Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-15 00:00:00

В жовтні 2009 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до до засновника та головного редактора щотижневої обласної інформаційної соціально-політичної газети «ЧАС ПІК» [PERSON] про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. В ході розгляду справи з ініціативи суду залучено до участі у справі як співвідповідача ТОВ «Час Пік ЛТД» як засновника щотижневої обласної інформаційної соціально-політичної газети «ЧАС ПІК». Свої вимоги позивач мотивує тим, що 10.09.2009 року в газеті "ЧАС ПІК " номер № 36 (222) у колонці редактора опублікована стаття під назвою «[PERSON] вдруге бути Президентом. [PERSON] -цього разу, якщо оберете мене Президентом, нікому вже не подарую цієї посади. [PERSON] - а чим я гірший від Ющенка, хочу в Президенти ! [PERSON] і я, і я...», яка за своїм змістом частково не відповідає дійсності, порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. В судовому засіданні позивач доповнив та уточнив позовні вимоги та просить суд позов задовольнити, посилаючись на те, що в зазначеній публікації статті названо імена двох осіб, які нібито стали провідниками політики [PERSON] в м. Каневі: «І.Забродський» та « стархагент Яша». Увесь інформаційний блок даної статті вважає недостовірною інформацією про нього, яка брутально ганьбить не лише його, але і весь його рід, починаючи з «далеких предків, які були козаками». Вказує, що не відповідає дійсності та принижує його честь, гідність та ділову репутацію частина змісту статті: « ... Ну і досить цікава постать в цьому квартеті пана [PERSON]. Провідники його політики в Каневі стали: одіозний [PERSON] та стархагент Яша. З приводу цього існує українське влучне прислів»я: яке їхало, таке й здибало. Мій любий Яша в якій тільки партії за останні роки «бурної» політичної діяльності не був. Передостання його партія - партія пані Ю.. А це переметнувся до [PERSON]. Та і хочеться декларувати сучасну єврейську класику: «Везде, где сльїшен хруст рублей и звонко звякает копейка, невдалеке сидит єврей, или по крайности єврейка.. Паша, це не я придумав. Поет Гумільов підмітив. А от якими мотивами керується [PERSON], от цього ніяк не можу второпати. Хоч я розумію, що він ніяк не може визначитись з своєю політичною платформою. Видно, що його далекі предки були козаками: російському царю служили, туркам, кримському хану... Треба поспішати. Віковий ценз, самі розумієте... Чомусь переконаний, що Паша вам залишить небагато шансів на жирненький підробіток. Кажуть, що пан [PERSON] пише вже більше десяти років книжку, революційну книжку про історію України. Писали б ви і далі ту книженцію. А так ви влізли в чергову аферу. І репутації пану [PERSON] явно не додаєте. Ви знаєте, що Канів- це як одна сім»я. Всі один про одного знають все. Чи може ви маєте таємну мету з середини підірвати політичне віртуальне утрупування [PERSON]. Тоді інша справа...Ось така серія кандидатів на президента України і кількома штрихами про їх прибічників. Кого обирати - вибирати. На кого сподіватися. Хоч стань та плач, хоч сядь поруч з Арсентієм і як той висловухий і повторяй: і-а, і-а, і-а!». Неправдива інформація на сторінках газети "ЧАС ПІК " принижує його авторитет в громадсько-політичному житті міста, ділову репутацію в громадській думці з точки зору додержання законів, ставить під сумнів його маральні якості. Просить суд захистити його честь, гідність та ділову репутацію шляхом визнання недостовірними відомостей, опублікованих відповідачем в зазначеній' вище газетній статті, заборонити відповідачу будь-коли без його письмового дозволу використовувати його ім»я в публікаціях, спростуваннях, коментарях тощо в газеті «ЧАС ПІК» та стягнути завдану моральну шкоду в сумі 51 тис. грн.. Відповідач та представник співвідповідача ТОВ «Час Пік ЛТД» [PERSON] позовні вимоги частково визнав в частині вислову: « ...Видно, що його далекі предки були козаками: російському царю служили, туркам, кримському хану..», поскільки дійсно не мав достовірних даних для поширення вказаної інформації щодо позивача. В іншій частині позовних вимог просить суд відмовити, посилаючись на їх безпідставність, поскільки позивач є відомим громадсько-політичним діячем у м. Каневі, а тому його діяльність може бути висвітлена з точки зору оціночних суджень. Крім того згідно чинного законодавства друковані засоби масової інформації є вільними і ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Обмеження у поширенні оціночних суджень визнається порушенням самої свободи поглядів. Крім того, журналісти користуються свободою вираження, яка допускає певний рівень перебільшення або, навіть, провокації. Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, вважає, що суду не надано жодного доказу в обгрунтування визначення розміру заподіяної шкоди. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, оголосивши та дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.09.2009 року в газеті "ЧАС ПІК " номер № 36 (222) у колонці редактора опублікована стаття під назвою «[PERSON] вдруге бути Президентом. [PERSON] - цього разу, якщо оберете мене Президентом, нікому вже не подарую цієї посади. [PERSON] - а чим я гірший від Ющенка, хочу в Президенти ! [PERSON] і я, і я...», яка містить наступний зміст в редакції оригіналу (а.с.10): «....Ну і досить цікава постать в цьому квартеті пана [PERSON]. Провідники його політики в Каневі стали: одіозний [PERSON] та стархагент Яша. З приводу цього існує українське влучне прислів»я: яке їхало, таке й здибало. Мій любий Яша в якій тільки партії за останні роки «бурної» політичної діяльності не був. Передостання його партія - партія пані Ю.. А це переметнувся до [PERSON]. Та і хочеться декларувати сучасну єврейську класику: «Везде, где сльїшен хруст рублей ьі звонко звякает копейка, недалеке сидит єврей, или по крайности єврейка.. Паша, це не я придумав. Поет Гумільов підмітив. А от якими мотивами керується [PERSON], от цього ніяк не можу второпати. Хоч я розумію, що він ніяк не може визначитись з своєю політичною платформою. Видно, що його далекі предки були козаками: російському царю служили, туркам, кримському хану... Треба поспішати. Віковий ценз, самі розумієте... Чомусь переконаний, що Паша вам залишить небагато шансів на жирненький підробіток. Кажуть, що пан [PERSON] пише вже більше десяти років книжку, революційну книжку про історію України. Писали б ви і далі ту книженцію. А так ви влізли в чергову аферу. І репутації пану [PERSON] явно не додаєте. Ви знаєте, що Канів- це як одна сім»я. Всі один про одного знають все. Чи може ви маєте таємну мету з середини підірвати політичне віртуальне угрупування [PERSON]. Тоді інша справа...Ось така серія кандидатів на президента України і кількома штрихами про їх прибічників. Кого обирати - вибирати. На кого сподіватися. Хоч стань та плач, хоч сядь поруч з арсентієм і як той висловухий і повторяй: і-а, і-а, і-а!» Відповідальною особою за підготовку сторінки, на якій міститься вищеназвана стаття є головний редактор щотижневої обласної інформаційної соціально-політичної газети «ЧАС ПІК» [PERSON]. Засновником газети "ЧАС ПІК " є Товариство з обмеженою відповідальністю «ЧАС ПІК ЛТД». Враховуючи те, що газета «ЧАС ПІК» не є юридичною особою, тому суд приходить до висновку, що саме ТОВ «ЧАС ПІК ЛТД» є належним відповідачем у справі. Відповідно до ст. 9 Закону України "Про інформацію" передбачено, що всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій. Реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. В ст. 46 Закону України "Про інформацію" зазначено, що інформація не може бути використана для посягання на права і свободи людини. Статтею 68 Конституції України визначено обов'язок кожного громадянина неухильно дотримуватись Конституції України, а також інших законів, не зазіхати на права і свободи інших людей. Аналізуючи вищевказані норми за своїм змістом та враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що перед тим, як поширити інформацію щодо особи позивача, відповідачі повинні були вжити певних заходів, щоб перевірити достовірність інформації, яка підлягала розголошенню, та не допустити порушення прав, свобод і законних інтересів позивача. До відомостей, що ганьблять особу, слід відносити ті з них, які принижують честь, гідність і ділову репутацію громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі. Частиною 1 ст. 201 ЦК України визначено, що честь, гідність і ділова репутація віднесені до особистих немайнових благ, які охороняються цивільним законодавством. Частиною 2 названої статті передбачено, що відповідно до Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно ч. З ст. 273 ЦК України діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права. Відповідно до ч. З, 7 ст. 277 Цивільного кодексу України негативна інформація поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до ч. 1 ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Обмеження інформаційного права з метою захисту репутації визнається ч. З ст. 34 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії. Зазначена норма відповідає нормі ч. 2 ст. 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, якою передбачено, що захист репутації визнається легітимною метою для обмеження реалізації права вільно поширювати інформацію та ідеї. Отже, за змістом наведених приписів чинного законодавства право на спростування має особа, про яку поширено недостовірну інформацію, навіть якщо таке поширення не завдало шкоди її діловій репутації. Крім того, відповідно до приписів ст. 47 Закону України "Про інформацію" порушення законодавства України про інформацію тягне за собою, зокрема, і цивільно-правову відповідальність згідно з законодавством -України. Серед порушень цього законодавства у наведеній статті передбачено і поширення відомостей, що не відповідають дійсності. Суд приходить до висновку про те, що оспорювана позивачем публікація в частині вислову « ...Видно, що його далекі предки були козаками: російському царю служили, туркам, кримському хану..» та вислову «..а так ви влізли в чергову аферу..» не відповідає дійсності, носить образливий характер, є наслідком власних трактувань відповідачем дій позивача та принижує честь, гідність, завдає шкоди діловій репутації позивача. В іншій частині публікація не підлягає спростуванню, поскільки відповідно до ч. 1 ст. 47-1 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у цивільному судочинстві позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу. Обраний позивачем у цій справі спосіб захисту його порушеного права в частині визнання інформації такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію; зобов'язання спростувати відомості відповідає способу, що встановлений у статті 277 ЦК України та статті 37 Закону України "Про друковані засоби масової інформацію (пресу) в Україні ". Проте позовна вимога в доповненні до позову (а.с.59 ) щодо заборони відповідачу будь-коли без особистого письмового дозволу позивача використовувати його ім»я в публікаціях, спростуваннях, коментарях в газеті «ЧАС ПІК» не може бути предметом задоволення, оскільки такий спосіб захисту не передбачений чинним законодавством України, а статтею 278 ЦК України передбачено заборону поширення лише інформації, якою порушуються особисті немайнові права фізичної особи. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року №1 задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить честь, гідність чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. У судовому рішенні має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Позивач вважає, що розповсюджені відповідачем через засоби масової інформації відомості не відповідають ційсності, принижують його честь, гідність та ділову репутацію, чим спричиняють також моральну шкоду, яку останній оцінює у 51 тис. грн. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у приниженні її честі, гідності та ділової репутації. Громадянин або організація, щодо яких поширені відомості, які не відповідають дійсності і завдають їх інтересам, честі, гідності або діловій репутації шкоди, вправі поряд із спростуванням таких відомостей вимагати відшкодування майнової і моральної (немайнової) шкоди, завданої їх поширенням. Відповідно до ч. З ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, зокрема, залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди суд виходить з вимог Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (з наступними змінами та доповненнями) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, ступінь зниження престижу, ділової репутації (останнє залежить від характеру діяльності потерпілого, посади, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації). Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших будь-яких негативних явищ, які заподіяні фізичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Суд погоджується з доводами позивача, що поширеними неправдивими відомостями йому завдано душевних страждань, певної шкоди престижу та діловій репутації як громадському діячу міста Канева. У той же час позивачем не надано достатніх доказів, які б свідчили про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди саме у розмірі 51 тисячі гривень. Тому суд вважає, що характер, обсяг та глибина таких страждань, а також інших немаинових втрат, ступінь зниження престижу, ділової репутації дають підстави для відшкодування моральної шкоди лише у розмірі двох тисяч гривень, яка підлягає стягненню по 1000 грн. . з кожного відповідача. Гарантії щодо судового захисту прав, свобод людини і громадянина закріплені у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50, ст. 55 Конституції України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial