Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-27 00:00:00

[PERSON], [PERSON] і [PERSON] 08 жовтня 2007 року звернулися до суду з позовом до відповідачів [PERSON] державного майна України і ТОВ «ДП Комфорт» про визнання приватизації недійсною. ТОВ «ДП Комфорт» заявило свої позовні вимоги до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] державного майна України про визнання права власності. Позивачі в своєму позові та в судовому засіданні посилалися на те, що вони є мешканцями гуртожитку будинку 46 по вул. Набережна Перемоги м. Дніпропетровська, мешкають там давно і мають право на приватизацію займаного житла. Але в 1993 році почався процес приватизації і будинок гуртожитку приватизувала тертя особа ЗАТ «Оріль», потім будівля перейшла у власність ТОВ «ДП Комфорт». Вважають вказану приватизацію незаконною через порушення закону та їх прав, в добровільному порядку відповідач не погоджуються надати в постійне користування займане житло їм та у власність, просили визнати вказану приватизацію недійсною, задовольнивши їх позов у повному обсязі, в задоволенні позову про визнання права власності просили відмовити. Представник відповідача [PERSON] державного майна України в судовому засіданні підтримав пояснення позивачів, їх позовні вимоги визнав, пояснивши, що дійсно під час приватизації будівлі вказаного гуртожитку було допущено порушення закону, позовні вимоги обґрунтовані, просив їх задовольнити, а в задоволенні позову про визнання права власності просив відмовити. Представник відповідача ТОВ «ДП Комфорт» в судовому засіданні позовні вимоги про визнання приватизації не дійсною не визнав, пояснивши, що дійсно в 1993 році була приватизація спірної будівлі вказаного гуртожитку, порушення закону не було, вони на законних підставах придбали вказану будівлю у ЗАТ «Оріль», спори стосовно цього були тривалі і інших судах, але всі справи, в тому числі і кримінальні, закриті, вони добросовісні набувачі вказаного спірного майна, просив задовольнити їх вимоги, а в задоволенні позову про визнання приватизації не дійсною просив відмовити. Представник третьої особи ЗАТ «Оріль»в судове засідання не зявився в звязку з ліквідацією товариства. Вислухавши пояснення позивачів і їх представника, представників відповідачів, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги про визнання приватизації не дійсною не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В судовому засіданні встановлено, що 08 вересня 1993 року між [PERSON] державного майна України в особі представника фонду [PERSON]А та організацією орендарів, створеної трудовим колективом Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвої фабрики «Оріль», від імені якої діяв голова ради організації орендарів [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, у відповідності з умовами якого продавець продав, а покупець купив цілісний майновий комплекс - Дніпропетровську виробничо-торговельну взуттєву фірму «Оріль», яка знаходиться в м. Дніпропетровськ, по вул. Ю. Фучіка, 18 вартістю 2001848 тис. крб. 27 серпня 1993 року було складено акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу, підписаний представником ФДМ України. Акт оцінки вартості вищеназваного майна був затверджений наказом голови фонду державного майна України від 30 серпня 1993 року № 24-ДУ. Згідно до п. 1.3 договору право власності на цілісний майновий комплекс переходить до покупця з моменту підписання сторонами договору купівлі-продажу. 28 жовтня 1993 року було складено акт прийому-передачi, згiдно якого продавець передав, а покупець прийняв згідно з договором купiвлi-продажу вiд 08 вересня 1993 року № КП-151 між ФДМ України та організацією орендарів Дніпропетровської виробничо-торгiвельної взуттєвої фабрики «Оріль» викуплену нею частку державного майна цiлiсного майнового комплексу вказаного підприємства вартістю 2001848 тис. крб . Акт був підписаний з боку ФДМ України головою ФДМ України [PERSON] та скріплений печаткою ФДМ України. 28 грудня 1993 року на підставі договору купiвлi-продажу вiд 08 вересня 1993 р., а також акту прийому-передачi від 28 жовтня 1993 року майна головою ФДМ України було видане свідоцтво про право власності на цілісний майновий комплекс. Свідоцтво підписано головою ФДМ України [PERSON] та скріплено печаткою ФДМ України. Своєю довідкою № 12/8-831 від 16 червня 1995 року регіональне вiддiлення [PERSON] державного майна України по Днiпропетровськiй області підтвердило, що АТ «Орiль» є власником майна згiдно акту прийому-передачi вiд 28 жовтня 1993 року. Розшифровкою основних засобiв по залишковiй вартості на 28 жовтня 1993 року, що є невідємною частиною договору № KПl-151 вiд 08 вересня 1993 року, визначено перелік обладнання, будівель та споруд, які увійшли до складу державного майна, яке підлягає викупу вiдповiдно до договору купiвлi-продажу № КП-l51від 08 вересня 1993 року та передано у власнiсть закритому акцiонерному товариству «Орiль». Згiдно п. 62 зазначеної розшифровки до перелiку увiйшов також й гуртожиток, що знаходиться за адресою м. Днiпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 46. 12 березня 1997 року АТ «Орiль» КП ДМБТI було видано реєстраційне посвідчення на об'єкт нерухомого майна, яке належить юридичним особам, згiдно якого гуртожиток лiт.А-12, що знаходиться за адресою м. Днiпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 46, зареєстровано за АТ «Орiль» на пiдставi договору купiвлi-продажу № КП-151 вiд 08 вересня 1993 р., про що було зроблено запис в реєстровiй книзi № 2ЖЮ за реєстровим № 28. Рiшенням загальних зборiв акцiонерiв вiд 18 жовтня 1996 року акцiонерного товариства «Орiль», правонаступником якого є закрите акцiонерне товариство «Орiль», було створено дочiрнє житлово-комунальне пiдприємство «Комфорт» акцiонерного товариства «Орiль». Вiдповiдно до статуту ДП «Орiль», затвердженого рiшенням загальних зборiв акцiонерiв ЗАТ «Орiль», протокол № 12 від 28 липня 2003 року, зареєстрованого виконавчим комітетом Жовтневої районної ради народних депутатiв м. Днiпропетровська згiдно з розпорядженням № 20-рп вiд 27 травня 1997 року, облiковий номер 6251, перереєстрованого виконавчим комітетом Жовтневої районної ради м. Днiпропетровська, реєстрацiйна справа № 04052459100050312 від 02 вересня 2003 року, ДП «Орiль» створено шляхом перереєстрацiї дочiрнього житлово-комунального пiдприємства «Комфорт» акцiонерного товариства «Орiль». Засновником ДП «Орiль» виступає ЗАТ «Орiль». Рiшенням правлiння АТ «Орiль» № 24 вiд 30 жовтня 1996 року до статутного фонду дочiрнього житлово-комунального пiдприємства «Комфорт» акцiонерного товариства «Орiль» було передано мiж iншим й будiвлю гуртожитку, що знаходиться за адресою м. Днiпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 46. Це також пiдтверджується й актом прийома-передачi майна вiд 01 жовтня 1997 року. В подальшому ряд примiщень будiвлi гуртожитку ДП «Орiль» були самовiльно переобладнанi та реконструйованi. Рiшенням господарського суду Дніпропетровської областi вiд 14 лютого 2007 року по справi № 14/51-07 (41/36-07) за позовом ДП «Орiль» до ЗАТ «Орiль», Днiпропетровської міської ради з урахуванням ухвали господарського суду Днiпропетровської областi вiд 29 травня 2007 року та додаткового рiшення господарського суду Днiпропетровської областi вiд 29 травня 2007 року по справi № 14/51-07 (41/36-07) визнано за ДП «Орiль» право власностi на будiвлю гуртожитку, розташовану за адресою м. Днiпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 46. Право власностi на будiвлю гуртожитку згiдно рiшення господарського суду Днiпропетровської областi вiд 14 лютого 2007 року по справi № 14/51-07 (41/36-07) було зареєстровано КП ДМБТI 22 червня 2007 року. 13 листопада 2007 року мiж ДП «Орiль» та ТОВ «ДП Комфорт» було укладено договiр купiвлi-продажу частини будiвлi. Вiдповiдно до п. 1.2 вказаного договору купiвлi-продажу ДП «Оріль» передало у власнiсть ТОВ «ДП Комфорт» частину будiвлi гуртожитку лiт. A-12, розташованого по вул. Набережна Перемоги, 46 в м. Днiпропетровську. На виконання договору купiвлi-продажу позивач сплатив ДП «Орiль» грошовi кошти в cумі 795 000 грн. 00 коп., що пiдтверджується вiдповiдними платiжними дорученнями. Вiдповiдно до п. 8 договору купiвлi-продажу сторони домовилися, що нотарiально договiр купiвлi-rrродажу буде посвiдчено 24 грудня 2007 року. Але ДП «Орiль» свої зобов'язання щодо нотарiального посвiдчення договору не виконало. Своїми дiями ДП «Орiль» порушило права та охоронюванi законом iнтереси позивача, у зв'язку з чим останнiй звернувся до суду за їх захистом. Рiшенням господарського суду Днiпропетровської областi вiд 26 лютого 2008 року по справi № 39/97-08 за позовом ТОВ «ДП Комфорт» до ДП «Орiль» про визнання договору купівлі- продажу дiйсним та визнання права власностi було визнано дiйсним договiр купiвлi-продажу частини будiвлi, укладений 13 листопада 2007 року мiж TOB «ДП Комфорт» i ДП «Орiль» та визнано за ТОВ «ДП Комфорт» право власностi на частину будiвлi гуртожитку лiт. А-12, розташованого по вул. Набережна Перемоги, 46 в м. Дніпропетровську. Право власності за ТОВ «ДП Комфорт» на підставі рiшення господарського суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2008 року по справi №39/97-08 зареєстровано КП ДМБТI 24 червня 2008 року. 13 листопада 2008 року постановою Вищого Господарського Суду України по справi № 14/51-07 (41/36-07) за позовом ДП «Орiль» до ЗАТ «Орiль», Дніпропетровської міської ради про визнання права власності рішення господарського суду Дніпропетровської області вiд 14 лютого 2007 року скасовано, справу передано для нового розгляду до господарського суду Дніпропетровської області. 21 квiтня 2009 року ухвалою господарського суду Дніпропетровської області провадження по справі припинено у зв'язку з лiквiдацiєю ЗАТ «Орiль». 18 лютого 2009 року постановою Вищого Господарського суду України по справі № 39/97-08 за позовом ТОВ «ДП Комфорт» до ДП «Оріль» про визнання договору купiвлi-продажу дійсним та визнання права власності рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2007 року скасовано, справу передано для нового розгляду до господарського суду Дніпропетровської областi. 15 квітня 2009.року ухвалою господарського суду Дніпропетровської області провадження по справі припинено у зв'язку з лiквiдацiєю ДП «Орiль». З 2008 року позивач ТОВ «ДП Комфорт» володiє та користується спiрною нерухомiстю. Kpiм того, на виконання договору купiвлi-продажу позивач сплатив ДП «Орiль» грошовi кошти в сумі 795 000 грн. 00 коп., що підтверджується вiдповiдними платiжними дорученнями, якi залишилися у власностi ДП «Орiль». На момент купiвлi спiрного об'єкту нерухомості ТОВ «ДП Комфорт», вчиняючи дану угоду, було впевнене у правомiрностi володiння та розпорядження\- гуртожитком ДП «Орiль». І це було пiдтверджено з боку ДП «Орiль» реєстрацiєю права власностi на будiвлю гуртожитку в КП ДМБТI, фактичним користуванням ДП «Орiль» будiвлею гуртожитку та рiшенням суду. Навіть, у вiдповiдностi до ст. 317 ЦК України власниковi належать права володiння, користування та розпорядження своїм майном. Тобто, ДП «Орiль» мало yci необхiднi ознаки власника спiрного