Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-14 00:00:00

У липні 2009 року [PERSON], від імені якого діє [PERSON], звернувся в суд з позовом до відкритого акціонерного товариства „Шкіряне підприємство „Світанок (далі ВАТ „ІІІП „Світанок), Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України у м. Львові про визнання права на відшкодування шкоди, завданої внаслідок трудового каліцтва, та поновлення виплати страхових виплат. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідно до довідки №297609 від 06 грудня 2006 року, виданої МСЕК у Франківському районі м. Львова, він, [PERSON], є інвалідом трудового каліцтва та потребує постійного стороннього догляду. На момент звернення до суду він постійно лікується амбулаторно і стаціонарно, неспроможний отримати достатніх коштів на медичну та соціальну допомогу. Причиною інвалідності стали стійкі залишкові явища перенесеної черепно- мозкової травми, яка сталась у 1971 році. На той час він працював начальником викінчувального цеху 2-го хромового потоку на Львівській шкіряній фірмі „Світанок, правонаступником якої є ВАТ „ПІП „Світанок. 23 лютого 1971 доставили його в медпункт підприємства, де йому була надана перша медичні допомога. Для того, щоб факт нещасного випадку на виробництві не вплинув ні показники господарської діяльності підприємства та подальшу карєру директора підприємства, він, [PERSON], погодився з пропозицією адміністрації не складати акту про нещасний випадок на виробництві. Проте, наслідки травми були тяжкими. Відповідно до довідки від 02 грудня 1972 року, виданою Львівською шкіряною фірмою „Світанок, яка знаходиться в матеріалах архівної медичної експертної справи, він, позивач, в 1971 році знаходився на лікарняному з діагнозом: посттравматичний церебральний арахноїдит 122 календарних дні. У звязку зі стійкою втратою працездатності, приступами втрати свідомості, функціональними змінами, постало питання про встановлення інвалідності. Його, [PERSON], стійка непрацездатність і тяжке матеріальне становище сімї, змусили його дружину звернутись за допомогою до близького друга родини [PERSON] Так появився Акт про нещасний випадок, який стався по дорозі на роботу. В Акті від 24 лютого 1971 року, який міститься в матеріалах архівної медичної експертної справи, зазначено, що „23 лютого 1971 року о 7 год. ЗО хвилин, йдучи на роботу, на вул. [PERSON] [PERSON] впав на зледенілий тротуар. В результаті падіння вдарився головою та втратив свідомість. У цей час проходили двоє чоловіків, які надали постраждалому допомогу, підняли його і посадили в автобус. Після звернення в медпункт фірми [PERSON] був скерований в поліклініку, де встановили діагноз - струс головного мозку. Свідки (технічний інспектор звязку [PERSON] та головний інженер Львівської картонажної фабрики [PERSON]Н.) підтвердили факт нещасного випадку письмовими поясненнями. Комісія соцстраху при заводському комітеті засвідчили правильність складання акту. В цьому Акті його, [PERSON], підпис відсутній. Матеріали архівної медичної експертної справи за період з 1972 по 2002 р.р. містять численні акти огляду втрати ним, позивачем, працездатності та в його, [PERSON], заяву про встановлення факту, що має юридичне значення - залишено без розгляду. 15 січня 2009 року Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України у м. Львові було видано постанову про зняття страхового випадку з обліку та припинення йому, позивачу, страхових виплат з 01 січня 2009 року. Він, [PERSON], вважає, що скасування Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України у м. Львові страхових виплат суперечить нормам Конституції України, Конвенції Міжнародної організації праці №17 від 10 червня 1925 року „Про відшкодування працівникам під час нещасних випадків, значно обмежує його права на соціальну та медичну допомогу, право на соціальний захист, не відповідає чинному законодавству, а тому він змушений звернутись в суд. З огляду на такі факти просить постановити рішення, яким встановити факт його трудового каліцтва на виробництві, визнати його право н відшкодування шкоди, завданої трудовим каліцтвом у вигляді витрат на медичну та соціальну допомогу, визнати недійсним Акт розслідування нещасного випадку від 24 лютого 1971 року та зобовязати Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України у м. Львові поновити йому страхові виплати, які повязані із трудовим каліцтвом, починаючи з 01 січня 2009 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, покликаючись на викладені в ньому обставини. Представники ВАТ „ШП „Світанок [PERSON] та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України у м. Львові [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, зіславшись на доводи, які викладені в долучених до справи письмових запереченнях. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], його представника виробничого шкіряного обєднання „Світанок у звязку з досягненням пенсійного віку та на час звільнення він обіймав посаду контролера відділу технічного контролю. Зазначені обставини підтверджуються пояснення в судовому засіданні позивача [PERSON], його представника [PERSON], долученою до справи копією трудової книжки [PERSON] та ці обставини в судовому засіданні ніким не оспорювались. З пояснень позивача [PERSON] убачається, що 23 лютого 1971 року він вирішив привітати працівників викінчувального цеху 2-го хромового потоку Львівської шкіряної фірми „Світанок, де працював начальником, з Днем Радянської армії. Звечора він замовив автомобіль „таксі та приїхав на роботу приблизно о 07.00 год. ранку. Привітавши своїх працівників, він вирішив здійснити обхід цеху, який розташовувався в двоповерховій будівлі. Коли він піднявся на другий поверх, де знаходилась сушка мокрого напівфабрикату, металеві палки, на яких була вивішена шкіра, обвались та впали йому на голову. Від отриманого удару він втратив свідомість, після чого пролежав в медпункті підприємства біля трьох годин. Після цього, його викликав директор підприємства, який пояснив, що акт про нещасний випадок на виробництві складатись не буде, оскільки це викличе за собою великі неприємності та працівники підприємства будуть позбавлені премії. В подальшому він біля двох місяців знаходився на стаціонарному лікуванні у 8-й міській клінічній лікарні, пізніше неодноразово лікувався як амбулаторно, так і стаціонарно. У звязку з отриманою травмою він спочатку був визнаний інвалідом 3 групи трудового каліцтва, пізніше йому встановлена 2 група інвалідності, а в даний час він впродовж декількох років він є інвалідом 1 групи трудового каліцтва. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що позивача [PERSON] вона знає приблизно з 1967-1968 рр., оскільки вони раніше разом працювали на Львівській шкіряній фірмі „Світанок. Станом на 1970-1971рр. вона працювала в технічному відділі фірми, а [PERSON] - працював на виробництві в одному з цехів. Деталей нещасного випадку вона не пригадує, однак памятає, що приблизно 1970-1971 рр. з [PERSON] З матеріалів оглянутої в судовому засіданні архівної медичної експертної справи за період з 1972 по 2002 р.р. вбачається, що вони містять численні акти огляду втрати позивачем [PERSON] працездатності та в анамнезі наявних в цій справі документів каліцтво повязується з нещасним випадком, повязаним з виробництвом, який стався 23 лютого 1971 року. Так, з акту огляду ЛТЕК №1373/1390 від 06.12.1972 року (а.с.1,2) видно, що позивачу [PERSON] було встановлено 3 групу інвалідності, повязану з трудовим каліцтвом. З листа №134-юр від 6 серпня 1973 року (а.с.10) на адресу ЛТЕК Залізничного району м. Львова видно, що Львівська шкіряна фірма „Світанок просила „освідувати працівника фірми тов. [PERSON] - інваліда III групи для встановлення ступеня втрати загальної і професійної працездатності у звязку з нещасним випадком, повязаним з роботою, який стався 23.02.1971р.. Відомості про те, що позивач [PERSON] отримав 23 лютого 1971 року травму на виробництві також зазначені в актах огляду від 28.05.1980 року, від 27.05.1981 року, в скеруванні на ЛТЕК від 28.05.1982 року, в акті огляду від 15.06.1983 року, виписці з медичної картки, які містяться у вищевказаній архівній медичній експертній справі (а.с.47-48, 51-52, 60, 64-65, 68). З акту огляду від 30.11.1990 року архівної медичної експертної справи (а.с.70- 73) видно, що позивач [PERSON] отримав черепно-мозкову травму на виробництві та йому встановлено II групу інвалідності, повязану з трудовим каліцтвом. Оцінюючи вищевказані докази в їх сукупності, враховуючи вимоги ст. 9 Закону України „Про охорону праці, положення Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту трудового каліцтва на виробництві та визнання права на відшкодування шкоди завданої трудовим каліцтвом у вигляді витрат комітеті Львівської шкіряної фірми „Світанок Леськівим та на ньому містяться підписи свідків [PERSON] і [PERSON]. Суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] про визнання вищезазначеного Акту від 24 лютого 1971 року недійсним є також обґрунтованими, оскільки зазначені в ньому відомості не відповідають встановленим судом обставинам та за своїм змістом і формою він не відповідає вимогам чинного на той час „Положення про розслідування і облік нещасних випадків на виробництві, затвердженого Постановою Президії ВЦРПС від 20 травня 1966 року. Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що в 2002 році позивач [PERSON] звертався до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05 липня 2002 року заяву було задоволено та встановлено факт трудового каліцтва на виробництві, що мав місце 23 лютого 1971 року. У звязку з цим з 05 липня 2002 року Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України у м. Львові було зареєстровано страховий випадок - трудове каліцтво та позивачу [PERSON] стали виплачуватись відповідні страхові виплати. Відтак ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 30 грудня 2008 року було задоволено заяву Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України у м. Львові про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, вищевказане рішення Шевченківського районного суду м. Львова - скасовано, та з наявністю спору про право, який має вирішуватись в порядку позовного провадження, заяву [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення - залишено без розгляду. На підставі цієї ухвали 15 січня 2009 року Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України у м. Львові було видано постанову про зняття страхового випадку з обліку та припинення страхових виплат [PERSON] з 01 січня 2009 року. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями представників сторін, а трудовим каліцтвом, з 01 січня 2009 року, слід задовольнити частково, оскільки наявність права [PERSON] на отримання таких виплат вирішується в даний час в рамках розгляду цієї справи. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити частково. Доводи представників ВАТ „ПІП „Світанок [PERSON] та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України у м. Львові [PERSON] в заперечення позову та показання свідка [PERSON] суд вважає непереконливими, вони спростовуються зібраними у справі доказами та тому такі доводи і показання суд не може взяти в основу свого рішення і відмовити в задоволенні позову. При цьому суд також приймає до уваги те, що між свідком [PERSON] і позивачем [PERSON] тривалий час існують неприязні відносини.

Outcome: partial