Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-08 00:00:00

В травні 2009 року позивач звернулась до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «Звязокчормет» (надалі - підприємство) про витребування майна з чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що перебувала з підприємством у трудових правовідносинах. Внаслідок відсутності у підприємства грошових коштів на виплату заробітної плати вона у 1990 роках отримувала винагороду за виконану роботу вузлами та агрегатами техніки. Згодом з отриманих вузлів та агрегатів членами її родини створено трактор, який зареєстровано в органах ДАІ. Після реєстрації транспортного засобу вона уклала договір оренди трактору з підприємством. У 2009 році вона звільнена за власним бажанням, проте транспортний засіб їй не повернутий. Вважає, що її права порушені всі засоби до відновлення порушених прав не мали позитивного результату, а тому звернулась до суду. У судове засідання позивач не зявилась, попередньо подавши заяву згідно якої просила позовні вимоги задовольнити, витребувавши транспортний засіб з з чужого незаконного володіння, справу розглянути у її відсутність. Відповідач судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідив матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за такими підставами. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивач в серпні 1965 року була прийнята на роботу в якості монтера СЦБ та звязку по 3-му розряду підприємства. 02 березня 2009 року позивач звільнена за власним бажанням у відповідності до статті 38 КЗпП України, про що свідчить запис № 21 у трудовій книжці, виданої на імя позивача. За період виконання трудових обовязків позивачу, внаслідок тяжкого матеріального та фінансового становища підприємства у період 1990-х років, видавались в якості винагороди за виконану роботу вузли та агрегати. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію машини від 21.03.2005 року на імя позивача зареєстрований транспортний засіб трактор марки МТЗ-80, реєстраційний № [NUMBER] (двигун № 04-02574, шасі № 040190, особливі відмітки зібраний з вузлів та агрегатів). Між позивачем та підприємством 03.12.2007 року укладено договір оренди вказаного транспортного засобу. Строк дії договору 31.12.2007 року. Предмет договору прийнятий підприємством, про що складено акти прийому-передачі обладнання (техніки) від 03.12.2007 року та прийому виконаних робіт від 31.12.2007 року. Будучи звільненою за власним бажанням позивач звернулась до адміністрації підприємства з вимогою повернення власності транспортного засобу. Постановою ДІМ Жовтневого РВ КМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області від 17.05.2009 року відмовлено в порушенні кримінальної справи мотивуючи наявністю цивільних правовідносин, а саме тим, що майно надано підприємству на підставі договору. Договори оренди з 2008 року відсутні. Майно буде повернуто власнику після передачі головою правління [PERSON] повноважень або ж рішення суду. Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно у особи, що незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділо ним. Цивільним законодавством під незаконним володінням розуміється усіляке фактичне володіння майном правова підстава якого володіння відпала, тобто строк дії договору сплив. Судом враховано, що сторонами спору укладено строковий договір, продовження дії договору за відсутності вимог однієї з сторін не передбачено. Пунктом № 9 договору № 79 від 03.12.2007 року встановлено строк дії договору з 03.12.2007 року по 31.12.2007 року. Статтею 764 ЦК України визначено, якщо орендар продовжує користуватись майном після спливу строку договору то, при відсутності заперечень орендодавця протягом 1 місяця, договір рахується поновленим на строк, який визначений договором. Як встановлено судом, позивач предявила вимог повернення майна, що проігноровано відповідачем, фактично строк дії договору скінчився. При викладених обставин у позивача виникло право на предявлення віндикаційних вимог, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння. Частиною 1 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, що передбачає свободу в наданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві посилання позивача є обґрунтованими, та відповідно такими, що мають бути задоволені.

Outcome: approved