Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-08 00:00:00

13 листопада 2008 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. В даному шлюбі, у них народився син - [PERSON], [INFO]. 02 серпня 2005 року, між позивачем та відповідачем було розірвано шлюб. Після розірвання шлюбу, дитина залишилася проживати з позивачем за її адресою реєстрації. Починаючи з 2005 року, відповідач не надає у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання їх спільного сина, не дивлячись на те, що як зазначає позивач, йому телефонувала і намагалася врегулювати дане питання мирним шляхом, однак, ні яких дій з боку відповідача так не було і це не дивлячись на те, що законом передбачено обов»язок батьків утримувати дитину з моменту її народження і до досягнення нею віку повноліття. Позивач вказала, що має зазначити, що відповідач не те, що не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, але й не приймає участі у його вихованні та розвитку. На стільки відомо позивачу, відповідач зареєстрований як [INFO] у Лозівській об»єднаній податковій інспекції, однак, вона особисто не має можливості надати його довідку про прибутки, тому буде прохати про це суд у судовому засіданні. Їй також відомо, що інших неповнолітніх дітей у відповідача не має і стягнення за виконавчими листами з нього не проводяться. Позивач вказала, що вона працює - є [INFO], про що подасть до суду довідку про свій прибуток, так як на даний час, вона звернулася до Лозівської ОДПІ про її видачу, але строк її видачу складає близько 20 календарних днів. Не дивлячись на те, що позивач працює, розмір прибутку який вона отримує, не є достатнім для належного матеріального забезпечення життєдіяльності дитини, так як він займається приватними заняттями з англійської мови та відвідує спортивну секцію з вільної боротьби. Крім того, необхідно купувати для навчання зошити та книги, за якими дитина навчається; дитину треба вдягати, годувати та хоча б раз на рік відправляти на відпочинок, сама вона цього не в змозі зробити, а відповідач ухиляться від виконання своїх батьківських обов»язків по відношенню матеріального утримання до сина. На підставі викладеного, позивач прохає суд стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти в розмірі 1\4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, однак не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку встановленого законодавством України. Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу як за один календарний місць. У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та прохала позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з»явися, тоді як про день, час та місце слухання справи судом повідомлений своєчасно та належним чином. Про причини своєї неявки суду не повідомив і заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. Однак, у попередньому судовому засіданні, відповідач позов позивача визнав, в підтвердження чого подав свій письмовий відзив на позовну заяву в якому зазначив, що [PERSON] - це їх спільний син з позивачем, який на даний час, знаходиться на повному утриманні позивача, оскільки він з ними не проживає так, вони з позивачем, перебувають у розірваному шлюбі. Крім того, відповідач зазначив, що матеріальної допомоги на утримання дитини, він позивачу не надає, тоді як знає про свій обов»язок батька утримувати дитину з моменту її народження і до досягнення дитиною віку повноліття. Відповідач вказав, що він є [INFO], на обліку за станом здоров»я у лікарів не перебуває, на утриманні в нього ні яких осіб не має, стягнень за виконавчими листами з нього не проводиться і пільгами з держави він ні якими не користується. Виходячи з викладеного, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Із ксерокопії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.№10), судом встановлено, що дійсно між сторонами, 02 серпня 2005 року розірвано шлюб. Із ксерокопії свідоцтва про народження на [PERSON] (а.с.[NUMBER]), вбачається, що він народився саме [INFO], в графі «Батько» даного свідоцтва вказано - [PERSON], тобто відповідач по справі, а в графі «Мати» зазначено [PERSON], позивач по справі. Згідно довідки КП «Дирекція єдиного замовника» (а.с.№8), вбачається, що позивач проживає за адресою: [ADDRESS], і з нею зареєстрований син - [PERSON] [PERSON], [INFO]. Судом з»ясовувалося матеріальне положення сторін по справі, в результаті чого було встановлено, що відповідно довідки про доходи з Лозівської ОДПІ (а.с.№14), [PERSON], зареєстрована як [INFO] і її прибуток за третій квартал 2008 року склав 960 гривень. Судом з»ясовано, що відповідач є [INFO], який зареєстрований в Лозівській ОДПІ. Судом було встановлено, що відповідач на обліку за станом здров»я не перебуває. Крім того, стягнення за виконавчими листами з нього не проводяться. Як вже вище зазначалося, відповідач визнав позов у повному обсязі, вказав, що він знає про свій обов»язок про утримання дитини з моменту її народження і до досягнення нею повноліття однак, на даний час, матеріальну допомогу на утримання дитини позивачу не надає. Своїми діями, відповідач порушує свої зобов»язання закріплені в статті №51 Конституції України від 28 червня 1996 року, а саме: Батьки зобов»язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст.180 Сімейного Кодексу України. В принципі №6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: « Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов»язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов»язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи».Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що «Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею №11 цього ж Закону вказано, що «Сім»я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім»