Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-25 00:00:00

У лютому 2009 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є власником житлового будинку №42, який розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Зелена, та земельної ділянки, що знаходиться за цією ж адресою, площею 0,2684 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд 0,1000 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,1684 га. Сусідами [PERSON] є [PERSON], [PERSON], які мешкають за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Зелена, 44/2. 25.09.2008 року позивач виявила, що відсутня частина її паркану. Виявилось, що її межовий паркан перенесли на належну їй земельну ділянку, здійснивши самозахоплення земельної ділянки [PERSON] [PERSON] просила суд зобовязати відповідачів відновити її паркан та перенести межовий знак на відстань у відповідності до абрису виносу меж земельних ділянок в натуру, стягнути з них матеріальні збитки у розмірі 1560,00 грн., повязані з оплатою позивачем послуг ТОВ ЕКЕР з перенесення в натуру меж земельної ділянки, та відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн. В процесі розгляду справи позивач доповнила позовні вимоги, просила суд відновити її паркан від вулиці та перенести межовий паркан на відстань 0,78 м у відповідності з виконаним абрисом виносу меж земельних ділянок сторін в натурі, від початку будинку перенести межовий паркан на відстань 0,53 м, в кінці будинку на 0,43 м, стягнути матеріальні збитки у розмірі 1560,00 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн. У лютому 2009 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зустрічним позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] міської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, рішення [PERSON] міської ради Києво-Святошинського району Київської області та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] мотивували тим, що вони є власниками ? частини житлового будинку №44, який розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Зелена, кожній належить по ? частині. Позивачі за зустрічним позовом також є власниками земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої за цією ж адресою, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Проте рішенням [PERSON] міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 09.12.2005 року №43/2244 ухвалено передати [PERSON] та [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,1275 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Зелена, 44. [PERSON] та [PERSON] стверджували, що [PERSON] захопила частину належної їм земельної ділянки площею 0,0275 га. Крім того, позивачі зазначили, що відповідач за зустрічним позовом завезла на її земельну ділянку велику кількість екскрементів тваринного походження, розвантажила їх на відстані, меншій ніж це дозволено п.3.31 ДБН360-92. Цими діями заподіяно їм матеріальних збитків у розмірі 12000,00 грн., необхідних для спорудження нового колодязя, забрудненого [PERSON] Позивачі за зустрічним позовом просили суд зобовязати [PERSON] відновити межу їхніх земельних ділянок та не перешкоджати їм встановити їхній паркан на попереднє місце, перенести екскременти тваринного походження від належної їм частини будинку, криниці на відстань, передбачену п.3.31 ДБН360-92**, стягнути з [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 12000,00 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн. В подальшому вони доповнили позовні вимоги, просили суд визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю площею 0,2684 га, виданий на імя [PERSON], та рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 17.01.2000 року №6, на підставі якого був виданий державний акт. Судом до участі у розгляді справи було залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON], [PERSON] В судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представник свій позов підтримали, просили суд задоволити його у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просили суд відмовити. Відповідачі за первісним позовом та їхній представник проти позову заперечували, просили суд відмовити у його задоволенні, зустрічний позов підтримали, просили суд задоволити його у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] міської ради Києво-Святошинського району Київської області в судове засідання не зявився, відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за відсутності його представника. В судовому засіданні треті особи [PERSON], [PERSON] просили вирішити спір згідно вимог чинного законодавства. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, покази свідків дослідивши матеріали справи зібрані у справі, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позов підлягають задоволенню частково з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2684 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд 0,1000 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,1684 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Зелена, 42, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії IV-КВ №073984 від 28.12.2002 року (т.1, а.с.8). Позивач за первісним позовом та [PERSON], [PERSON] є суміжними землекористувачами. Останні є власниками земельної ділянки площею 0,1000 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Зелена, 44 (т.1, а.с.96), земельної ділянки площею 0,0242 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, розташованої за цією ж адресою. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] перенесли межовий паркан між їхньою земельною ділянкою та земельною ділянкою [PERSON] на ділянку останньої, здійснивши самозахоплення земельної ділянки позивача, що засвідчується актом про перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки належної на праві власності [PERSON], абрисом перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки (а.с.11), актом комісії [PERSON] міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 14.01.2009 року (т.1, а.с.14). Тому суд приходить до висновку про необхідність усунути [PERSON] перешкоди в користуванні та володінні належною їй земельною ділянкою площею 0,2684 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Зелена, 42, зобовязати [PERSON], [PERSON] не чинити їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,2684 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Зелена, 42, відновити межу цієї земельної ділянки відповідно до плану її зовнішніх меж, зазначених в державному акті на право приватної власності на землю серії IV-КВ №073984 від 28.12.2002 року, перенести паркан, розпочинаючи з вул. Зеленої у м. Боярці на ширину 0,78 м довжиною 9,70 м (до початку будинку), потім на ширину 0,53 м довжиною 8,70 м (до кінця будинку), потім на ширину 0,43 м довжиною 18,20 м (з кінця будинку), а також стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 1560,00 грн., повязані з оплатою позивачем послуг ТОВ ЕКЕР з перенесення в натуру меж земельної ділянки Позивачами за зустрічними позовом відповідно до вимог ст.60 Цивільного процесуального кодексу не доведено, що [PERSON] здійснила самозахоплення їхньої земельної ділянки площею 0,0275 га. Більш того, судом встановлено, що [PERSON] користується належною їй земельною ділянкою в межах, визначених державним актом на право приватної власності на землю, який засвідчує право власності на цю земельну ділянку, [PERSON] та [PERSON], підписавши акт на зберігання межових знаків, установлення та погодження меж землекористування, визнали, що у них відсутні претензії при встановленні зовнішньої межі земельної ділянки. Також [PERSON] та [PERSON] не оскаржили рішень [PERSON] міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 14.09.2006 року, на підставі яких були видані їм державні акти на про власності на земельні ділянки, не звернулись до суду з вимогою про скасування цих державних актів, хоча судом згідно положень ст.10 Цивільного процесуального кодексу України було розяснено позивачам за зустрічним позовом це право. Тому в задоволенні зустрічного позову в частині усунення [PERSON], [PERSON] перешкод в користуванні земельною ділянкою, визнання недійсними державного акта на право приватної власності на землю площею 0,2684 га, виданого на імя [PERSON], та рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 17.01.2000 року №6, на підставі якого був виданий державний акт, слід відмовити. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] завезла на належну їй земельну ділянку екскременти тваринного походження, розмістивши їх на відстані 6,5 м від колодязя [PERSON], [PERSON], що суперечить вимогам п.3.31 ДБН360-92**. Вказаний факт засвідчується висновком Києво-Святошинської районної санітарно-епідеміологічної станції від 25.09.2009 року №849. Отож, суд приходить до висновку про необхідність зобовязати [PERSON] перенести екскременти тваринного походження від належної ? частини житлового будинку №44, який розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Зелена, криниці на відстань, яка дозволена п.3.31 ДБН360-92**. Одночасно суд вважає за необхідне зазначити, що позивачами за зустрічним позовом не доведено, що вода у їхній криниці була забруднена саме екскременти тваринного походження, які належать [PERSON], та що це відбулось внаслідок її винних дій. Також суд відмовляє у задоволенні первісного та зустрічного позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки вони не довели, в чому ж полягає заподіяна моральна шкода, з яких міркувань вони виходили, визначаючи її розмір, не надано доказів, якими це підтверджується. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст.10, 11, 15, 16, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст.81, 152, 156, 157, 158 Земельної кодексу України,

Outcome: dismissed