Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання членом родини відповідального квартиронаймача та визнання права користування житловим приміщенням посилаючись на наступні обставини, що у 1978 року його батькові виділена квартира [ADDRESS] у якій він постійно проживає. Однак збіг тяжких обставин, зокрема намір виїзду на території іншої країни для заробітку фінансових інструментів, змісив його знятись з реєстраційного обліку, що здійснено у 2004 році. Станом на 24 вересня 2008 року всі члени родини, що були зареєстровані у квартирі, померли. Квартира не приватизована. На даний момент він не може здійснити реєстрацію. Станом за час зняття з реєстраційного обліку він не замислювався про наслідки, що можуть виникнути в майбутньому, оскільки важке матеріальне становище змушувало приймати рішення без врахуванням можливих ризиків та аналізу зміни правового статусу. Фактично з 1990 року він постійно проживає у [INFO], а тому вважає, що має право користування жилим приміщенням. Позивач у судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив суд визнати його членом родини відповідального квартиронаймача, визнати за ним право користування квартирою та зобовязати компетентні органи здійснити видачу ордеру та укласти договір найму. Представник відповідача - виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради у судовому засіданні вимоги позову не визнала, заперечувала проти їх задоволення, наголошуючи на відсутності правових підстав до задоволення вимог. Представник відповідача - управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник 3-ої особи у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог. Допитавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд рахує, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. У судовому засіданні встановлено, що позивач народився 30 листопада 1973 року, що підтверджено свідоцтвом про народження І-КИ № 406293 від 25.12.1973 року, відповідно до якого батьками позивача записані [PERSON] та [PERSON]. 01 лютого 1978 року на імя [PERSON] видано ордер № 162 на житлове приміщення квартиру [ADDRESS]. Ордер видано на родину, що складалась з: позивача, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Як вбачається з відтисків штампів у паспорті позивача останній зареєстрований у [INFO] 22 травня 1990 року, знятий з реєстраційного обліку 31 серпня 2004 року. 30 серпня 2006 року [PERSON] помер. 24 вересня 2008 року [PERSON] помер. Відповідно до довідки комунального житлового підприємства № 31 від 02.04.2009 року станом на 30.09.2008 року у квартирі [ADDRESS] зареєстрованими значились [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до довідки комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 31» № 1 від 05.12.2009 року станом на 30.09.2008 року у квартирі [ADDRESS] зареєстрованими громадян не значиться. Станом на 05 грудня 2009 року квартира [ADDRESS] не являється приватизованою. Позивач ставить питання про визнання його членом родини відповідального квартиронаймача та визнання за ним право користування жилим приміщенням мотивуючи тим, що постійно проживає у [INFO], що підтверджено актом про проживання, факт зняття з реєстрації мав місце при необхідності виїзду за межі України, що не здійснено по незалежним від нього обставинам. Відповідно до акту про проживання від 01 квітня 2009 року, що складений мешканцями будинку № 11 по вул.. Нарвська у м. Кривий Ріг позивач проживає у [INFO] з 22 травня 1990 року по теперішній час сумісно з [PERSON] та [PERSON], до дня їх смерті та з якими вів спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет. Акт про проживання від 01 квітня 2009 року затверджений заступником директора комунального житлового підприємства № 31 (нині - комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 31»). Допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] суду показали, що знають родину [PERSON] тривалий час, оскільки останні заселились до будинку № 11 по вул.. Нарвська у м. Кривий Ріг у 1978 році. У квартирі з початку проживали [PERSON], його дружина двоє синів та [PERSON]. [PERSON] практично весь проміжок часу проживав у квартирі, виключенням становили строкова служба в лавах збройних сил та нетривалий час перебування у шлюбі. [PERSON] та [PERSON] проживали у [INFO]. Останні 10 років [PERSON] проживав у квартирі. [PERSON] будучи допитаною в якості свідка суду показала, що [PERSON] проживає у [INFO] з дитинства, тобто з моменту отримання житла його батьками. Станом на теперішній час проживає в квартирі один, однак раніше мешкав з батьком та братом спільно з якими вів господарство. Статтею 64 Житлового кодексу передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються усіма правами і несуть усі обов'язки нарівні з наймачем. Одночасно, статтею 64 Житлового кодексу визначено перелік осіб, що можуть належати до членів сім'ї наймача. Передусім це дружина наймача, їхні діти й батьки. Окрім того, членами сім'ї наймача можуть бути визнані й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем та ведуть з ним спільне господарство. До таких осіб належать не тільки родичі наймача та його дружини, а й особа, з якою наймач перебуває у фактично шлюбних відносинах, опікуни, утриманці наймача тощо. Згідно з частиною третьою статті 64 Житлового кодексу особи, які перестали бути членами сім'ї наймача (наприклад, у зв'язку з розірванням шлюбу між наймачем та його дружиною), але продовжують проживати в одному з ним жилому приміщенні, мають такі самі права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.96 визначено: при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України,\~ свободу пересування та вільний вибір місця\~ проживання.\~ Дане правове положення \~ означає,\~ що наявність\~ чи\~ відсутність\~ прописки самі\~ по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Таким чином, наявність лише тільки прописки за адресою, не є вагомим аргументом для встановлення права на користування жилим приміщенням, розташованим за адресою. Відповідно до ст. 47 Конституції, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше\~ як\~ з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються\~ законом,\~ за\~ винятком\~ випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав\~ державних\~ і\~ громадських організацій. Статтею 106 Житлового кодексу України передбачено, що повнолітній член сімї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сімї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сімї наймача. Відповідно до закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні встановлено, що Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Частиною 1 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, що передбачає свободу в наданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві посилання позивача є обґрунтованими, та відповідно такими, що мають бути задоволені.

Outcome: approved