майна. Окремо слiд зазначити, що рiшенням правлiння АТ «Орiль» № 24 вiд 30 жовтня 1996 року до статутного фонду дочiрнього житлово- комунального пiдприємства «Комфорт» акцiонерного товариства «Орiль» було передано між іншим й будiвлю гуртожитку, що знаходиться за адресою м. Днiпропетровськ, вул. На6ережна Перемоги, 46. Цей факт також вказує на правомірнiсть та добросовiснiсть набуття права власностi ДП «Комфорт» на спiрну нерухомiсть та набуття останнiм права розпорядження гуртожитком. У вiдповiдностi до вимог ст. 328 ЦК України право власностi набувається на пiдставах, що не забороненi законом, зокрема iз правочинiв. Право власностi вважається набутим правомірно, якщо iнше прямо не випливає із закону або незаконнiсть набуття права власностi не встановлена судом. Згiдно ст. 655 ЦК України за договором купiвлi-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власнiсть другiй стороні (покупцевi), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) i сплатити за нього певну грошову суму. Вiдповiдно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власностi лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Згiдно ст. 330 ЦК України, якщо майно вiдчужене особою, яка не мала на це права, добросовiсний набувач набуває право власностi на нього, якщо вiдповiдно до статтi 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Але i це пiдтверджується вiдповiдними документами, будiвля спiрного гуртожитку перейшла у власнiсть АТ «Орiль» саме з iнiцiативи [PERSON] державного майна України, що унеможливлює намагання позивачiв витребувати його у добросовiсного набувача. Згiдно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власностi, якщо це право оспорюється або не визнається iншою особою. Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Тобто, позивачi [PERSON], [PERSON] i [PERSON] повиннi довести, що дiями вiдповiдачiв було порушено їх права. Однак, жодних доказiв позивачами до суду не надано. Спiрнi правовiдносини по їх позову первісно виникли мiж [PERSON] державного майна України та ЗАТ «Орiль». Включення спiрного гуртожитку до складу майна, що пiдлягає приватизацiї, жодним чином не порушує права мешканцiв цього гуртожитку, в тому числi й позивачiв. Вказані позивачі пропустили встановлений законом строк для звернення до суду з такими вимогами і питання про його поновлення не поставили, а суд вважає що підстав для його поновлення немає. Згiдно частинi 2 статтi 2 Закону України «Про приватизацiю державного житлового фонду» не пiдлягають приватизацiї квартири-музеї, квартири в будинках закритих вiйськових поселень, кiмнати в гуртожитках, квартири, вiднесенi у встановленому порядку до непридатних для мешкання або службових квартир (кімнат), квартири, в яких мешкають два або бiльше наймачiв, при вiдсутностi згоди вcix на приватизацiю займанї квартири. Рiшенням Конституцiйного Суду Українии вiд 28 вересня 2000 року у справi №10-рп/2000 за конституцiйним поданням 45 народних депутатiв України щодо вiдповiдностi Конституцiї України (конституцiйностi) положень пункту 2 статтi 2 Закону України «Про приватизацiю державного житлового фонду» (справа про приватизацiю державного житлового фонду) визнано такими, що вiдповiдають Конституцiї України (є конституцiйними), положення пункту 2 статтi 2 Закону України «Про приватизацiю державного житлового фонду» вiд 19 червня 1992 року в редакції Закону України «Про внесення змiн i доповнень до Закону України «Про приватизацiю державного житлового фонду» вiд 22 лютого 1994 року, згiдно з якими «не пiдлягають приватизацiї: квартири-музеї; квартири (будинки), розташованi на територiях закритих вiйськових поселень, пiдприємств, установ та органiзацiй, природних та бiосферних заповiдникiв, нацiональних паркiв, ботанiчних садiв, дендрологiчних, зоологiчних, регiональних ландшафтних паркiв, паркiв-пам'яток садово-паркового мистецтва, iсторико-культурних заповiдникiв, музеїв-заповiдникiв; кiмнати в гуртожитках; квартири (будинки), якi перебувають в аварiйному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кiмнати, будинки), вiднесенi у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), розташованi в зонi безумовного (обовязкового) вiдселення, забрудненiй внаслiдок аварії на Чорнобильськiй АЕС». Це обумовлюється тимчасовим характером надання кімнат в гуртожитку. Таким чином, змiна власника спiрного гуртожитку жодним чином не порушила права позивачiв i це пiдтверджується тим, що до теперiшнього часу позивачi продовжують використовувати наданi їм кiмнати в гуртожитку для проживання їх та членiв їхніх сiмей та будь-якi перешкоди, що до цього їм не чиняться. Вiдносно правомiрностi проведення приватизацiї спiрного гуртожитку слiд зазначити, що у вiдповiдностi до ст. 1 Закону України «Про приватизацiю майна державних пiдприємств» в редакцiї, що дiяла на момент укладання договору купiвлi-продажу, приватизацiя майна державних пiдприємств України - це вiдчуження майна, що перебуває у загальнодержавнiй, республiканськiй (Республiки Крим) i комунальнiй власностi, на користь фiзичних та недержавних юридичних осiб. Частиною 1 статті 5 вказаного закону передбачено, що до обєктів державної власностi, що пiдлягають приватизацiї, належить, зокрема, майно пiдприємств, цехiв, виробництв, дiльниць, iнших пiдроздiлiв, що видiляються в самостiйнi пiдприємства i є єдиними (цiлiсними) майновими комплексами. Частиною 2 статті 5 Закону України «Про приватизацiю майна державних підприємств» наведено виключний перелiк майна, що не пiдлягає приватизацiї. Будь яких заборон, щодо приватизацiї гуртожиткiв Закон не мiстить. Вiдповiднi зміни щодо заборони на приватизацію будівель гуртожитків встановлено лише Законом України «Про внесення змiн до деяких законiв України з питань забезпечення захисту житлових прав громадян, які проживають у гуртожитках» вiд 03 березня 2005 року, який набрав чинності 05 квітня 2005 року. Тобто, на момент приватизації спірного гуртожитку, будь-яких обмежень щодо цього не було. Відсутність порушень законодавства України щодо приватизації зазначеного обєкту нерухомості з боку АТ «Оріль» та ФДМ України під час укладання договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу було підтверджено в судовому засіданні й представником [PERSON] державного майна України, який пояснив, що відповідні зміни, щодо заборони приватизації будівель гуртожитків були внесені значно пізніше. Згiдно ст. 61 ЦПК України обставини, визнанi сторонами та iншими особами, якi беруть участь у справi, не пiдлягають доказуванню. Обставини, визнанi судом загальновiдомими, не потребують доказування. Обставини, встановленi судовим рiшення у цивiльнiй, господарськiй або адмiнiстративнiй справi, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді iнших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено цi обставини. Вирок у кримiнальнiй справi, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адмiнiстративне правопорушення обов'язковi для суду, що розглядає справу про цивiльно-правовi наслiдки дiй особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненi вони цiєю особою. Судом встановлено. що за численними скарга громадян ([PERSON] та iн.) органами прокуратури перевірялася законність та правомiрнiсть не тільки спірного майнового комплексу, а й перехід його з власності одних осіб до інших. Постановами прокуратури Жовтневого району м. Дніпропетровська від 05 серпня 2005 року та від 22 грудня 2006 року