Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-27 00:00:00

позивач просить скасувати запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо належності на праві приватної власності [PERSON] житлового будинку № 38 по вул. Суворова в м. Малині Житомирської області та витребувати (повернути) йому з володіння відповідача вказаний вище будинок, посилаючись на те, що він є власником спірного житлового будинку згідно договору дарування від 29 жовтня 1991 року, укладеного між ним та [PERSON]. Зазначив, що третя особа на стороні відповідача [PERSON] зверталася до суду з позовом про визнання недійним зазначеного договору дарування. Рішенням Малинського районного суду від 20 лютого 2007 року, яке скасоване рішенням апеляційного суду Житомирської області від 25 квітня 2007 року, у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю. Рішенням апеляційного суду договір дарування визнаний недійсним. Однак ухвалою Верховного Суду України від 26 листопада 2008 року рішення апеляційного суду скасоване, а рішення Малинського районного суду залишене в силі. В цей час 24 червня 2007 року [PERSON] відчужила спірний будинок за договором купівлі- продажу своєму онуку відповідачу [PERSON] за 20479 грн., який зареєстрував право власності на нього у [PERSON] районному комунальному підприємстві по технічній інвентаризації Житомирської обласної ради. В ході розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги та просить витребувати (повернути) йому з володіння [PERSON] домоволодіння №38 по вулиці Суворова в місті Малині шляхом витребування у [PERSON] ключів від вхідних дверей домоволодіння та технічної документації на це домоволодіння. Відновити його становище власника зазначеного домоволодіння, яке існувало до 20.06.2007 року, зобовязати Малинське районне комунальне підприємство по технічній інвентаризації скасувати запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо належності на праві власності [PERSON] житлового будинку №38 по вул. Суворова в м. Малині Житомирської області. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, дав пояснення по суті позовної заяви. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що він є добросовісним набувачем майна, а тому у відповідності до ч.ч.І, 3 п.1 ст. 388 Цивільного кодексу України підстав для віндикації не вбачається. В момент укладення договору купівлі-продажу будь- яких порушень вимог закону сторонами договору не було допущено.? Представник відповідача [PERSON] районного комунального підприємства по технічній інвентаризації Житомирської обласної ради визнала позов та пояснила, що на підставі рішення суду є можливість скасувати запис в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Третя особа, що не заявляє самостійні вимоги, на стороні відповідача [PERSON], яка належним чином повідомлялася про призначення справи до розгляду, в судове засідання не зявилися жодного разу. Зясувавши обставини справи у межах заявлених позовних вимог та перевіривши їх наданими доказами, суд визнає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач набув право власності на домоволодіння №38 по вул. Суворова в м. Малині Житомирської області на підставі договору дарування, укладеного між ним в особі представника [PERSON] та [PERSON] від 29 жовтня 1991 року, зареєстрованого в Коростенському бюро технічної інвентаризації 13.11.1991 року (а.с.8-10). [PERSON] у 2006 році звернулася до суду із позовом про визнання зазначеного договору дарування недійсним. Рішенням Малинського районного суду від 20 лютого 2007 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю (а.с.14-15). Це рішення скасоване рішенням апеляційного суду Житомирської області від 25 квітня 2007 року та ухвалено нове рішення, яким визнано недійсним договір дарування спірного будинку та зазначено про приведення сторін за цим договором у первісний стан і повернення жилого будинку №38 по вулиці Суворова в місті Малині у власність [PERSON] ([PERSON]) Назарівні (а.с.64-65). Не дивлячись на оскарження рішення апеляційного суду до Верховного Суду України, 24 червня 2007 року [PERSON] відчужила спірний будинок онуку відповідачу у справі [PERSON], який зареєстрував право власності на нього у [PERSON] районному комунальному підприємстві по технічній інвентаризації Житомирської обласної ради (а.с. 13,30-32). Однак ухвалою Верховного суду України від 26 листопада 2008 року рішення апеляційного суду Житомирської області скасовано, а рішення Малинського районного суду залишено у силі (а.с. 12), чим поновлене право власності позивача на отриманий ним в дар житловий будинок, яке він мав з 1991 року. Згідно ч. 1 п. З ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки рішення апеляційного суду Житомирської області від 25 квітня 2007 року, яким було скасовано рішення Малинського районного суду та визнано недійсним договір дарування спірного будинку, ухвалою Верховного суду України від 26 листопада 2008 року скасовано, а рішення Малинського районного суду, за яким у визнанні недійсним договору дарування попередньому власнику було відмовлено, залишено в силі, суд приходить до висновку, що спірний будинок вибув з володіння позивача іншим шляхом поза його волею, а тому він вправі вимагати скасування запису в Реєстрі прав власності на нерухоме майно та витребування його з володіння у відповідача на підставі ст. ст. 386, 388 ЦК України.? Беручи до уваги, що вчинений 24 червня 2007 року договір купівлі-продажу є нікчемним, підстав для визнання його недійсним немає, бо витребування майна за правилами віндикації не обмежується тим, чи було визнано недійсним договір, за яким майно неправомірно вибуло від власника, та договір, за яким майно в подальшому було придбане особою, у якої перебуває спірне майно на день подання віндикаційного позову у звязку з тим, що віндикація є самостійним способом захисту права власності і не ставиться у залежність від визнання правочину недійсним та не обмежується нормою ст. 216 ЦК України. Наведене є підставою для задоволення позову.

Outcome: approved