Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-14 00:00:00

Позивач зверну вся до суду із позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, в наслідок пошкодження здоров'я при виконанні трудових обов'язків. Позовні вимоги мотивовані тим, що в умовах шкідливих факторів та в підземних умовах він пропрацював з 5.11.1974 року по 25.01.2000 року. При виконанні трудових обовязків, згідно акту № 231 про нещасний випадок за формою Н-1 від 06.08.1999 року, отримав травму, в наслідок чого 05 грудня 2001 року рішенням Медико-соціальної експертної комісії позивача визнано інвалідом 3 групи та визначена стійка втрата професійної працездатності 50 % по сукупності: первинно 20% по травмі 1999р. та повторно 30% по травмі 1997р., безстроково. Позивач просить суд стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворюваннях України в м. Вугледар моральну шкоду у сумі 50 000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх в повному обсязі. Суду пояснив, що по травмі 1997 року йому визначалась стійка втрата працездатності 03.11.1999 року. Представник відповідача [PERSON], діючий на підставі довіреності, позов не взнав, так як вважає, що у позивача відсутнє право на відшкодування моральної шкоди, в наслідок того, що йому висновком МСЕК не встановлена моральна шкода, а також в зв'язку з тим, що згідно Закону України "Про внесення змін до Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року норму закону про відшкодування моральної шкоди скасовано. Зясувавши думку позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно актів про нещасний випадок за формою Н-1: № 231 від 06.08.1999 року та №197 від 19.05.1997 року, позивач отримав травми. Висновком Медико-соціальної експертної комісії від 05 грудня 2001 року позивача визнано інвалідом 3 групи та визначена стійка втрата професійної працездатності 50% за сукупністю: первинно - 20% по травмі 1999р. та повторно 30% по травмі 1997р., безстроково. По травмі 1997 року первинно визначалась стійка втрата працездатності 03.11.1999 року. (а.с. 9) Закон України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності вступив в законну силу з 01.04.2001 року. Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійної захворювання України в м. Вугледар Донецької області розпочало свою діяльність з 01.04.2001 року. У відповідності зі ст. 21 Закону Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку па виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності \\далі Закон\\, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, виплачуючи йому, зокрема грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння ціп шкоди потерпілому. Згідно ст. 40 Закону, страхові виплати виплачуються потерпілому з дня визначення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. З огляду на зазначене вимоги позивача до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання України в м. Вугледар Донецької області щодо відшкодування моральної шкоди по травмі, по якій йому 05.12.2001 року була визначена стійка втрата працездатності в розмірі 20 %, є обґрунтованими, так як право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача під час діяльності Фонду. Відповідач у відповідності з діючим законодавством відшкодовує позивачеві матеріальну шкоду, завдану пошкодженням здоровя, але відшкодувати моральну шкоду відмовився, що є порушенням прав позивача на відшкодування шкоди з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок пошкодження здоровя, викликаного травмою позивачу завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу погіршення життєвих умов. Позивач внаслідок стійкої втрати професійної працездатності позбавлений можливості щодо реалізації своїх звичок та бажань, ушкодження його здоровя призвело до негативних наслідків морального характеру, що потребує додаткових зусиль для організації життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 21 Закону Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Згідно з п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. № 1 -рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. При визначені розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги, що у відповідності зі ст. 34 вказаного Закону сума страхової виплати за моральну шкоду не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат. Приймаючи до уваги, що з 1 січня 2009 р. мінімальний розмір заробітної плати в Україні встановлено у сумі 605 грн., а також принципи розумності, виваженості, домірності компенсації моральної шкоди з огляду на важкі негативні наслідки травми, ступінь втрати працездатності, тривалий характер негативних наслідків, зміну укладу життя, особистих зв'язків. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 6 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача 50 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди суд не находить можливим, оскільки така сума не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача, ступеню втрати ним професійної працездатності, та суперечить вимогам ст. 34 Закону Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Посилання представника відповідача на необґрунтованість вимог позивача через відсутність висновку МСЕК про наявність моральної шкоди, суд не може прийняти до уваги, так як висновок МСЕК який підтверджує моральну шкоду необхідний тільки у разі відсутності стійкої втрати працездатності, а позивачу завдана стійка втрата працездатності в розмірі 20 % в наслідок травми. Тобто висновок МСЕК існує, а як наслідок є підстава для відшкодування моральної шкоди та для відмови в задоволенні клопотання представника відповідача про проведення додаткового обстеження комісію МСЕК з метою визначення моральної шкоди. Прийняти до уваги заперечення представника відповідача про неможливість відшкодування позивачеві моральної шкоди в звязку з тим, що згідно Закону України „Про внесення змін до Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року норму закону про виплату моральної шкоди виключено, суд не може, оскільки право на страхову виплату у позивача виникло 05.12.2001 року, тому дія Закону України „Про внесення змін до Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року на правовідносини сторін не поширюється, оскільки закон не має зворотної дії у часі. Згідно п. 34 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України звільнений від сплати державного мита. Згідно ст.81 ЦПК України та постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року №1258 «Про затвердження Порядку оплати витрат з інформаційно - технічного забезпечення розгляду цивільних справ та їх розмірів» з відповідача слід стягнути витрати на інформаційно технічне забезпечення в розмірі 15 грн. На підставі викладеного у відповідності до ст. ст. 21, 34, 40 Закону Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності,

Outcome: partial