Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-22 00:00:00

29 вересня 2009 року позивач [PERSON] заявив позов до Відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля», Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Першотравенську про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що працюючи на шахті імені [PERSON] ВАТ Павлоградвугілля, у звязку з небезпечними умовами праці, низьким рівнем техніки безпеки та впливом комплексу виробничих шкідливих факторів ушкодив здоровя захворів на професійні захворювання: радикулопатію шийну та попереково-крижову зі стійким больовим синдромом, двосторонній плечолопатковий періартроз, деф артоз ліктьових та колінних суглобів. Згідно висновку МСЕК від 20.09.2004 року йому було встановлено 50% втрати професійної працездатності. Наслідки шкідливих умов праці спровокували інше захворювання пиловий бронхіт та емфізему легень. У зв'язку з виявленим захворюванням йому висновком МСЕК від 10 вересня 2009 року було встановлено по даному професійному захворюванню 15% втрати професійної працездатності, а сукупно встановлено 65% втрати професійної працездатності. У зв'язку зі стійкою втратою професійної працездатності вважає, що йому спричинена моральна шкода, оскільки: фізичний біль, душевні страждання, переживання викликані наслідками професійного захворювання стали невідємною частиною його існування; він втратив професійну працездатність, втратив можливість повністю реалізувати свої можливості, постійно змушений приймати лікарські препарати, постійно відчуває наслідки професійного захворювання. Завдану йому моральну шкоду оцінює у 75000 гривень з яких прохає стягнути 50000 з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків в м.Першотравенську та 25000 гривень з ВАТ «Павлоградвугілля». В судове засідання позивач не з'явився направив суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача ВВД ФССНВУ в місті м.Першотравенську [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала, та пояснила, що 1 січня 2008 року набрав чинності Закон України Про Державний бюджет України на 2008 рік від 28.12.2007 року №107-VІ, в якому на підставі п.44 розділу 2 «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» у Законі України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» у п.3 розділу ХІ «Прикінцеві положення»: після абзацу третього доповнено новим абзацом такого змісту: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 1 січня 2008 року». Тобто з 01.01.2008 року у Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві відсутній обов`язок, щодо відшкодування моральної шкоди всім застрахованим і членів їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку. Також 20 березня 2007 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності, яким були виключені статті Закону стосовно обовязку відшкодування Фондом моральної шкоди. Крім того, позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, тобто позивач пропустив строк, у межах якого він мав право звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Потерпілим не надано жодних доказів про стрес, якого він зазнав в результаті отримання професійного захворювання чи його наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року зі змінами та доповненнями Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обовязковому зясуванню при вирішенні спору підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Оскільки для вирішення питання щодо наявності факту спричинення моральної шкоди ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків, необхідні спеціальні медичні знання, якими суд не володіє, для обєктивного вирішення справи по суті одним із основних доказів являється медичний висновок про встановлення факту наявності моральної шкоди, який на думку представника відповідача являється єдиним документом, та може підтвердити факт спричинення потерпілому моральної шкоди. Згідно Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоровя, повязане з виконанням трудових обовязків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоровя України від 22.11.1995 р. № 212, саме на органи МСЕК покладений обовязок встановлення факту заподіяння моральної шкоди потерпілим на виробництві. Вимоги позивача обґрунтовуються тільки симптомами ушкодження здоров'я та фактом встановлення у звязку з цим стійкої втрати професійної працездатності. Але відповідно до вимог п.2 ст.34 Закону позивач отримав одноразову допомогу, яка відповідно до п.б частини 1 ст.21 Закону зветься як Одноразова допомога у разі стійкої втрати професійної працездатності. Позивач втратив професійну працездатність у професії, яка призвела до професійного захворювання, але не втратив здатність вести звичайний спосіб життя, що підтверджується висновком ЛКК про наявність протипоказань, які види робіт позивач не може виконувати. З огляду на викладене, наявність протипоказань у роботі ніяк не можуть позбавити позивача можливості реалізації своїх звичок та бажань. Документи, на які посилається позивач, як на підставу заподіяння моральної шкоди, а саме довідка МСЕК і акт розслідування професійного захворювання є документами, що підтверджують виявлення професійного захворювання і встановлення звязку з цим стійкої втрати працездатності для відшкодування частини втраченого заробітку, і ніяким образом не можуть бути незаперечним доказом заподіяння моральної шкоди. Посилання на ці документи, як на єдину підставу для відшкодування моральної шкоди вважає безпідставними. Позивач не вказав у чому саме полягає вина відділення ВД ФССНВУ в м. Першотравенську у заподіянні йому моральної шкоди, а також немає причинного звязку між шкодою (втратою працездатності) та неправомірними діями відділення, не зазначено за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) ця шкода заподіяна. Відділенням ВД ФССНВУ в м. Першотравенську позивачеві виплачено одноразову допомогу, провадиться виплата щомісячних страхових сум, також відшкодовуються витрати на медикаментозне лікування. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник відповідача ВАТ «Павлоградвугілля» [PERSON] позовні вимоги не визнав, оскільки позивач при прийомі на роботу був ознайомлений з умовами та наслідками його праці на підприємстві з високою небезпекою на що свідомо погодився, відсутній висновок МСЕК про наявність у позивача даних про спричинення йому моральної шкоди, який слід розглядати у комплексі з іншими документами відносно потерпілого, позивач є застрахованою особою, з 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», ВАТ «Павлоградвугілля» сплачує за нього встановлені законом страхові внески, відповідальним за спричинену позивачу шкоду, спричинену ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обовязків є Фонд соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань України в особі відділення виконавчої дирекції ФССНВУ у місті Першотравенську, де позивач отримує належні йому страхові виплати за ушкоджене здоров'я. Обидва рішення Конституційного суду України від 27 січня 2004 року та від 08 жовтня 2008 року з одних і тих же правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди потерпілим на виробництві є діючими і взаємовиключними. Крім того вважає що, позивачем пропущений трьохмісячний строк для звернення до суду за захистом своїх прав, а також вважає, що задоволення позову за рахунок ВАТ «Павлоградвугілля» буде суперечити вимогам ст.ст.8,46 Конституції України,ст.9 Закону України «Про охорону праці»,ст.ст.21,34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Просить в задоволенні позову відмовити . Поясненнями представників відповідачів, матеріалами справи встановлено, що [PERSON], перебуваючи в трудових відносинах з шахтою імені [PERSON] ВАТ «Павлоградвугілля» захворів на професійні захворювання: радикулопатія шийна та попереково-крижова, рецидивний перебіг з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейроваскулярним синдромами, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу, ПФС -2 ст., дефартрозу ліктьових та колінних суглобів ПФ 1-2 ст., гіпотрофією м'язів надпліч про що складено акт форми П-4 від 06 вересня 2004 року. За висновком МСЕК від 20 вересня 2004 року йому встановлено 50% стійкої втрати професійної працездатності з 14 вересня 2004 року безстроково. Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 25 червня 2009 року, [PERSON] захворів на професійне захворювання хронічне обструктивне захворювання легень першої ст.(пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.). При повторному огляді на МСЕК 10 вересня 2009 року [PERSON] встановлено сукупно 65% втрати професійної працездатності з яких 50% повторно по радикулопатії та дефартрозах та 15% - первинно по пиловому бронхіту та емфіземі легень, також встановлено третю групу інвалідності з 10 вересня 2009 року безстроково. ВВД ФССНВ в м. Першотравенськ [PERSON] призначені страхові виплати, але моральна шкода відшкодована не була. Також моральна шкода позивачу не відшкодовувалась і ВАТ «Павлоградвугілля». Згідно Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року в аспекті конституційного звернення положення частини 3 статті 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» слід розуміти як визначення порядку, процедури та розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди, спричиненої умовами виробництва, в окремому випадку тільки в випадку відсутності втрати потерпілим професійної працездатності. Вказане положення не виключає обовязку Фонду відшкодовувати моральну шкоду, спричинену умовами виробництва, в інших випадках, коли здійснення права застрахованих на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, спричиненої умовами виробництва, повинно забезпечуватись Фондом на підставі ст.ст.1,5,6,13,21 та частини 3 ст.28 цього Закону всім потерпілим, в тому числі в випадку тимчасової, стійкої або повної втрати професійної працездатності. Оскільки він є застрахованою особою відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», згідно з п.1 «е» ст.21, ч.3 ст.28 вказаного Закону в обовязки відповідача входить своєчасне та в повному обсязі відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоровя в вигляді страхової виплати в відшкодування моральної шкоди за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Суд вважає, що факт заподіяння позивачеві моральної шкоди наявний, оскільки: він частково на 50%, втратив професійну працездатність ( у вересні 2004 року), в нього постійні болі, що спричиняє йому фізичні та моральні страждання, він відчуває незручності в повсякденному житті ,змушений терпіти фізичні болі та моральні страждання ,відчувати себе неповноцінною людиною як вдома так і перед сторонніми людьми. Всі вказані ним факти та обставини призводять до значних моральних страждань та переживань, значним чином змінили ритм та порядок його життя, порушили його нормальні життєві звязки, для чого він повинен прикладати значні додаткові зусилля для продовження свого життя. Обговорюючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди суд враховує характер та обєм фізичних, душевних, психічних страждань від одержаної на виробництві травми, тривалості лікування після травмування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін його життєвих звязків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя , суд вважає, що в відшкодування моральної шкоди [PERSON] потрібно стягнути з ВВД ФССНВУ в м.Першотравенську в розмірі 5000 гривень взявши для розрахунку втрату 50% професійної працездатності, які він втратив після набрання чинності Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності». Посилання представника ВВД ФССНВУ в м.Першотравенську на пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом свого цивільного права суд вважає безпідставним, так як у відповідність п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 2003 року правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк предявлення яких встановлений законодавством, що діяв раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи той факт, що ЦК України набрав чинності 01.01.2004 року (п.1 Прикінцевих та перехідних положень), а право щодо сплати відповідачем шкоди (у тому числі моральної) виникло у позивача 20.09.2004 року (дата огляду МСЕК), необхідно керуватися нормою ЦК України від 16.01.2003 року про позовну давність, відповідно до п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. Виходячи з того, що право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з 20.09.2004 року, дія Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік», яким внесені зміни в Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» щодо припинення відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку з 1 січня 2008 року» на правовідносини сторін не поширюється, тому посилання відповідача на вказані Закони як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог суд вважає необґрунтованими. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/шкоди» розяснено , що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. У п. 16 цієї постанови зазначалось про тримісячний строк позовної давності. 20 березня 2007 року набрав чинності Закон України „Про внесення змін до Закон України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності, яким були виключенні статті Закону стосовно обовязку відшкодування Фондом моральної шкоди. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 вказані зміни визнані конституційними, оскільки громадяни, які постраждали від нещасного випадку на виробництві чи внаслідок професійного захворювання, відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України, мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу/роботодавця/. Крім цього, Законом від 28 грудня 2007 року № 107 У1 з п.3 Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної/немайнової/ шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення № 20-рп/2008(справа про страхові виплати) зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу/роботодавця/. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 передбачало тлумачення діючих на той час положень Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності з приводу страхової виплати моральної шкоди потерпілим на виробництві, тоді як рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2008/ від 08 жовтня 2008 року містить висновок про конституційність положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань ,які спричинили втрату працездатності», який набрав чинності з 20 березня 2007 року, яким були виключенні статті Закону стосовно обовязку відшкодування Фондом моральної шкоди. Тобто вказані рішення Конституційного Суду мають різні правові підстави. Частина 1 ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я ,повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати позивачу ВАТ «Павлоградвугілля», як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що підтверджується актом форми П-4 від 25 червня 2009 року, що призвело до ушкодження його здоров'я на виробництві, та моральних страждань потерпілого. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди позивачу, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути з ВАТ «Павлоградвугілля» на його користь 1500 гривень, за 15% втрати професійної працездатності, які він втратив після внесення змін до закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань ,які спричинили втрату працездатності». В задоволенні решти позовних вимог відмовити. При вирішенні питання про сплату судових витрат суд вважає за необхідне стягнути солідарно з Відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля» та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Першотравенську витрати на інформаційно технічне забезпечення судового процесу, повязаного з розглядом цивільної справи у розмірі 15 ( п'ятнадцять ) гривень 00 копійок, а також стягнути судовий збір у розмірі 8 (вісім) гривень 50 копійок з ВАТ «Павлоградвугілля», так як ВВД ФССНВУ в м.Першотравенську від сплати судового збору звільнено. На підставі викладеного,

Outcome: approved