Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до ТОВ «Восток-Руда» в якій зазначає, що з 12.10.2004 р. по 01.06.2009 р. працювала на підприємстві ТОВ «Восток-Руда» контролером продукції. 01.06.2009 р. позивачка звільнилася з підприємства відповідача за ч. 6 ст. 36 КЗпП України, про що було видано наказ від 01.06.2009 р., але в день звільнення позивачу не була виплачена заробітна плата у розмірі 2059.38 гри. В зв'язку з порушенням строків виплати сум які належать вивільненому працівнику підприємство повинно сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки у розмірі 23 848.42 грн. за 194 дні, виходячи із середньоденного заробітку у розмірі 122.93 гри. Також вважає, що діями відповідача Ш заподіяна моральна шкода, яка виразилася у втраті нормальних життєвих зв'язків і вимагає у позивача організації додаткових зусиль для організації свого життя, моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 5000 грн. У відкритому судовому засіданні позивачка повністю підтримала позовні вимоги, просить задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надіславши суду заяву про розпад справи без її участі. Позов визнає частково, згодна із заборгованістю по виплаті заборгованості по заробітній платі в іншій частині позовних вимог просила відмовити. Суд вислухавши пояснення позивача та вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлатають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм підстави. З 12.10.2004 р. по 01.06.2009 р. позивачка працювала на підприємстві ТОВ «Восток-Руда» контролером продукції. (ас 4). Наказом № 183/лс від 01.06.2009 року позивачку було звільнено з ТОВ «Восток-Руда» на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України (ах. 5). Згідно з довідкою М 50 2010 року заборгованість по заробітній платі підприємства ТОВ «Восток-Руда» перед позивачем при звільненні становить 2059.38 гри., середньоденна заробітна плата позивача складає 122.93 грн., середньомісячна заробітна плата складне 1721.02 грн. На звернення позивача до підприємства з вимогою погасити заборгованість підприємство не відреагувало. Таким чином суд приходить до висновку, що зі сторони позивача були вжиті усі можливі заходи щодо отримання належних працівникові сум при звільненні. З моменту звільнення з підприємства позивач не працював. Сума заборгованості, по заробітній платі у розмірі яка підлягала виплаті при звільненні позивачу на день розгляду справи не виплачена. Частиною 7 ст. 43 Конституції України гарантовано захист законом право громадян на своєчасне одержання винагороди за працю. В силу ст. 116 цього ж Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установа, організації, провадиться в день звільнення. КЗвП України а саме частиною І статті 117 передбачено один Ь способів такого захисту в разі невиплати з види власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, а саме п. 20 передбачено, що якщо працівникові не були виплачені належні йому платежі при звільненні, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Виходячи з викладеного вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, починаючи з 01.06.2009 р. по 29.04.2010 р. виходячи Ь середньоденного заробітку - 122.93 гри. є правомірними та таким, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. В той же час суд вважає, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку повинен бути визначений із розрахунку не 194 календарних дві, як зазначив позивач, а саме - 230 робочих дні (122.93 х 131) = 28273.90 гри. пре врахуванні положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року. А тому враховуючи положення н. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудна 1999 року, щодо пропорційності відшкодування середнього заробітку розміру спірної суми, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника та інших обставин справи вимоги позивача щодо списання середнього заробітку за час затримки розрахунку піддягають задоволенню в меншому розмірі, ніж просив позивач. Посилання представника відповідача на світову фінансову кризу, яка вплинула на гірничо-металургійний комплекс України, в тому числі і на підприємство відповідача в зв'язку з чим останнє опинилося у скрутному фінансову становищі, не звільняє підприємство відповідача від обов'язку своєчасно розрахуватися з працівником в день його звільнення, який закріплений нормами вищевказаних законів та гарантований Конституцією України. Крім того, відповідно до положень ст. 237 КЗпП України суд вважає, що підлягають частковому задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 500 грн., оскільки невиплата позивачу сум, що належали йому від підприємства в день звільнення є порушенням діючого законодавства за яке передбачена відповідальність - все це призвело до моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв'язків і вимагало додаткових зусиль по організації свого життя позивачем. Визначаючи такий розмір моральної шкоди суд виходить з вимог розумності і справедливості, враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача. В силу ч.2, 3 ,ст. 88 ЦК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з викладеного,

Outcome: partial