилання відповідача на ст. 24 ЗУ „Про планування і забудову територій", п.1.6. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, п. 3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, яки визначають об'єкти, зокрема тимчасові споруди, що не відносяться до самочинного будівництва та не підлягають реєстрації. З огляду на це, посилання позивача на ст.. 376 ЦК України суд вважає помилковим, оскільки тимчасова споруда не є об'єктом нерухомості, отже в розумінні цієї норми не є об'єктом самочинного будівництва. Проте суд приймає до уваги, що територіальна громада в особі Бердянської міськради є власником 9/20 часток домоволодіння, земельна ділянка знаходиться у власності територіальної громади. Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 ЗУ „Про місцеве самоврядування в Україні" виключно до компетенції міської ради відноситься вирішення відповідно до закону питань врегулювання земельних відносин. Відповідно до ст. 23 ЗУ „Про планування і забудову територій", планування окремої земельної ділянки, будівництво на ній будинків і споруд власниками або користувачами здійснюються з урахуванням законних інтересів інших власників або користувачів земельних ділянок, будинків і споруд. Відповідно до ст. 24 вказаного Закону розміщення тимчасових споруд здійснюється в порядку , встановленому законодавством. Відповідно до ч. 3 ст. 42 ЗК України порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та при будинкові території, визначаються співвласниками. Як вбачається з ухвали апеляційного суду Запорізької області від 10.08.09 року в справі № 22-2790/2009 (а.с. 55-56), частина квартир в будинку, в якому проживає відповідач та третя особа, не приватизовані, об'єднання співвласників жилого будинку не створювалося і питання надання співвласникам жилого будинку у власність або у користування земельної ділянки, закріпленої за будинком, у відповідності до ст.. 42 ЗК України не вирішувалося. За таких обставин суд вважає, що побудова тимчасової споруди на земельній ділянці спільного користування без згоди інших співвласників житлового будинку суперечить ч. 3 ст. 42 ЗК України, ст. 24 ЗУ „Про планування та забудову територій". Власник земельної ділянки відповідно до ст. 152 ЗК України може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. За таких обставин суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved