Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позову зазначив, що 20.12.2006 року між ним та відповідачем за усною угодою був укладений договір позики на загальну суму 10000 доларів США, що відповідно становило суму еквівалентну 50500 грн. по курсу НБУ. По фактичному одержанню вказаної суми [PERSON] була надана розписка від 20.12.2006 року на суму 10000 доларів США зі строком повернення до 20.01.2007 року. Починаючи з лютого 2007 року він постійно в усній формі вимагав від відповідача повернення суми боргу, але останній не виконував свої зобовязання та фактично ухилявся від свого обовязку з повернення суми позичених коштів. До теперішнього часу відповідач борг не повернув. В звязку з цим, просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу, з урахуванням офіційного курсу гривні до долару США на день позовної заяви (7,8296 грн. за один долар США), в розмірі 78269 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та, посилаючись на викладені в позовній заяві підстави, просив суд задовольнити останню в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Відповідно до ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд приходить до висновку про те, що справу необхідно розглядати за відсутності відповідача у заочному порядку. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В судовому засіданні встановлено, що 20.12.2006 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] в борг 10000 доларів США строком на сім місяців. В підтвердження отримання грошей, 20.12.2006 року [PERSON] було написано розписку. В зазначений термін відповідач гроші не повернув, став уникати зустрічей з позивачем. На теперішній час позика не повернута навіть частково. Таким чином, суд вважає встановленим факт укладення між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] договору позики та не повернення останнім суми позики в розмірі 10000 доларів США. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, однак, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті, а згідно ст.533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки позивачем було передано відповідачу 10000 доларів США 20.12.2006 року, договором не передбачено порядок повернення вказаної суми та еквівалент повернення, то суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, відповідно до ст.11 ЦПК України в межах заявлених вимог, сума в розмірі 78269 грн., що еквівалентно 10000 доларів США за офіційним курсом НБУ, станом на день звернення позивача до суду з позовом. В матеріалах справи відсутня довідка про курс гривні до долара США, встановлений НБУ, однак, суд вважає за можливе визнати цей факт загальновідомим та, відповідно, таким, що не підлягає доказуванню згідно ч. 2 ст. 61 ЦК України, оскільки щоденно курс НБУ транслюється по телебаченню до доступний в мережі «Інтернет» на офіційному сайті Національного банку України. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню сплачені останнім при подані позовної заяви судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: судовий збір в сумі 783 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи в розмірі 120 грн.

Outcome: approved