Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-02 00:00:00

В січні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним в якому вказував, що 26 лютого 2002 року між ними було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивач придбав у відповідача житловий будинок [ADDRESS]. Договір в цей же день було зареєстровано у Вознесенській Універсальній товарно-сировинній біржі за № 181. Всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме продавець передав покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору. В 2009 році позивач, звернувшись до нотаріальної контори з приводу відчуження будинку дізнався, що біржовий договір є недійсним. Вказуючи на неможливість нотаріального посвідчення договору, позивач просив визнати його дійсним в судовому порядку. В попередньому судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку про необхідність застосування наслідків визнання позову відповідачем, передбачених ст. 174 ЦПК України, оскільки таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Зокрема, судом з письмового договору купівлі-продажу встановлено, що 26 лютого 2002 року [PERSON] придбав у [PERSON] належний останньому житловий будинок [ADDRESS] Миколаївької області, зареєструвавши в цей же день договір у Вознесенській Універсальній товарно-сировинній біржі (яка в подальшому припинила свою діяльність) в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 181. В 2009 році позивач дізнався, що біржовий договір є недійсним. Разом з тим, на час розгляду справи нотаріальне посвідчення оспорюваного договору купівлі-продажу неможливе в зв'язку з тим, що позивач після укладення договору зареєстрував своє право власності щодо будинку в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації» та оформив право власності щодо земельної ділянки, призначеної для обслуговування належного йому житла, тобто вчинив ряд дій, що унеможливлюють вирішення питання в іншому, окрім судового, порядку. Ст. 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. При укладенні договору, сторони узгодили всі його істотні умови і виконали свої зобов'язання, але не здійснили нотаріального посвідчення цього договору, як того вимагала ст. 227 ЦК України 1963 року (чинна на час придбання майна). З положень ч. 1 ст. 47 ЦК України 1963 року вбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обов'язкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Проте, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Враховуючи встановлені судом обставини, а також те, що про своє порушене право [PERSON] дізнався лише в 2009 році, тому суд вважає, що відповідно до ст. 6 ЦК України 1963 року цивільне право позивача підлягає захисту шляхом визнання оспорюваного договору купівлі-продажу дійсним.

Outcome: approved