Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-01 00:00:00

Позивачі у липні 2009 року звернулися до суду з вищезазначеним позовом, в якому просили стягнути з відповідача на свою користь 2.438.088, 00 грн. основного боргу, 90.358, 01 грн. індексу інфляції, 213.332, 70 грн. процентів, 26.070, 60 грн. 3% річних. В обґрунтування заявлених вимог послалися на те, що 18.12.2008 р. надали відповідачеві позику у розмірі 310.000, 00 доларів США, що за існуючим на той час курсом НБУ дорівнювало 2.438.088, 00 грн., що підлягала поверненню визначеними частками у строк до 15.03.2009 р., зі сплатою за користування нею процентів у розмірі 1,25% на місяць від залишку заборгованості, втім отримані кошти [PERSON] ані у визначені угодою строки, ані пізніше не повернув. В судовому представники позивача заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, на їх задоволенні наполягали. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що [PERSON] дійсно отримав від позивачів грошові кошти, втім у меншому розмірі, а саме 300.000, 00 доларів США, а також в інший час та з іншою метою. Фактично [PERSON] та [PERSON], будучи засновниками ТОВ Будінжинірінг, що планувало здійснити комплексну забудову земельної ділянки у межах пр. Гагаріна вул. Глобінської вул. Чернишевського у м. Дніпропетровську, наприкінці 2007 р. звернулися до відповідача, що тривалий час працював на ринку нерухомості та раніше надавав їм допомогу в інших проектах, з проханням організувати придбання обєкту нерухомого майна по вул. Чернишевського, 5а у м. Дніпропетровську, розташованого на земельній ділянці, стратегічно важливій для запланованої забудови. У процесі роботи, що фінансувалася позивачами, [PERSON] на різних етапах її виконання загалом витратив близько 300.000, 00 доларів США, втім після набуття ним корпоративних прав юридичної особи ТОВ Юридична консалтингова фірма Правозахист 2005, що була власником вищезазначеного майна, позивачі відмовилися від його придбання та змусили [PERSON] написати розписку про отримання ним 300.000, доларів США як позики, додавши до неї ще 10.000, 00 доларів США, а у подальшому предявили позов про стягнення даної суми. Вважаючи, що за таких обставин договір позики є удаваною угодою, що прикриває насправді укладений сторонами договір про надання послуг, відповідач предявив зустрічний позов, в якому просив встановити цей факт та визнати відсутність його вини у невиконанні договору про надання послуг, у звязку з чим у задоволенні первісного позову відмовити. Представники позивачів зустрічний позов не визнали, суду пояснили, що не заперечують, що дійсно ТОВ Будінжинірінг, до якого мають відношення [PERSON] та [PERSON], планувалася забудова земельної ділянки у межах пр. Гагаріна вул. Глобінської вул. Чернишевського у м. Дніпропетровську та набувалися розташовані на ній обєкти нерухомого майна, а також що раніше відповідачем як кваліфікованим спеціалістом у сфері нерухомого майна дійсно надавалися певні послуги позивачам, втім ці обставини ніяким чином не повязані зі спірним правовідносинами. Будь-які послуги [PERSON] з приводу обєкту нерухомого майна по вул. Чернишевського, 5а у м. Дніпропетровську позивачами не замовлялися, придбання цього обєкта ними не фінансувалося, зміст розписки [PERSON] відповідає фактичним обставинам, що мали місце. Відповідач, отримавши грошову позику та видавши на підтвердження цього розписку, має виконати свої зобовязання та повернути надані кошти з урахуванням індексу інфляції та обумовлених процентів. Вислухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 18.12.2008 р. між позивачами та відповідачем був укладений договір позики, за яким останній отримав суму у розмірі 310.000, 00 доларів США, що за встановленим на той час курсом НБУ 7,8648 грн. за 1 долар США дорівнювало 2.438.088, 00 грн., за сплатою за користування ними 1,25% на місяць від залишку заборгованості, з яких зобовязався повернути до 01.02.2009 р. 200.000, 00 доларів США та до 15.03.2009 р. 100.000, 00 доларів США, підтвердивши факт укладання угоди та отримання грошей відповідною розпискою (а.с. 9). В обумовлені строки та у подальшому сума позики повернута відповідачем не була. Аналізуючи фактичні обставини справи, суд доходить висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини позики, врегульовані положеннями ст. ст. 1046-1050 ЦК України, а також загальними нормами зобовязального права. У цих правовідносинах відповідачем був порушений його обовязок у визначений угодою строк повернути отриману суму, встановлений ст. ст. 526, 1049 ЦК України, тим самим було порушене право позивачів на своєчасне отримання наданої ними позики. При цьому згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України несплата боржником чергової частини розстроченого платежу дає кредиторам право вимагати повернення всього боргу, що залишився. Згідно ст. 16 ЦПК України одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обовязку в натурі. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. ст. 536, 1048 ЦК України, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, а позикодавець має право на одержання від позичальника процентів за користування позикою, розмір яких може бути визначений договором. За викладених обставин суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми позики з урахуванням індексу інфляції та процентів - обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України вони стягуються у тому випадку, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. В той же час у спірних правовідносинах розмір процентів встановлений договором та позовні вимоги у відповідній частині судом задоволені. Доводи відповідача не можуть бути прийняті судом до уваги як недоведені. Так, заперечуючи проти позову, останній послався на те, що фактично між ним та позивачами був укладений договір про надання послуг, а розписка від 18.12.2008 р. була написана ним під тиском, втім ці обставини представниками відповідача заперечувалися, будь-які прямі докази на їх підтвердження відповідачем надані не були. Його доводи здебільшого мають характер загальних голослівних міркувань, а фактичні обставини та документи, на які послався [PERSON], можуть з рівним успіхом тлумачитися будь-яким чином та не підтверджують беззаперечно наявність між сторонами правовідносин надання послуг. Крім того, окремі обставини, наведені відповідачем, є сумнівними та суперечливими. Так, [PERSON] зазначив, що фактично отримав від позивачів 300.000, 00 доларів США, які витратив на оформлення відповідних документів та придбання корпоративних прав юридичної особи ТОВ Юридична консалтингова фірма Правозахист 2005, що була власником нерухомого майна по вул. Чернишевського, 5а у м. Дніпропетровську, втім на підтвердження цього надав документи, що підтверджують витрачання лише 230.833, 34 грн. (а.с. 50). Крім того, відповідач послався на відсутність між ним та позивачами стосунків, що дозволяли б надати йому настільки значну суму у вигляді позики, і в той же час зазначив, що саме така сума була надана йому позивачами без будь-якого документального оформлення для іншої мети. Також доводи відповідача спростовуються письмовим доказом розпискою від 18.12.2008 р., авторство якої він не заперечував. За викладених обставин суд вважає за необхідне у задоволенні зустрічного позову відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі підлягають присудженню на користь позивачів з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial