Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь 135грн.80коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 5000 гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 24 грудня 2008 року з вини відповідача. Зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 24 грудня 2008 року з вини відповідача [PERSON], він отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. Витрати на лікування в розмірі 5000грн. відповідач відшкодував йому добровільно. Ним залишилось не відшкодовано 135грн.80коп. коштів, затрачених на лікування, та 5000 гривень моральної шкоди. Розмір моральної шкоди обгрунтовує тим, що через отримані тілесні ушкодження голови та ноги він зазнав негативних емоцій і переживання, погіршився стан здоровя, змушений був тривалий час лікуватися, порушені нормальні життєві звязки, стосунки з оточуючими. Він потребує подальшого обстеження та проходження лікування в науково-дослідному інституті реабілітації інвалідів в місті Вінниці. У судовому засіданні позивач підтримав позов та щодо отриманої ним від відповідача суми пояснив, що останній компенсував йому таким чином втрачений заробіток за три місяці. Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що він у добровільному порядку компенсував позивачеві обумовлену ним суму 5000 гривень на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, що підтверджено розписками позивача. Просить в задоволенні позову відмовити. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах заявлених позовних вимог, суд визнає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень Конституції України, зокрема статей 32,56,62 і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Відповідно до ч.І ст.11 Цивільно-процесуального кодексу (далі ЦПК) України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з положеннями ч.З ст.10, ч.І ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною першою статті 61 цього Кодексу визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За частиною четвертою цієї статті вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду,? що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. ¦ Факт наїзду відповідачем [PERSON], який керував належним йому автомобілем «ПАЕ\\?00 ІД\\]\\Ю8» д.н. [NUMBER] близько 9-ї години 24 грудня 2008 року на вулиці Шевченка в місті Малині на позивача [PERSON] та спричинення йому тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що потягли за собою тривалий розлад здоровя, але небезпечними для життя не являються, встановлений постановою Малинського районного суду від 27 квітня 2009 року, якою [PERSON] звільнений від кримінальної відповідальності за ст.286 ч.І Кримінального кодексу України на підставі Закону України «Про амністію» від 12.12.2008 року (а.с.20). Зазначена постанова набрала законної сили. Підстави звільнення від кримінальної відповідальності не є реабілітаційними. Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. У відповідності до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Стаття 23 Цивільного кодексу України визначає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі відповідно до пункту 1 ч.2 цієї статті у разі фізичного болю та страждань, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд визнає, що позивач зазнав моральної шкоди внаслідок протиправної дії відповідача, отримавши тілесні ушкодження середньої тяжкості. Разом з тим бере до уваги, що після отримання позивачем тілесних ушкоджень між ним та відповідачем було досягнуто домовленості щодо відшкодування моральних та моральних збитків та обумовлена сума відшкодування, на що звертав увагу відповідач. Згідно власноручно складених позивачем [PERSON] розписок від 31 грудня 2008 року, 20 січня та 22 лютого 2009 року, які маються у справі (а.с.34,35,36) відповідачем повністю компенсовані заподіяні йому внаслідок ДТП моральні та матеріальні збитки і претензій майнового та немайнового характеру він не має. Розписки позивача про отримання частками 5000 гривень на відшкодування моральної та майнової шкоди спростовують його пояснення в суді щодо компенсації втрати заробітної плати. Окремо розмір майнової кошти в них не визначений і доказів цьому позивач не надав, тому суд визнає достатньою суму добровільного відшкодування. Позивачем витрати на придбання ліків та медикаментів на суму 135грн.80коп., що підтверджені фіскальними чеками (а.с.9), понесені в розмірі 91грн.30коп. до отримання від відповідача коштів та 44грн.50коп. невдовзі після отримання останньої суми. Щодо компенсації витрат на поїздки до Житомирської обласної поліклініки (а.с.26) та придбання ліків і медикаментів, підтверджених фіскальними чеками (а.с.41), вимоги позивачем не заявлялися. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.? Сторони, як потерпілі внаслідок Чорнобильської катастрофи, звільнені від сплати судового збору. При зверненні до суду позивачем не було оплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. У відповідності до ч.З ст.81 ЦПК України вони покладаються на сторони після розгляду справи судом. Оскільки у задоволенні позову суд відмовляє, то ці витрати покладає на позивача.

Outcome: approved