Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-23 00:00:00

03.02.2010 року позивач [PERSON] звернувся в суд з вимогами визнати за ним право власності на житловий будинок № 233 у с.Присліп, Міжгірського району по спадкуванню за заповітом батька [PERSON], який помер 06.03.2009 року у с.Присліп, 233. Позивач зазначив, що прийняв спадщину, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину не це майно в зв'язку з відсутністю провоустановчих документів на це нерухоме майно. Натомість позивач виготовив інвентарну справу та необхідні документи на житловий будинок. Позивач вимоги підтримав і додатково пояснив, що з батьком мешкали його дружина ( мати позивача) і його син ( брат позивача), яких він доглядав і доглядає, оскільки мати є похилого віку, а брат інвалід. Позивач погодився на виділення зазначеним особам часток у житловому будинку, передбачених законом. Треті особи [PERSON] і [PERSON] під час розгляду справи звернулись до суду з самостійними вимогами до відповідача про визнання права власності на вказаний житловий будинок у частках за кожним по 1/3 частині , зазначивши у позові, ті ж мотиви, що і [PERSON], додавши, що [PERSON] є дружиною спадкодавця, а [PERSON] сином, які мешкали разом з спадкодавцем до його смерті. Треті особи свої позовні вимоги підтримали просять суд визнати за ними належну їм частку в спадковому майні, передбаченому законом. Представники відповідача позови визнали, підтвердивши обставини зазначені в заявах. Однак просять суд спадкові частки за позивачами визнати згідно із законом. Представник третьої особи без самостіних вимог з КП „ Міжгірське БТІ позов визнав, просить визнати частки позивачів у власності згідно із спадковим законом і пояснив, що право на житловий будинок не реєструвалось, інвентарна справа на будинок виготовлялась на замовлення [PERSON] Оцінивши позиції сторін, їх доводи, подані в справу докази, суд установив такі обставини і дійшов наступного висновку. Житловий будинок у с.Присліп, 233 збудували за час шлюбу подружжя [PERSON] і [PERSON] у 60-х роках ХХ століття згідно дозволу, виданого виконкомом Міжгірської райради 29.05.1961 р. [PERSON] на підставі рішення загальних зборів пайщиків колгоспу „Нове життя № 2 від 02.04.1961 року на земельній ділянці пл. 0,07 га та проект забудови. Право власності на будинок в установленому прядку не втановлювалось за забудовником чи іншою особою. 06.03.2009 року [PERSON] помер. До його смерті з ним проживали в будинку і були зареєстрованими [PERSON], [INFO] ( дружина померлого), [PERSON] ( син померлого інвалід ІІ групи), [PERSON] ( син помергого) за життя доглядав батька та вказаних осіб, а саме: утримував будинок, обробляв земельну ділянку постійно, систематично навідувався в дворогосподарство. Ці обставини третіми особами, які мають інтерес у справі не осорюються і підтверджені поясненнями представника відповідача ( сільського голови) і документами в справі, відомостей з паспорту громадян України. Згідно заповіту, посвідченого секретарем Присліпської сільської ради 04.03.2009 року [PERSON] розпорядився після смерті передати житловий будинок № 233 у с.Присліп з господарськими спорудамим і земельну ділянку, а також все інше майно своєму синові [PERSON] за умови проживання до смерті в цьому будинку сина [PERSON] [PERSON] Встановлені вище обставини неоспорюються і визнаються судом дійсними та підтвердженими належними доказами. За висновком відділу регіональнго розвитку, містобудувння та архітектури Міжгірської РДА від 27.02.2010 року № 02-19 С вказаний житловий будинок є придатним для проживання, збудований без порушень будівельних норм і правил і заперечень щодо визнання права власності на це майно державний орган не має. З письмового повідомлення з Міжгірської держнотконтори видно, що за померлим [PERSON] спадкова справа не відкривалась, заяви про прийняття спадщини не подавались. Заповіт [PERSON] не скасовувася і не змінювався. Отже, згідно з вимогами ст. 1268 ч.3 ЦК України спадщину померлого [PERSON] прийняли спадкоємці [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позивач [PERSON] не має права на визнання права власності на будинок у цілому, оскільки спадкодавець мав право розпорядитись по заповіту тільки належним йому майном, тобто 1/2 частиною житла, бо друга половина майна належить іншому подружжю [PERSON] Окрім цього, треті особи з самостійними вимогами є непрацездатними, тому вони мають право на половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за заповітом ( обов'язкова частка), незалежно від змісту заповіту ( ст. 1241 ч. 1 ЦК України). Цим особам у разі спадкування за законом належало б по 1/3 частині майна спадкодавця, тобто вони мають право на 1/6 частину спадкового житла, або по 1/2 частці в будинку. Таким чином, право власноті за кожним позивачем слід визнати: [PERSON] 1/2 ( частка подружжя) та 1/12 (частка по спадкуванню) = 7/12; [PERSON] 1/12 ( обов'язкова частка); [PERSON] 1/3 ( частка прийнята за заповітом). До встановлених обставин і правовідносин суд застосовує ст. ст. 22, 29 ЗпШС України, 368, 372, 392, 1268, 1241 ч. 1, 1233-1236 ЦК України. Судових витрат до стягнення не має, до повернення не заявлено.

Outcome: partial