Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-19 00:00:00

10.07.2009 року до Ржищівського міського суду Київської області надійшла позовна заява Ржищівської міської ради до [PERSON] про примусове припинення права власності на земельну ділянку, в якій вказано, що відповідно до рішення Ржищівської міської ради Київської області від 21.08.2003 року № 285 відповідачеві було передано у власність земельну ділянку площею 0,1007 га по вул. Пролетарській в м. Ржищів для будівництва та обслуговування житлового будинку. На підставі даного рішення відповідач отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку від 25.03.2004 року № 987, який посвідчує право власності на вищезазначену земельну ділянку. З моменту виникнення права власності на земельну ділянку по вул. Пролетарській і до даного часу вона не використовується за своїм цільовим призначенням, а саме - для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, а використовується зовсім за іншим призначенням - для розведення бур'янів та сміття. Комісія виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області на своєму виїзному засіданні 12.09.2008 року підтвердила факт використання відповідачем земельної ділянки по вул. Пролетарській в м. Ржищів не за цільовим призначенням та відобразила це у своєму акті від 15.09.2008 року. Дане питання було винесене на пленарне засідання сесії Ржищівської міської ради від 19.09.2008 року. В результаті розгляду цього питання Ржищівська міська рада прийняла рішення № 927-37-05 Про вжиття невідкладних заходів щодо усунення порушень вимог земельного законодавства, відповідно до якого міськвиконком отримав доручення підготувати необхідні матеріали та подати до суду позовні заяви щодо примусового припинення прав власника на вищевказану земельну ділянку. Оскільки, земельна ділянка по вул. Пролетарській в м. Ржищів передана у власність відповідачеві для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства використовується не за цільовим призначенням, то відповідно до п. а ч. 1 ст. 143 Земельного Кодексу України це є прямою підставою для примусового припинення в судовому порядку права власності відповідача на неї. В позовній заяві представник позивача просить суд припинити в примусовому порядку право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1007 га по вул. Пролетарській в м. Ржищів, Київської області для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства. А також скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку від 25.03.2004 року № 987 виданий на ім'я [PERSON]. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час, день та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в задоволенні позову, оскільки Ржищівська міська рада в своєму рішенні про надання їй у власність земельної ділянки не встановлювала будь-які обмеження щодо зобов'язання розпочати будівництво в певний строк і той факт, що вона до цього часу не побудувала будинок чи господарські споруди на даній земельній ділянці не можна розцінювати як використання не за цільовим призначенням. Крім того, 15 вересня 2009 року вона продала дану земельну ділянку. Суд, заслухавши відповідачку, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що вимоги, викладені в позовній заяві Ржищівської міської ради до [PERSON] про примусове припинення права власності на земельну ділянку, - не підлягають до задоволення в повному обсязі, обґрунтовуючи своє рішення нижчезазначеними доказами. Факт передачі спірної земельної ділянки у власність відповідачу підтверджується письмовим доказом по справі - державним актом на право власності на земельну ділянку серія КВ № 008481 від 25.03.2004 року, згідно якого цільове призначення земельної ділянки будівництво та обслуговування житлового будинку. Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 15.09.2009 року відповідачка продала спірну земельну ділянку. Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Згідно з ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу; від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Крім того, даною статтею Основного Закону передбачено, що Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки; усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Згідно з ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується; це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed