Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовною заявою до відповідача про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановити йому дні побачення з донькою. В позові позивач зазначив, що з [PERSON] він перебував у зареєстрованому шлюбі з 04 серпня 2000 року. Від даного шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO], батьком якого є він позивач по справ. За рішенням суду 13 листопада 2007 року, їх шлюб в розірваний, але деякий час вони проживали разом і він продовжував піклуватися за свою дитину. Навіть після того, як відповідачка покинула його будинок, він постійно надавав матеріальну допомогу дитині. При кожній зустрічі з донькою, він купував їй різноманітні подарунки, одяг та взуття, відвідували парки, цирк, дитячі кафе. Незважаючи на моє добровільне утримування дитини, позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з мене аліментів на утримання доньки в сумі 800 гривень щомісячно та заборонила мені бачитись з дитиною. Вона постійно робить будь-які перешкоди у спілкуванні з дитиною. На мої спроби домовитись з матірю дитини про визначення порядку мого спілкування закінчуються образами та хамством з її боку. Крім того, відповідачка категорично заперечує проти того, щоб він забезпечував дитину оздоровленням у літній період, незважаючи на те, що має таку можливість проводити з дитиною деякий час у літній період. Така поведінка відповідача змусили його звернутися до органу опіки та піклування з заявою про встановлення мені часів побачень з дитиною, але у звязку з тим, що відповідачка на засідання комісії не зявилася без поважних причин, він змушений був звернутися до суду. У судовому засіданні, позивач та його представник на позові наполягав, просив суд задовольнити його вимоги, встановивши часи побачень з дитиною відповідно до висновку органу опіки та піклування. Крім того, позивач довів суду, що після розлучення з відповідачкою він проживає окремо від дитини , але має бажання особисто спілкуватися з дитиною, приймати участь у її вихованні. Йому як батьку не байдужа доля його дитини і він намагався зробити все можливе щодо врегулювання питання спілкування з відповідачкою мирним шляхом без звернення до суду, але йому це не вдалося. Позивач також вважає, що турбота та догляд дорослих є обовязковим поряд із матірю дитини, її батька. Відповідачка у судове засідання зявилася, суду пояснила, що жодних перешкод у спілкуванні батька з донькою вона не чинила і не чинить на теперішній час. Вона не заперечує проти побачень батька та дитини, але бажає, щоб ці побачення були виключно при умові її присутності. Свою позицію відповідачка пояснює насамперед в інтересах дитини. Вона вважає, що у позивача не має будь-якого досвіду у вихованні дитини, оскільки за весь час перебування у шлюбі, він заробляв гроші, постійно був на роботі, а з дитиною сам-на-сам ніколи не залишався. Позивач не знає як правильно та корисно годувати дитину, купати її, переодягати. Відсутність у позивача такого досвіду не дозволяють йому без присутності матері виїзджати на море на тривалий час. Представник органу опіки та піклування Ленінської районної адміністрації у судовому засіданні підтримав позов, вважаючи вимоги позивача обгрунтованими. Крім того довів суду, що висновок про встановлення часів побачень з малолітньою донькою [PERSON], [INFO] був зроблений на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини та виключно з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши усі надані докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до статті 141 СК України, мати й батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно статті 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. По встановленим правилам статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом, а за нормами статті 157 ч.2 Сімейного кодексу України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Отже в силу закону, позивач, як батько дитини, має абсолютне однакове з відповідачкою право на спілкування з дитиною. До того ж його моральний та матеріальний стан дозволяє піклуватися про стан здоров»я дитини, у повній мірі дбати про її фізичний, духовний та моральний її розвиток, а також забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Посилання відповідача на недостатність у батька досвіту щодо виховання доньки, суд розцінює як не обгрунтоване. Крім того, дитині незабаром виповнюється 9 років і в і в цьому віці дитина за психологічними, фізіологічними та мовними показниками має можливість в певній мірі самостійно сприймати світ та самовиражатися, а конфліктні стосунки між батьками, які можуть негативно вплинути на психіку та самопочуття дитини, підкреслюють право батька на спілкування з донькою за відсутності матері дитини.

Outcome: approved