Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-04 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним і визнання права власності, обґрунтовуючи це тим, що 15 листопада 2007 року між нею і відповідачем був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого вона купила, а відповідач продав їй квартиру [ADDRESS], що в цілому складається з п'яти кімнат, житловою площею -112,7 кв.м., загальною площею - 166,8 кв.м . Позивачка передала відповідачу раніше оговорену суму за квартиру в розмірі 700 000 грн., а відповідач зобов'язався протягом місяця з дня його підписання завірити договір нотаріально. Однак, до теперішнього часу відповідач ухиляється від виконання своїх зобов'язань, що порушує її права. Тому, позивачка вважає, що даний договір належить визнати дійсним , так як відповідач отримав гроші за квартиру, вивіз усі належні йому речі та передав ключі, після чого вона вселилася у спірне приміщення квартири, завезла належні їй речі. В даному попередньому судовому засіданні позивачка підтримала заявлений нею позов та просила суд його задовольнити. Представник відповідача в попередньому судовому засіданні позов визнала, пояснивши при цьому, що дійсно між сторонами був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Її довіритель отримав від позивачки гроші за квартиру в розмірі оговореному раніше, вивіз свої речі із квартири, передавши ключі від неї [PERSON]. Також представник відповідача пояснила, що дійсно [PERSON] зобов'язався в місячний термін після підписання договору завірити його нотаріально, однак, у зв'язку із великою зайнятістю не зміг цього своєчасно зробити, тому вони не заперечують проти визнання договору дійсним та визнання за позивачкою права власності на неї. У зв'язку з визнанням відповідачем позову, сторони просила розглянути позов при попередньому розгляді справи. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, при визнанні позову відповідачем, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає позов обґрунтованим та підлягаючим задоволенню на наступних підставах. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] у на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 травня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори належала квартира [ADDRESS]. 15 листопада 2007 року між сторонами в простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] купила, а [PERSON] квартиру [ADDRESS], що в цілому складається з п'яти житлових кімнат, житловою площею -112,7 кв.м., загальною площею - 166,8 кв.м. Згідно даного договору позивачка передала відповідачу раніше оговорену суму за придбання квартири в розмірі 700 000 грн. Після підписання договору відповідач забрав із квартири усі належні йому речі, виїхавши із квартири та передавши позивачці ключі. В свою чергу позивачка прийняла зазначені ключі, заселилася до квартири перевізши свої речі. Крім того, сторони домовилися про те, що відповідач в місячний строк після підписання договору нотаріально завірить його. Однак, до теперішнього часу [PERSON] ухиляється від взятих на себе зобов'язань щодо нотаріального посвідчення угоди, посилаючись на постійну зайнятість. Аналізуючи викладене, суд вважає, що виниклі правовідносини належить регулювати наступними нормами закону. Згідно ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Стаття 220 ЦК України зазначає, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Разом з тим, частина 2 вказаної статті передбачає, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд, може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Про це також свідчить п.4 Постанови Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними», згідно якого якщо така угода виконана повністю або частково одній із сторін, а інша сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд на вимогу сторони, що виконала угоду, має право визнати її дійсною. Як свідчать матеріали справи, сторонами були виконанні усі істотні умови договору, а саме позивачка оплатила вартість квартири, а відповідач в свою чергу виїхав із неї передавши позивачці ключі. Таким чином суд вважає, так як даний договір виконаний сторонами повністю, але порушена його форма, а саме нотаріальне посвідчення, від якого ухиляється відповідач, будь яких суперечок між сторонами немає, тому порушене право позивачки підлягає відновленню, а позов задоволенню.

Outcome: approved