Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, та визнання права власності, а саме: право власності на підвальне приміщення, загальною площею 35,0 кв. м., що розташоване під нежитловим приміщенням [ADDRESS], в рівних частках за [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив, що згідно розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 2640 від 23.09.2005 року «Про виділення частини нежитлових приміщень першого поверху, розташованих [ADDRESS] в самостійне приміщення» та свідоцтва про право власності серії САА № 428140, виданого Одеською міською радою 13 жовтня 2005 року позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності належить нежитлове приміщення [ADDRESS]. Відповідно до положень статті 4, 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» позивач та відповідач зареєстрували своє право спільної часткової власності на нежитлове приміщення [ADDRESS], про що свідчить витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «ОМБТІ та РОН» № 8906088 від 10 листопада 2005 року. Крім того позивач зазначив, що під нежитловим приміщенням [ADDRESS], розташован підвал, загальною площею 35,0 кв. м., який у відповідності до положень статті 382, статті 321 ЦК України, статті 41 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 р. № 1-2/2004 належить на праві спільної сумісної власності власникам квартир та приміщень в будинку [ADDRESS]. Підставою звернення позивача до суду став той факт, що його дружина - [PERSON] не визнає право власності позивача на підвал, що розташовано під нежитловим приміщенням [ADDRESS]. Позивач просить постановити рішення, яким здійснити поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, та визнати право власності, а саме: право власності на підвальне приміщення, загальною площею 35,0 кв. м., що розташоване під нежитловим приміщенням [ADDRESS], в рівних частках за [PERSON] та [PERSON]. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просить суд позов задовольнити. Відповідач - позов визнав, просить суд задовольнити позовні вимоги [PERSON]. Дослідивши всі обставини справи, враховуючи визнання відповідачем позову, суд доходить висновку про достатність доказів у справі для її вирішення та можливість винесення судового рішення про задоволення позову. При цьому суд виходить з наступного: Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до статті 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Крім того п. 3 статті 27 СК України встановлює, що державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. В судовому засіданні було встановлено, що позивач та відповідач у встановленому законом порядку уклали між собою шлюб, про що також свідчать відповідні відмітки органу РАГСУ міста Одеси в паспортних даних зазначених осіб. Таким чином суд дійшов до висновку про правомірність укладеного між позивачем та відповідачем шлюбу. Згідно до статті 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України. Згідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім того статті 61 СК України зазначає, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Таким чином, суд дійшов до висновку, що все майно набуте позивачем та відповідачем після реєстрації у встановленому законом порядку між ними шлюбу, має статус спільної сумісної власності подружжя, тобто нежитлове приміщення [ADDRESS], є спільною сумісною власністю подружжя, та в порядку статті 70 СК України, належить позивачу та відповідачу в рівних частках. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно статті 150 Конституції України офіційне тлумачення Конституції України та законів України належить до повноважень Конституційного Суду України. З питань, передбачених цією статтею Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені. В Рішенні Конституційного Суду України від 02.03.2004 р. № 1-2/2004 у справі за конституційним зверненням Ярового Сергія Івановича та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду" та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) встановлено: 1.1. Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу в нього. 1.2. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. 1.3. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. Таким чином суд дійшов до висновку, що підвал розташований під нежитловим приміщенням [ADDRESS] знаходиться в спільній власності всіх власників квартир та приміщень в будинку [ADDRESS]. Згідно статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином суд дійшов до висновку про неправомірність дій відповідача та його твердження, що нежитлове приміщення підвалу загальною площею 35,0 кв. м., розташованого під нежитловим приміщенням [ADDRESS], належить тільки їй. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Згідно п. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно статті 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Outcome: approved