Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 15.08.2007 року між ним та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту №11197363000, відповідно до якого відповідач надав йому кредитні кошти строком по 15.08.2028 року в сумі 95\~000 доларів США, зі сплатою процентів у розмірі 8,7% річних. Розмір ануїтетних платежів був встановлений в сумі 825 доларів США, які він мав сплачувати щомісяця до 15 числа. З 15.07.2008 року відповідач в супереч вимогам п.10.2 договору, не повідомляючи його, в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку до 13,5 %. На його неодноразові звернення щодо роз»ясень причин підвищення відсоткової ставки відповідач своїм листом повідомив, що на момент отримання кредиту він (позивач) був співробітником їх банку, що давало право йому скористатися програмою кредитування на правах співробітника та отримати кредитні кошти за відсотковою ставкою нижче, ніж та, яка була передбачена на той момент за кредитами даного виду. Також відповідач повідомив його про те, що в разі звільнення з основного місця роботи, вони мають право вимагати дострокового повернення кредиту з нарахованими відсотками. Вважає, що такі дії відповідача є незаконними. Договором передбачено виключний перелік обставин, при яких банк може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення, про підвищення розміру процентної ставки банк має повідомити позичальника шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа із зазначенням розміру нової процентної ставки, дати початку дії такої ставки. Жодного листа від банку він не отримував. Враховуючи те, що відповідач порушив вимоги законодавства, звернувся до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та визнати незаконним збільшення процентної ставки; зобов»язати відповідача здійснити перерахунок, зарахувавши отриману різницю по відсотках в розмірі 3949, 96 доларів США в рахунок сплати заборгованості позивача за основною сумою кредиту; стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 2\~000 грн. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, просив врахувати надані ними до справи письмові пояснення. Пояснив, що позивач працював у їх банку, звільнився влітку 2008 року, підвищення розміру процентної ставки відбулося відповідно до умов договору кредитного, про дані дії було повідомлено позивача, як передбачено в договорі. Від останнього ніяких заяв про його незгоду з новими процентними ставками не надходило, що вважається згодою на підвищення розміру процентної ставки. Доказів отримання їх повідомлення позивачем вони не мають, але вважають, що має бути виконана умова саме направлення повідомлення, а не доказ про його отримання, для можливості підняття процентної ставки. Просив врахувати і те, що підтвердженням згоди позивача на нову процентну ставку є те, що він деякий час сплачував кредит з новою процентною ставкою, та до 14.01.2009 року не висловлював свої письмові заперечення проти цього. Дані обставини свідчать про те, що вони діяли в рамках вимог договору та закону і підстав для задоволення позовних вимог про визнання незаконним збільшення процентної ставки та зобов»язання здійснити перерахунок є безпідставні. Стосовно вимоги про стягнення з них витрат на правову допомогу зазначив, що дана вимога також є безпідставна, так як не надано акту виконаних робіт. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. В суді встановлено, що 15.08.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту №11197363000, відповідно до якого відповідач надав позивачу кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 95\~000 доларів США, строком по 15.08.2028 року, зі сплатою процентів у розмірі 8,7% річних. Розмір ануїтетних платежів був встановлений в сумі 825 доларів США, які позивач мав сплачувати щомісяця до 15 числа. В суді встановлено з матеріалів справи та пояснень сторін, що з 15.07.2008 року відповідач підвищив процентну ставку за вказаним кредитним договором до 13,5 %. В листах-відповідях на звернення позивача банк надавав відповіді, в яких зазначав, що йому була піднята процентна ставка у зв»язку з тим, що кредит йому видавався як працівнику банку, що давало можливість встановити йому меншу процентну ставку на отриманий ним кредит, а у зв»язку з його звільненням з банку, що він вже не є співробітником банку, а також враховуючи тяжку економічну ситуацію, він має обслуговуватися в їх банку на стандартних умовах, та має сплачувати визначені ними відсотки. В суді встановлено та не оспорено сторонами і того, що до підняття процентної ставки позивач сплачував суми кредиту та відсотки без порушень, в повному обсязі, у визначені договором строки. Судом не може бути прийнято до уваги посилання відповідача на п.5.3 договору, виходячи з наступного. В даному пункті зазначено, що банк має право на вимогу дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів при настанні подій, що впливають на здатність або бажання виконання позичальником зобов»язань за договором, зокрема звільнення з основного місця роботи. По даній справі, після звільнення позивача з роботи у відповідача, останні не вимагали повернення кредиту та процентів, як передбачено даним пунктом, а підняли розмір процентної ставки. Крім того, представник банку не заперечував того що до звільнення позивача з роботи, останній своєчасно, в повному обсязі погашав кредит та проценти, визначені договором. Пунктом 10.2 договору передбачено, що банк може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання обставин, а саме: порушення позичальником кредитної дисципліни, погіршення фінансового стану позичальника (документально підтвердженого), здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ. На жодну з цих обставин відповідач в своїх листах, повідомлення, відповідях позивачу не вказував. Причина завжди, в суді також, була одна звільнення з роботи позивача. Крім того, даним пунктом договору передбачено, що у разі зміни розміру процентної ставки банк не пізніше ніж за 14 днів до дати початку такої ставки, має направити поштою відповідного рекомендованого листа позичальнику за адресою, вказаною в договорі, або за адресою, вказаною позивачем при зміні місця проживання. Надані копія повідомлення банку на ім»я позивача від 13.06.2007 року (встановлено, що рік невірний, помилка, насправді 2008 року) та поштового повідомлення свідчать про те, що позивач не отримав вказане повідомлення банку. Враховується і те, що повідомлення банку датоване 13.06.2008 року, в повідомленні зазначено, що процентна ставка буде підвищена в односторонньому порядку після спливу 14 днів з дати отримання позивачем даного повідомлення. Встановлено і те, що позивача повідомляли за адресою, яка не вказана в договорі; а за адресою, визначеною в розділі 13 договору, повідомлення позивачу не направлялося. Таким чином, в суді встановлено та доведено, що позивачу за його кредитним договором була підвищена процентна ставка в односторонньому порядку банком, без повідомлення позивача, без наявності хоча б однієї з перерахованих в договорі підстав щодо підвищення процентної ставки. Підстава звільнення з роботи, на яку посилається банк, умовами кредитного договору не передбачена як випадок, що дає можливість банку підвищувати процентну ставку. Крім вказаного, в суді встановлено і те, що підняття процентної ставки в односторонньому порядку не відповідає, суперечить вимогам ЦК України. Відповідно до вимог ст.ст.626, 627, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін; сторони є вільними в укладенні договору, у визначенні умов договору; договір є обов»язковим для виконання сторонами. Статтями 654 та 1048 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняються в такій самій формі, що і договір, що змінюється або розривається. Розмір і порядок одержання процентів за договором позики встановлюється договором. Викладене вище свідчить про те, що відповідачем були порушені умови як кредитного договору, так і вказані вимоги ЦК України. Позовна вимога щодо визнання незаконним збільшення відповідачем процентної ставки за користування кредитними коштами, враховуючи викладене, підлягає задоволенню. Вимога про зобов»язання відповідача здійснити перерахунок та зарахувати отриману з 15.08.2008 року по 15.06.2009 року різницю по відсоткам від одностороннього збільшення відсоткової ставки за кредитом у розмірі 3949, 96 доларів США в рахунок сплати заборгованості за кредитом - підлягає задоволенню частково, а саме: за виключенням «у розмірі 3949,96 доларів США», так як сам перерахунок, встановлення суми - різниці має здійснювати відповідач. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу суд приходить до наступного. Згідно до ст.79 ЦПК України до витрат, пов"язаних з розглядом справи в суді, відносяться витрати на правову допомогу. По даній справі позивачем надано копію угоди про надання правової допомоги від 17.06.2009 року, згідно якого адвокат [PERSON], яка є представником позивача, приймала участь в усіх судових засіданнях, яких було шість, здійснювала підготовку матеріалів справи. До справи надано квитанцію до прибуткового касового ордеру, відповідно до якого позивачем сплачено адвокату [PERSON] 2 000 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимога про стягнення з банку на користь позивача даних витрат підлягає задоволенню. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial