Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати заповіт, посвідчений 02 серпня 2005 року державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори, частково недійсним у відношенні 1/2 частки квартири № 8 в будинку № 14 Військового містечка-2 в м.Бердянськ. Просить, також, визнати за нею право власності на 1/2 частину зазначеної квартири, як за співвласником у праві спільної часткової власності подружжя. [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому просить визнати квартиру № 8 в будинку № 14 у Військовому містечку-2 в М.[PERSON] власністю [PERSON]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні від 24.07.07 року та представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судових засіданнях заявлені вимоги підтримали. Зустрічний позов [PERSON] не визнали. Зазначили, що [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] 03 березня 1993 року. В грудні 1996 року вони придбали квартиру № 8 в будинку № 14 у Військовому містечку-2 в М.[PERSON]. Шлюб було розірвано 02 липня 2002 року. [PERSON] помер 24 листопада 2005 року. В травні 2006 року їй стало відомо від родичів колишнього чоловіка про те, що після його смерті залишився заповіт, відповідно до якого він заповідав [PERSON] зазначену квартиру. Вважають, що [PERSON] не мав права заповідати цілу квартиру, а тільки її 1/2 частину, оскільки вона придбана подружжям за період шлюбу та є спільною сумісною власністю. Вважає, що [PERSON] як дружина має право на 1/2 частину. Зазначили, що строк звернення до суду не сплив, оскільки перебіг строку повинен рахуватися від дня, коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Вважають, що право власності [PERSON] на її частку квартири було порушено тільки після смерті [PERSON] його діями по складанню і залишенню заповіту. Про порушення свого права стало відомо в травні 2006 року, коли від родичів [PERSON] дізналася про зміст заповіту. Після розірвання шлюбу [PERSON] підтримувала з ним нормальні відносини та продовжувала з ним спілкуватися, мала змогу повернутися в квартиру у будь-який момент до смерті колишнього чоловіка, проте не бажала цього робити з причини зловживання ним спиртними напоями. Не заперечувала проти проживання [PERSON] в даній квартирі, оскільки йому не було де жити, в зв'язку з цим за його життя не бажала продавати квартиру з метою отримання вартості своєї частки. Вважала що з часом за взаємної згоди вони знайдуть спільний варіант розділу квартири, оскільки [PERSON] говорив про те, що проведе виплату вартості 1/2 частини квартири, коли заробить гроші. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] заявлений позов не визнали. Заявлений зустрічний позов підтримали. Зазначили, що спірна квартира придбана [PERSON] після фактичного розпаду сім'ї та за його особисті кошти. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належала квартира № 124 в будинку № 5 по бул.[PERSON] в м.Бердянськ. Зазначена квартира була продана влітку 1996 року та кошти від її продажу було розділено в рівних частках. За свою частку коштів в розмірі 3500 доларів США [PERSON] 04 грудня 1996 року придбав квартиру № 8 в будинку № 14 у Військовому містечку-2 в М.[PERSON], а [PERSON] та [PERSON] за свої частки коштів придбали собі квартиру [ADDRESS] в М.[PERSON]. Вважають, що спірна квартира придбана [PERSON] після фактичного припинення шлюбу з [PERSON] оскільки вона при пред'явленні позову про розірвання шлюбу в 2002 році не ставила питання про поділ квартири як спільного майна. Зазначили, що позивач пропустила строк звернення до суду з позовом, оскільки зазначений строк необхідно рахувати з дати фактичного розірвання шлюбу в органах РАГС, а саме з 02.07.02 року. В судовому рішенні про розірвання шлюбу зазначено про фактичне припинення шлюбних відносин з 1999 року. В спірній квартирі [PERSON] та [PERSON] не проживали та спільного господарства в цей період не вели, спільного бюджету в цей час не було, в квартирі вона зареєстрована не була та участі в оплаті комунальних платежів не приймала. До суду з позовом про розділ квартири він не звертався, оскільки вважав, що спірна квартира придбана за особисті кошти та є його власністю. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнала. В задоволенні зустрічних вимог [PERSON] просить відмовити. Зазначила, що [PERSON] був сином [PERSON] та її братом. Спірна квартира придбана за період шлюбу [PERSON] та [PERSON] та за спільні кошти. Квартиру знайшли за об'явою в газеті. До нотаріальної контори для оформлення угоди з придбання квартири їздили [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. До придбання квартири подружжя проживало у [PERSON] - батьків [PERSON] з серпня по грудень 2006 року. Для придбання квартири грошей не хватало, кошти в розмір 1000 доларів США позичили. Питання про розділ майна після розлучення між [PERSON] не стояло. Відношення вони підтримували і після розлучення. [PERSON] не працював, у нього грошей не було. Він казав, що 1/2 частину вартості квартири сплатить [PERSON]. Зазначила, що брат помер у віці 40 років, питання про заповіт ніколи не піднімалося. Аналізуючи докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.ст. 9-11, 22-24, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який діяв на час виникнення правовідносин, майно, що придбане подружжям підчас шлюбу, є їхньою загальною спільною власністю. Майно, що належало кожному з подружжя до вступу в шлюб, а також отримане ним підчас шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них. В разі розділу майна, що є загальною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Для вимог про розділ майна, що є загальною власністю розведеного подружжя встановлюється трирічний строк позовної давності. Позовна давність застосовується судом відповідно до цивільного законодавства. Строк позовної давності обчислюється з дня, коли особа взнала, або повинна була взнати про порушення свого права. Відповідно до ст.ст. 20, 57, 60, 61, 68, 70, 72 Сімейного Кодексу України, який діє на час розгляду справи, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється з дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Згідно ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, 1257 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою нездійснення правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Заповіт, складений особою, яка не мала права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позов заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недісність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. Відповідно до ст.ст. 71, 74, 75, 80 ЦК УРСР (1963 рік) загальний строк для захисту права за позовом особи, права якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Вимоги про захист порушеного права приймаються до розгляду судом незалежно від спливу строку позовної давності. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяв сторін. Сплив строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до ст.ст. 257, 260, 261, 267 ЦК України (2003 рік) загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 03 березня 1993 року. Рішення про розірвання шлюбу ухвалено Бердянським міським судом 10 травня 2002 року. Розірвання шлюбу в органах РАГС проведено 02 липня 2002 року. Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб, рішенням Бердянського міського суду та свідоцтвом про розірвання шлюбу. Квартира № 8 в будинку № 14 у Військовому містечку-2 в м.Бердянську зареєстрована за [PERSON] на підставі угоди купівлі-продажу, посвідченої [PERSON] державною нотаріальною конторою 04 грудня 1996 року (реєстр. № 1-2607). Зазначене підтверджується довідкою Бердянського КПТІ від 14 квітня 2006 року № 103, угодою купівлі-продажу від 04 грудня 1996 року (реєстр. № 1-2607), реєстраційним написом на документі на право особистої власності від 19 грудня 1996 року (р-11557). Відповідно до заповіту, посвідченого 02 серпня 2005 року нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори (реєстр. № 1-333), [PERSON] все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати, та на що він за законом матиме право, заповідав [PERSON], [INFO]. Згідно листа [PERSON] державної нотаріальної контори від 03.11.08 року № 8993/-15 після померлого 24.11.05 року [PERSON] до нотконтори звернулися 09.12.05 року [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за заповітом та 12.04.06 року [PERSON], сестра померлого, з заявою про прийняття спадщини за законом. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Відповідно до показів свідка [PERSON], яка працювала разом з [PERSON] 1990 року, вона знала сім'ю [PERSON]. Відомо, що квартиру вони придбали через 2-3 роки після одруження. [PERSON] після роботи їздила додому до Військового містечка. Після розлучення [PERSON] вона про розділ квартири не чула. Свідок [PERSON] показала, що вона працювала разом з [PERSON] в перукарні. Відомо, що одружилися вони в 1993 році, квартиру придбали в 1996 році. [PERSON] проживала у Військовому містечку. Згідно показів свідка [PERSON] вона знає [PERSON]. Відомо, що після розлучення [PERSON] питання про розділ квартири не піднімалося. Відповідно до показів [PERSON], допитаної в якості свідка, [PERSON] позичала кошти в розмірі 1000 доларів США для придбання квартири. Свідок [PERSON] показала, що батьки як [PERSON] так і [PERSON] допомагали у придбанні квартири та проведенні її ремонту. Відповідно до показів свідка [PERSON] 1.1., вона проживає [INFO] у Військовому містечку-2 в м.Бердянськ з 2002 року. Познайомилася з [PERSON], бачила її, спілкувалися як сусіди. Згідно показів свідка [PERSON], яка є членом комітету мікрорайону та старшою будинку № 14, [PERSON] проживала в будинку, бачила її, коли вигулювали собаку. Відповідно до показів свідка [PERSON], вона є жителькою будинку № 14 у Військовому містечку. [PERSON] знає як сусідку, разом вигулювали собаку. З 1997-1998 р.р. бачила її протягом двох років. Після уїзду [PERSON] [PERSON] проживав один. Згідно показів свідка [PERSON] вона знала [PERSON] з 1990 року. В Військовому містечку бачила його з 1997 року. Він розповідав, що був одружений та розлучився. В квартирі була кілька разів в 2001 та 2004 роках. [PERSON] в квартирі не бачила. Допитана в якості свідка [PERSON] показала, що є жителькою Військового містечка. [PERSON] знала з 1997-98 р.р.. Він розповідав, що проживає один. Дружину його не бачила. Коли він був хворий, за ним доглядала [PERSON]. [PERSON] казав, що бажає зробити заповіт на [PERSON]. Свідок [PERSON] показав, що [PERSON] знав з часу, коли той поселився в квартирі у Військовому містечку, були сусідами. Часто заходив до нього в гості. Речей [PERSON] в квартирі не бачив. Останнім часом часто бачив в квартирі [PERSON]. Відповідно до показів свідка [PERSON], яка є жителькою Військового містечка, [PERSON] вона знала з 1988 року. В 1995 році він зустрічався з її подругою. Бачила його взимку, він розповідав, що у його батьків 4-кімнатна квартира, яку вони бажають обміняти та придбати йому квартиру. Бачила його в 1996-97 р.р. з [PERSON] на ринку. [PERSON] не бачила. Згідно показів свідка [PERSON], вона знала [PERSON] та проживала з ним в квартирі № 8 будинку № 14 у Військовому містечку. Він бажав продати квартиру за 3500 доларів США. Знає, що продав за 3100-3200 доларів США [PERSON]. Вона їздила разом з [PERSON] та [PERSON] до нотаріуса. Після продажу квартири, звільнили її протягом тижня. Відповідно до матеріалів цивільної справи № 2-5685/2002 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, позовна заява подана [PERSON] 29 квітня 2002 року. Рішенням суду від 10 травня 2002 року встановлено, що причиною розірвання шлюбу є зловживання [PERSON] спиртними напоями, існування між подружжям сварок на побутовому грунті. Встановлено, що сумісне проживання припинено в серпні 1999 року та з тих пір ніяких відносин не підтримують. Суд приходить до висновку, що квартира № 8 в будинку № 14 у Військовому містечку-2 в [PERSON] придбана за час шлюбу [PERSON] та [PERSON]. Зазначена квартира не належала кожному з подружжя до вступу в шлюб, а також не отримана ними підчас шлюбу в дар або в порядку спадкування. Отже, зазначена квартира є загальною спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та їх частки визнаються рівними. Доводи [PERSON] та її представника про те, що вказана квартира придбана саме за кошти, належні [PERSON] від продажу 1/3 належної йому частини квартири № 124 в будинку № 5 по бул.[PERSON] в М.[PERSON], суд не приймає до уваги, оскільки це є тільки припущенням сторони. Доказів в підтвердження зазначеної обставини суду не надано. Заяв про складнощі щодо отримання доказів та клопотання про витребування зазначених доказів в порядку ст. 137 ЦПК України не заявлено. Отже, [PERSON], виконуючи заповідальне розпорядження на випадок своєї смерті міг розпорядитися тільки 1/2 частиною спірної квартири. Виходячи з викладеного, заповіт, складений [PERSON] 02.08.05 року підлягає визнанню частково недійсним в частині розпорядження 1/2 частиною квартири № 8 в будинку № 14 у Військовому містечку в М.[PERSON] на підставі ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203, ст. 1257 ЦК України (2003 рік). Враховуючи зазначене, зустрічні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Суд вважає, що строк звернення [PERSON] до суду не пропущений, оскільки про існування заповіту та порушення свого права вона узнала в травні 2006 року зі слів сестри [PERSON] - [PERSON], яка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в квітні 2006 року. Позов [PERSON] до суду заявлений 10 серпня 2008 року, а саме в межах встановленого трирічного строку.

Outcome: approved