Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про зобов»язання вчинити дію, а саме посвідчити договір купівлі - продажу житлового будинку, що знаходиться в с. Лабушне, Кодимського району, Одеської області по вулиці Шкільній, 40. При цьому вона посилається на те, що в квітні 2010 року звернулася до приватного нотаріуса Кодимського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] з проханням посвідчити зазначений договір. Однак нотаріус відмовила в оформленні договору купівлі-продажу посилаючись на те, що земельна ділянка, на якій розташований будинок не має кадастрового номеру. Вважає, що відмова в посвідченні договір купівлі-продажу є порушенням його конституційних прав. В судове засідання позивач не з»явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з»явилася, надавши заяву про визнання позову та розгляд справи без її участі. Згідно витягу з реєстру прав власника на нерухоме майно від 9 квітня 2010 року [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами №40 по вулиці Шкільній в с. Лабушне, Кодимського району, Одеської області. Згідно листа від 9 квітня 2010 року приватного нотаріуса Кодимського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], [PERSON] відмовлено в оформленні договору купівлі-продажу належного їй будинку по вулиці Шкільній 40 в с. Лабушне, Кодимського району , Одеської області у зв»язку з відсутністю кадастрового номера земельної ділянки на якій розташований житловий будинок. Дослідивши вимоги позивача та заяву відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. В судовому засіданні, на підставі досліджених матеріалів та заяв сторін встановлено, що [PERSON] має у приватній власності житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований у с. Лабушне, Кодимського району, Одеської області по вулиці Шкільній, 40. Зазначене помешкання займає земельну ділянку площею 8000 кв.м. Земельна ділянка позивачем не приватизована. Статтею 61 ЦК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Зазначені вище обставини визнані сторонами, а тому не підлягають доказуванню. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно частини 1 статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об»єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно частини 2 статті 377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв»язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об»єкти (крім багатоквартирних будинків). Аналізуючи зазначені норми законів, суд прийшов до такого висновку. Земельна ділянка, на які розміщені об»єкти нерухомості повинна перебувати у власності відчужувача цих об»єктів і лише в цьому випадку власник земельної ділянки зобов»язаний отримувати її кадастровий номер. Тобто, позивач повинен бути власником земельної ділянки на якій розміщене його помешкання. [PERSON], власником земельної ділянки, на якій розташований будинок не є, а тому, на думку суду, і не повинна вживати заходів до отримання кадастрового номеру. Згідно частини 3 ст.49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно статті 55 Закону України «Про нотаріат» угоди про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно що, відчужується або заставляється. При посвідченні угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна. Як убачається з досліджених судом матеріалів справи позивачка надала нотаріусу документи, які підтверджують її право власності на житловий будинок. Будинок в заставі не перебуває інша заборона відчуження зазначеного майна відсутня. Тобто, законодавчо визначено, що саме повинен мати продавець при зверненні до нотаріуса при оформленні договору купівлі-продажу жилого будинку. Отже, суд констатує, що відмова приватного нотаріуса в оформленні договору купівлі-продажу житлового будинку №40 по вулиці Шкільній в с. Лабушне, Кодимського району, Одеської області є незаконною. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 61 ЦК України, ст.120 ч.1 ЗК України, ст.ст. 49, 50, 55 Закону України «Про нотаріат»,

Outcome: approved