визнано вказану приватизацію законною. Будь-яких порушень процедури чи переходу права власності не виявлено, кримінальну справу закрито за відсутністю складу злочину. Вказані постанови набрали законної сили, не оскаржені та не скасовані, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача ТОВ «ДП Комфорт» від доказування даного позову в частині питань правомірності приватизації вказаного спірного майнового комплексу, а саме - предмету спору: визнання приватизації недійсною, наявність причинно-слідчого зв'язку між діями, пов'язаними з начебто порушенням вимог законодавства при приватизації i завданням будь-якої шкоди позивачам. Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач ТОВ «ДП Комфор» заперечує будь-якi домовленості i зобовязання стосовно вiдповiдачiв Копiйки Л.Г., [PERSON] i [PERSON] по незаконним (з точки зору цих вiдповiдачiв) діям відносно нього по приватизації майна, предмета спору, а вiдповiдачi цього не довели. Твердження вiдповiдачiв про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно позовних вимог - є припущенням. Не може суд прийняти до уваги наполягання позивачів Копiйки Л.Г., [PERSON] i [PERSON], на своїх позовних вимогах, оскільки вони спростовуються вищенаведеним та ні чим обєктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає можливим визнати за ТОВ «ДП Комфорт» право власності на частину будiвлi гуртожитку лiт. А-12, розташованого в м. Дніпропетровську по вул. Набережна Перемоги, 46: на першому поверсі приміщення III-1, III-2a, IV-1, V-1, VIII -1, IX-1 загальною площею 85.5 кв. м.; на другому поверсі приміщення №№ 201-209, 212, 213, III-17-III-25, II-1, II-2, IV-2, V-2, VIII-2, IX-2 загальною площею 547.9 кв. м.; на третьому поверсі приміщення №№ 303, 305, 307, 311, III-25- III-35, III-1-III-4, IV-3, V-3, VIII-3, IX-3 загальною площею 338.1 кв. м., на четвертому поверсі приміщення №№ 401, 406-408, 411-413, III-36-III-40, III-42-III-44, III-57, IV-1-IV-4, IV-14, V-4, VIII-4, IX-4 загальною площею 454.1 кв. м.; на п'ятому поверсі приміщення №№ 502,504,508,510,512, 513, III-46-III-53, III-55, III-56, V-1-V-4, IV-5, V-5, VIII-5, IХ-5 загальною площею 430.1 кв.м.; на шостому поверсі приміщення №№ 603, 606, 610-613, III-58- III-66, III-68,VI-1-VI-4, IV-6, V-6, VIII-6, IX-6 загальною площею 471.5 кв.м; на сьомому поверсі приміщення №№ 701, 702, 704, 706-708, 710, 711, 712, 713, III-69, III-70, III- 72- III-79, VII-1-VII-4, IV-7, V-7, VIII-7, IX-7 загальною площею 584.9 кв. м.; на восьмому поверсі приміщення №№ 803, 804, 808-810, 812, 813, III-80- III-90, VIII-1-VIII-4, IV-8, V-8, VIII-8, IХ-8 загальною площею 435.8 кв. м.; на дев'ятому поверсі приміщення №№ 901, 902, 906-908, 910-912, III-91-III-101, IX-1-IX-4, IV\--9, V-9, VIII-9, IX-9 загальною площею 548.5 кв. м.; на десятому поверсі приміщення №№ 1001-1003, 1005-1008, 1010-1012, III-102, III-104-III-110, III-112, Х-1-Х-4, IV-10, V-10, VIII-10, IX-10 загальною площею 622.9 кв. м.; на одинадцятому поверсі приміщення №№ 1101, 1102, 1104-1108, 1110-1113, III-13, III-115-III-120, III-122, III-123, XI-1-XI-4, IV-11, V-11, VIII-11, IX-11 загальною площею 620.7 кв.м.; на дванадцятому поверсi приміщення №№ 1204-1206, 1208, 1210, 1212, 1213, III-124, III-126-III -131, III-133, III-134, XII-1-XII-4, IV-12, V-12, VIII-12, IX-12 загальною площею 444.2 кв. м., ганок лiт. а???, [PERSON], [PERSON] i [PERSON] в задоволенні позову до [PERSON] державного майна України i ТОВ «ДП Комфорт» про визнання приватизації недійсною слід відмовити. Таким чином позовні вимоги ТОВ ДП «Комфорт» до Копiйки Л.Г., [PERSON], [PERSON] та [PERSON] державного майна України про визнання права власності знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed