Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-11 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON] про поновлення строку позовної давності ,про визнання свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння частково недійсним; про визнання права власності на 35/300 частини домоволодіння № 1 по вул.Бардіна в м.Дніпропетровську . В подальшому [PERSON] , [PERSON] уточнили свої позовні вимоги і звернулися з позовом до [PERSON],[PERSON], Виконкому Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради з позовом про поновлення строку позовної давності , про визнання свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння № 1 по вул.Бардіна в м.Дніпропетровську частково недійсним , про визнання права власності на 19/100 частин домоволодіння № 1 по вул.Бардіна в м.Дніпропетровську та виділ її в натурі , про визнання права власності на самовільні переобладнання. В обґрунтування позовних вимог позивачі [PERSON], [PERSON] посилалися на те , що перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18липня 1992 року. Відповідачі [PERSON], [PERSON] батьки позивача [PERSON]. Відповідачам на праві спільної сумісної власності належить частина домоволодіння №1 по вул. Бардіна в м. Дніпропетровську, а саме кв.3. Після реєстрації шлюбу позивачі у звязку з відсутністю житла наймали житло за договорами найму та вирішували питання будівництва жилого будинку для своєї сімї. Але відповідачі наполягали на тому, щоб сім»я позивачів проживала поряд з ними, у звязку з чим запропонували їм реконструювати та розширити належний їм будинок А-1 та збудувати для себе прибудову у вигляді 2-го поверху. На пропозицію батьків позивачі погодилися. Реконструкція та розширення будинку було позивачами розпочато в 1993 році. До виконання позивачами будівництва відповідачам в будинку А-1 належали такі приміщення: 3-1, 3-2, 3-3, 3-4. Також до будинку була прибудована прибудова з приміщеннями: 3-5,3-6,3-7, 3-8 та був прибудований сарай, які були побудовані самовільно. Позивачами та відповідачами було вирішено, що замість сараю позивачі побудують гараж, а над гаражем та приміщеннями: 3-5, 3-6, 3-7 та 3-8 побудують 2-й поверх з окремим входом для проживання їх сімї за власні кошти. На той час у позивачів з відповідачами були нормальні сімейні стосунки. Позивачами були виконані наступні роботи: була повністю розібрана передня стіна сараю, прибудованого до будинку А-1, а також передня стіна приміщень 3-5 та 3-6. Наполовину була розібрана бокова стіна сараю і під частину стіни, що залишилася, були забиті швелера для залиття фундаменту. Передня стіна приміщень: 3-5 та 3-6, передня та бокові стіни гаражу були викладені зі шлакоблоку та цегли. По периметру другого поверху був вкладений 16-ти см швелер, зварений між собою в цільну металоконструкцію (армований пояс), викладені стіни другого поверху зі шлакоблоку. Покрівля в прибудові зроблена з дощок та руберойду. На другий поверх був зроблений окремий вхід у вигляді зовнішніх сходів з металевих конструкцій, які були залиті бетоном. Під сходами була обладнана котельня. На другому поверсі (прибудова А2-1) були прибудовані дві житлові кімнати: приміщення 10 площею 21,3 кв.м та 11 площею 17,3 кв.м, а також веранда 9 площею 11,7 кв.м, а загальна площа склала 50,3 кв.м. Будівельні роботи були закінчені в 1993 році і почалися оздоблювальні роботи в збудованих приміщеннях. Влітку 1994 року була переобладнана система опалення, до збудованої позивачами котельні з будинку відповідачів був перенесений газовий котел. Також було переобладнане освітлення гаражу та проведена електропроводка в прибудові А2-1. В звязку з тим, що був перенесений газовий котел з будинку в котельню, то довелося частково переробити систему газопостачання та опалення будинку А-1. Після закінчення будівельних робіт рішенням виконкому Кіровської районної ради № 325 від 17 березня 1995 року всі самовільно побудовані прибудови були узаконені, а саме: житлова прибудова А2-1, прибудова А1-1, веранда а-1V, гараж К, сарай-котельня М. На імя відповідача [PERSON] було видано свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння 5 квітня 1995 року і його частка в домоволодінні стала складати 35/100. Влітку 1995 року позивачі зробили переобладнання в житловій прибудові А2-1. Приміщення 11 було розділене на два приміщення: ванну з туалетом площею 5,3 кв.м та кухню площею 12,0 кв.м. Приміщення 9 з веранди було переобладнане в коридор. Ці переобладнання самочинні, узаконити їх через звернення до виконкому позивачі не можуть, так як це можна зробити тільки за заявою власника будинку, яким за документами на даний час є відповідач [PERSON] Всі будівельні матеріали для будівництва прибудови А 2-1, гаражу, веранди, сараю-котельні позивачі купували за власні кошти та виконували будівельні роботи своїми силами. Будівельні матеріали були придбані за місцем роботи позивачів в РБУ-9 та МГП «Кузнец». Відповідачі грошей на придбання будівельних матеріалів позивачам не давали і самі будівельні матеріали не купували, тому що позивачі будували для себе. Крім того, відповідачі на той час не мали коштів, так як з 1992 року [PERSON] перебував у неоплачуваних відпустках, а [PERSON] у тому ж році була звільнена з роботи за скороченням штату і не працювала до виходу на пенсію. У судовому засідання позивачі підтримали свої позовні вимоги та просили суд їх задовольнити , поновивши строк позовної давності. У судовому засіданні відповідачі [PERSON] т а [PERSON] позов не визнали повністю та [PERSON] предявив зустрічний позов до позивачів [PERSON] і [PERSON] про виселення з житлового будинку та стягнення заборгованості з комунальних послуг , посилаючись на те , що на підставі договору купівлі-продажу від 03 грудня 1965 року він придбав у власність 1/6 (35/100) частину домоволодіння, що розташоване за адресою [ADDRESS]. Власними силами і коштами він розпочав реконструкцію придбаного будинку, який був дуже старий і майже зруйнований. В процесі реконструкції будинку, яка тривала до кінця 1994 року позивачем було самовільно збудовані прибудови: АІ-І, житлова А 2-1, гараж К, сарай-котельня М, веранда а ІУ. На момент отримання свідоцтва про право власності за адресою: вул. Бардіна, 1/3 у місті Дніпропетровську були зареєстровані всі члени сімї позивача дружина [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON] , однак на той момент його син- Полєшко О.В.- позивач по справі за основним позовом, в будинку № 1 по вул Бардіна в м.Дніпропетровську не проживав.Влітку 1995 року після народження другої дитини син із сім»єю за його згодою переїхав на літо до житлового будинку по вул.. Бардіна, 1. Він не був проти , так як на той момент будівництво було вже закінчене, а у сина на той момент не було власного житла. Вподальшому йому стало відомо , що [PERSON] з сім»єю не мають наміру виїжджати з будинку, не дивлячись на те, що вже мають власне житло за адресою вул.. Ю.Савченка, 80 у місті Дніпропетровську. За останні роки відповідачі зробили неможливим сумісне проживання (ініціювання скандалів, неповажне грубе ставлення до позивача, застосування фізичної сили). У звязку з таким ставленням позивач у січні 2005 року висунув вимогу про виселення відповідачів з житлового будинку [ADDRESS]. Вищезазначені протиправні дії відповідачів змусили позивача наполягати на тому, щоб компенсувати йому як власнику житлового будинку, сплачені за період сумісного проживання (1995-липень 2006 р.) платежі за комунальні послуги. Позивачем за вказаний період було сплачено: - газопостачання - 5856 грн. 01 коп. - вода 1205 грн. 91 коп. - електроенергія 1462 грн. 29 коп. - послуги звязку 1814 грн. 32 коп. Загальна сума складає 10338 грн. 53 коп. Позивач наполягає отримати компенсацію сплачених платежів за комунальні послуги у розмірі 1/3 частини, що становить суму 3 446 грн.18 коп. З 1 квітня 2006 року по даний час позивач мешкає з дружиною у садовому товаристві «Опитник-1», що підтверджується довідкою товариства від 01 грудня 2006 року., комунальними послугами в будинку по вул. Бардіна не користується. З липня 2006 року відповідачі мешкають в будинку № 1 кв. 3 по вул.. Бардіна у місті Дніпропетровську самостійно, але оплату за комунальні послуги не здійснюють. Внаслідок чого станом на 1 лютого 2010 року утворилась заборгованість у сумі 4645 грн., яка складається з заборгованості: вода 807,13 грн., газопостачання 3368 грн, електроенергія 469 грн. Позивач вважає, що заборгованість, яка виникла в період з липня 2006 року по 01 лютого 2010 року повинні сплатити відповідачі в повному обсязі. Просив суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі , а в задоволенні позовних вимог [PERSON]В . та [PERSON] відмовити. Представник відповідача-Виконкому Кіровської районної в м.Дніпропетровську Ради в судове засідання не з»явився , про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином , про причини неявки суд не повідомив. Третя особа за зустрічним позовом на стороні позивача-Полєшко Л.М. підтвердила пояснення [PERSON] та просила суд задовольнити його позовні вимоги , відмовивши в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON], оскільки реконструкцію належного їм [ADDRESS] по вул.Бардіна в м.Дніпропетровську вони з чоловіком проводили за власні кошти, син [PERSON] разом зі своєю сім»єю мешкав в будинку з їх дозволу , однак , останній час , маючи власний будинок по вул.Ю.Савченко , 80 в м.Дніпропетровську , для ремонту якого можливо і були придбані будівельні матеріали, відмовляється проживати в ньому , зробив неможливим їх проживання у власному будинку , тому вони з сім»єю вимушені проживати на дачі, тому просить суд задовольнити позовні вимоги [PERSON]. Заслухавши пояснення сторін , їх представників , пояснення свідків , дослідивши матеріали цивільної справи у сукупності , суд вважає , що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають , оскільки , як встановлено в судовому засіданні , власником 1/6 частини домоволодіння , розташованого за адресою : [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 3 грудня 1965 року являється [PERSON] ( т.2 а.с.13,14). На підставі рішення виконкому Кіровської районної Ради в м.Дніпропетровську № 325 від 17 березня 1995 року за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на 35/100 частини домоволодіння № 1 по вул.Бардіна в м.Дніпропетровську(т.1 , а.с.7). Будинок № 1 по вул.Бардіна в м.Дніпропетровську розташован на земельній ділянці площею 0,0192 гектарів , яка належить на праві приватної власності гр. [PERSON] для обслуговування житлового будинку , господарських будівель та споруд (т.1, а.с. 23). В процесі розгляду позовних вимог [PERSON] та [PERSON] в частині визнання частково недійсним на 19/100 частин свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння № 1 по вул.Бардіна в м.Дніпропетровську від 5 квітня 1995 року на ім.»я [PERSON] та визнання права власності на 19\\!00 частини домоволодіння № 1 по вул.Бардіна в м.Дніпропетровську , а саме на : прибудову під літерою «А2-1» , веранду під літерою «а !У» , гараж під літерою « К», сарай-котельню під літерою «М» та виділення цієї частини в натурі судом допитані свідки , які підтвердили що як [PERSON] так і [PERSON] придбавали будівельні матеріали як в РБУ-9 , де вони працювали , так і в інших місцях , дані факти також підтверджуються і письмовими доказами , а саме заявами [PERSON]В.( т.1 а.с.14,20), копіями квитанцій(т.1 , а.с.16-22 , 55-57).Таким чином , в судовому засіданні підтверджені факти придбання будівельних матеріалів як [PERSON] так і [PERSON] , однак встановити які саме будівельні матеріали , на яку саме суму і коли були використані на реконструкцію будинку № 1 по вул.Бардіна в м.Дніпропетровську суд не має можливості , оскільки сторонами не надані достатні докази. Крім того , згідно з висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 276-09 від 27.07.09 р. згідно проведеного дослідження прибудова під літерою «А2-1» , веранда під літерою «а4-1», котельна під літерою «М» були побудовані в період часу з серпня 1984 року по лютий 1995 року , рік побудови гаражу під літ.»К» приймається як 1983 рік. У відповідності до ст.357 ЦК України розмір часток у праві спільної часткової власності , якщо він не встановлений за домовленістю співвласників або законом ,визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання(виготовлення, спорудження) майна. [PERSON] передбачає презумпцію рівності часток у праві спільної часткової власності , що належать кожному зі співвласників.Разом з тим , якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не визначений законом або угодою , він визначається з урахуванням внеску придбання(виготовлення,спорудження) майна кожним зі співвласників. Однак , у цьому випадку кожний зі співвласників у відповідності до ст.30 ЦПК України повинен довести розмір свого внеску. Кожний із співвласників може зробити у встановленому порядку за свій рахунок добудову(прибудову) .Така добудова(прибудова) є власністю співвласника , який її зробив , і не змінює розмір часток співвласників у праві спільної часткової власності. А як встановлено в судовому засіданні позивачі [PERSON] і [PERSON] на момент реконструкції будинку № 1 по вул.Бардіна в м.Дніпропетровську не являлися співвласниками цього будинку, доказів , які б безспірно підтверджували розмір внеску на реконструкцію саме будинку № 1 по вул.Бардіна в м.Дніпропетровську суду не надано. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на 19/100 частини домоволодіння та виділ її в натурі , визнання частково недійсним на 19/100 частин свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння № 1 по вул.Бардіна в м.Дніпропетровську від 5 квітня 1995 року на ім.»я [PERSON] не підлягають задоволенню. Крім того , у відповідності до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки . А як встановлено в судовому засіданні , з моменту реконструкції спірного будинку та з моменту реєстрації свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння до моменту звернення до суду з позовом ( 01.08.2005 р.) минув строк понад десять років, поважних причин пропущення строку позовної давності суд не вбачає. Посилання позивачів на ті обставини , що лише у січні 2005 року відповідачі почали перешкоджати їм у користуванні частиною житлового будинку свідчать лише про порушення їх права користування житловим приміщенням , а не права реєстрації права власності. У відповідності до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі , є підставою для відмови у позові. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] в частині визнання за ними права власності на самочинно переобладнані приміщення : в прибудові «А2-1»-кухню площею 12,0 кв.м. та санвузол площею 5,3 кв.м. , в веранді під літерою «а!У» коридор площею 11,7 кв.м. , оскільки у відповідності до ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою , яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці , що не була їй відведена для цієї мети , за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. А як встановлено в судовому засіданні власником земельної ділянки , на якій розташовано домоволодіння № 1 по вул.Бардіна в м.Дніпропетровську на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії !-ДП № 090890 від 15 листопада 199 року являється [PERSON]М.( т.1, а.с. 23) .За таких обставин суд приходе до висновку , що [PERSON] та [PERSON] не можуть бути визнаними такими , що набули право власності на самочинно переобладнані приміщення в будинку № 1 по вул.Бардіна в м.Дніпропетровську. Що стосується зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про виселення з житлового будинку №1 по вул.Бардіна в м.Дніпропетровську та відшкодування плати за комунальні послуги , то суд приходе до висновку , що данні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню , а саме : в частині виселення з житлового будинку, оскільки у відповідності до ст.157 ЖК України членів сім»ї власника жилого будинку може бути виселено у випадках , передбачених частиною першою ст.116 ЖК України.Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. А як встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] проживають в [INFO] в.м.Дніпропетровську на правах членів сім»ї [PERSON] , який являється власником даного житлового будинку. Між сторонами склалися неприязні відносини. Як пояснює [PERSON] та [PERSON] відповідачі за зустрічним позовом за останні роки , тобто з 2005 року зробили неможливим сумісне проживання , оскільки постійно ініціюють скандали , застосовують фізичну силу ,що підтверджується копіями постанов про відмову в порушенні кримінальних справ (т.1 , а.с.70,72) , копією довідки про судово-медичне обстеження(аю.с.68 , т.1) , повідомленнями ОВС про проведення профілактичної роботи з боку робітників Кіровського РВ ВС з [PERSON] про недопущення протиправних дій (т.1 , а.с. 69, 71) у зв»язку з чим вони вимушені проживати тимчасово на дачі. Крім того , у відповідачів за зустрічним позовом у спільній власності знаходиться домоволодіння № 80 по вул.Савченко в м.Дніпропетровську , що підтверджується інформаційною довідкою КП «ДМБТІ» (т.1 , а.с. 63). За таких обставин, суд приходе до висновку , що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] в частині виселення їх з житлового будинку , розташованого за адресою : [ADDRESS] підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] ст ягніння солідарно 1/3 частини сплачених платежів за комунальні послуги у сумі 3 446,18 грн. та зобов»язання відповідачів сплатити солідарно заборгованість з комунальних платежів в сумі 740 грн.01 коп. , то суд вважає недоведеним факт ухилення відповідачів від сплати комунальних послуг , оскільки відповідачами за зустрічним позовом в судовому засіданні були надані копії квитанцій про сплату комунальних платежів. Крім того , як встановлено в судовому засіданні в житловому будинку № 1 по вул.Бардіна в м.Дніпропетровську крім відповідачів за зустрічним позовом також проживають сторонні особи(квартиранти ) , що унеможливлює провести розрахунок спожитих мешканцями будинку комунальних послуг. Крім того , суд звертає увагу на те , що у відповідності до ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку , що належить громадянинові на праві приватної власності , встановлюється угодою сторін. Строки внесення плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін, однак в порушення ст.30 ЦПК України позивач за зустрічним позовом не надав суду доказів існування такої угоди. На підставі вищевикладеного ,

Outcome: partial