Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за аліментами та стягнення неустойки. В обґрунтування позовних вимог представник позивача суду пояснила, що позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рівненського міського суду в 2005 році було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню доньку. Іванну, [INFO]. 7 лютого 2006 року рішенням Рівненського міського суду було стягнуто з Відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки. Іванни в розмірі 200 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 жовтня 2005 року і до досягнення дитиною повноліття. З часу прийняття рішення Рівненським міським судом, [PERSON], сплати аліментів не здійснював, не займався вихованням дитини і не надавав будь-якої іншої матеріальної допомоги. Згідно довідки державного виконавця, [PERSON] заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] станом на 01.08.2009 року становить 5532,18 грн. Ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків стало підставою для звернення Служби у справах неповнолітніх Виконавчого комітету Рівненської міської ради до Рівненського міського суду в інтересах неповнолітньої [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав. 16.10.2007 року Рівненський міський суд виніс заочне рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав. В судовому засіданні позивач та її представник, позовні вимоги підтримали повністю і. просять суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по аліментах в сумі 5532,18 грн. на утримання неповнолітньої доньки та суму неустойки в розмірі 15225,60 грн. В судовому засіданні відповідач заявлені позовні вимоги не визнав, просить суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на ті обставини, що його вини в утворенні заборгованості по сплаті аліментів немає, оскільки він не мав матеріальної можливості сплачувати аліменти, оскільки не працював. Крім того зазначає, що він позбавлений батьківських прав, з дитиною не спілкується. Заслухавши пояснення сторін, обєктивно та неупереджено, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. З дослідженого судом свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] Серії 1-ГЮ №064534 встановлено, що її батьком являється [PERSON]. Рішенням Рівненського міського суду від 7 лютого 2006 року, стягнуто з Відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 200 грн.. але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 жовтня 2005 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Рівненського міського суду від 16 жовтня 2007 року. [PERSON] позбавлено батьківських прав, щодо його доньки [PERSON], [INFO]. Відповідно до Довідки державного виконавця Ілюк Н.В., заборгованість по сплаті аліментів з [PERSON]. на утримання неповнолітньої доньки згідно виконавчого листа №2- 1435, починаючи з 18 жовтня 2005 року станом на 1 серпня 2009 року становить 5532.18 грн. Відповідно до ч.І ст.196 Сімейного Кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку за період з 1 серпня 2008 року по 1 серпня 2009 року.Відповідно до розрахунку сума неустойки (пені) за вказаний період становить 15443,72 грн. На думку суду, відповідач мав щомісячно сплачувати аліменти на утримання доньки по рішенню Рівненського міського суд від 7 лютого 2006 року, однак навмисно не виконав рішення суду і ухилився від покладених на нього обов'язків по сплаті аліментів. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обовязку щодо утримання дитини. Тому, в цій частині позовні вимоги знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення. Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів з 18 жовтня 2005 року по 1 серпня 2009 року в розмірі 5532.18 грн.. то суд вважає, що заявлені позовні вимоги до задоволення не підлягають. оскільки відповідно до вимог СК України, позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочки. а не стягнення заборгованості при незакритому виконавчому провадженні. Тому в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити за їх необгрунтованістю. Відповідно до ч.І ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, позивачем при подачі позову до суду було сплачено державне мито в розмірі 152,25 грн. згідно квитанції №172462 від 21 серпня 2009 року та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в розмірі 120,00 грн., згідно квитанцій №172464 від 21 серпня 2009 року та №90 від 2 жовтня 2009 року. Оскільки заявлені позовні вимоги позивача задоволені частково, тому і судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на її користь пропорційно до задоволених позовних вимог. Крім того, довідкою адвоката [PERSON] підтверджено оплату послуг адвоката від [PERSON] у розмірі 300 грн. Відповідно до З.ст.79 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належить: 1. витрати на інформаційно-технічне забезпечення; 2. витрати на правову допомогу;. Згідно ч.І ст. 56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право надання правової допомоги. Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року, особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу, та бути її представником і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в частині другій ст. 56 ЦПК України. Враховуючи вишенаведене. суд приходить до переконання, про відмову в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення З00 грн. на правову допомогу, оскільки адвокат [PERSON] приймала участь в справі як представник позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial