Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-27 00:00:00

Позивач 12 лютого 2009 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. В обґрунтування підстав посилався на те, що для потреб своєї сімї, на умовах нотаріально посвідченого попереднього договору домовився із [PERSON] про купівлю квартири № ЗО будинку № 8 по вул.Братів Трофімових у м.Дніпропетровську, належної останньому на праві приватної власності. У відповідності із даним договором відповідач отримав від нього частку суми вартості квартири у розмірі 25000 грн., зобовязувався до моменту фактичної передачі квартири підготувати необхідні документи, зберігати фізичний стан квартири і продати її зі всіма меблями та елементами, чого своєчасно не здійснив. Просив суд розірвати укладений із відповідачем попередній договір, стягнути із з нього на свою користь внесену попередню оплату за квартиру у сумі 25000,00 грн. та 25000,00 грн. у відшкодування збитків. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю - [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не зявився, у письмовому відзиві на позов заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача за довіреністю - [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив суд у їх задоволенні відмовити у повному обсязі, посилаючись на надані судові письмові заперечення. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] у судове засідання не зявилася у звязку із припиненням нотаріальної діяльності. За згодою представників сторін розгляд справи відбувався без участі третьої особи. За CT.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4ст.55, ст..124 Конституції України, відповідно до якої кожен має будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст..13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Підставою звернення позивача до суду є захист майнових інтересів сторони за правовідношенням, повязаних із виконанням істотних умов укладеного договору. У звязку із чим, для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Цивільного кодексу України в редакції 2004 року. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, з'ясувавши обставини у справі та перевіривши їх письмовими доказами у справі вважає, що позовні вимоги належать до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 березня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено у письмовій формі попередній договір, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за№ 1423 (а.с. 8). За правилом, встановленим ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч.І ст.635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. За змістом ст.ст.П, 509, 631 ЦК України, саме з моменту укладення попереднього договору між сторонами виникли взаємні права та обовязки боржника та кредитора. Як вбачається із змісту укладеного попереднього договору, сторонами було узгоджено такі істотні умови основного договору, як предмет купівлі-продажу, ціна - п.1 та відповідальність сторін - п.п.З, 4, 6, 7, 9. Зокрема, на умовах п.1 договору, позивач та відповідач зобовязувалися у строк не пізніше 31 травня 2008 року укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві приватної власності, за ціною 420 000,00 грн., будь-які інші істотні умови, якими встановлювалися би зобов'язання сторін щодо вчинення певних дій, спрямованих на укладення основного договору сторонами не погоджувалися (а.с. 8). При цьому, суд зауважує, що на момент укладення попереднього договору [PERSON], діючи як власник щодо предмету продажу, право власності на квартиру набув лише 17 травня 2008 року на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 13.05.2008 року (п.1.3. договору купівлі-продажу квартири від 01.08.2008 року а.с.21, 22). У відповідності до п.2 договору [PERSON] оплатив частку вартості квартири у сумі 25 000,00 гри., а [PERSON] прийняв вказану суму грошей в рахунок загальної суми продажу квартири до підписання договору. Наведені обставини як підтверджуються положеннями укладеного договору, так і визнаються представниками сторін у судовому засіданні, тому в силу ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. У судовому засіданні із пояснень представників сторін вбачається, що протягом строку, встановленого попереднім договором, жодна із сторін не направляла другій стороні пропозиції про укладення основного договору, у передбачений термін договору купівлі-продажу квартири, який за своєю формою і змістом відповідав би вимогам закону, сторонами укладено не було, у зв'язку із чим, в силу ч.3 ст.635 ЦК України, зобовязання вважається припиненим. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що за відсутності у відповідача обсягу прав на вчинення дій щодо нерухомого майна на момент укладання попереднього договору, сторони таким способом лише виразили свій намір укласти договір в майбутньому, у звязку із чим, в силу ч. 2 ст. 570 ЦК України, сплачені в рахунок виконання договору платежі вважаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому надавались. Щодо позовних вимог позивача в частині відшкодування збитків у сумі 25000 грн., суд виходить із наступного. За змістом ст.22 ЦК України під збитками розуміється грошове вираження майнової шкоди, завданої порушенням цивільному майновому благу або інтересу. Підставою для застосування даного способу захисту є наявність заподіяної особі майнової шкоди, доказування якої покладається згідно ст. 60 ЦПК України на позивача як сторону, що зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Суд, аналізуючи подані [PERSON] докази, враховуючи природу спірних правовідносин, вважає позовні вимоги в цій частині не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, суд враховує, що позивачем при подачі позову були сплачені судові витрати (держмито 500грн. та 30 грн. ІТЗ), позовні вимоги задоволено частково, тому понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог належить стягнути із відповідача на його користь у розмірі 250,00 грн. сплаченого державного мита та 15 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial