Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-24 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності. Обґрунтовуючи заявлені вимоги посилалась на те, що спірна квартира належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], за життя [PERSON] склала заповіт на належну їй частину квартиру, за яким у разі її смерті, належна їй частина квартири заповідається позивачці [PERSON] Після смерті [PERSON] позивачка звернулася до нотаріуса для оформлення свідоцтва про право на спадщину, але в видачі свідоцтва було відмовлено, у звязку з тим, що частки в праві власності на спірну квартиру не визначені. Відповідач [PERSON] у відкритому судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні згідно зі Свідоцтвом про право власності на житло № 31862 від 6 серпня 1993 року, виданим Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності без визначення часток належала квартира № 16, що розташована по вул. Ак. Філатова, буд. 57 у місті Одесі (а.с. 7). 9 грудня 2003 року [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 34408, згідно з яким на випадок свої смерті вона заповіла своє майно, що на день смерті буде належати їй, в тому числі належну їй частину ізольованої квартири № 16, що розташована по вул. Ак. Філатова, буд. 57 у місті Одесі [PERSON] (а.с. 10). 30.11.2008 року [PERSON] померла, про що Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було складено актовий запис № 174 від 02.12.2008 р. (а.с. 11). Позивачка після смерті [PERSON] звернулася до Сьомої одеської державної нотаріальної контори м. Одеси з заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно, яке належало [PERSON], але їй було відмовлено у зв`язку з невизначеністю часток в правовстановлюючих документах. (а.с. 12). Через невизначеність часток у свідоцтві про право власності позивачка не може скористатись своїм правом розпорядження своєї частки квартири. Визначаючи частки, що належали учасникам приватизації, суд виходе з ч.2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», згідно з якою передача займаних квартир (будинків) здійснювалася в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.95 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Таким чином, за Свідоцтвом про право власності на житло № 31862 від 6 серпня 1997 року, виданим Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів [PERSON], [PERSON] належало по ? частки квартири за вказаною адресою. Таким чином, після смерті [PERSON], померлої 30 листопада 2008 року, відкрилась спадщина у вигляді ? частки квартири № 16, що розташована по вул. Ак. Філатова, буд. 57 у місті Одесі. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі ст.ст. 1233, 1236 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, а заповідач має право охопити заповітом права та обовязки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обовязки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Позивачка такої заяви не робила. Таким чином, позивачка прийняла спадщину, набула право власності, проте не оформила її в установленому законом порядку. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі. Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Outcome: approved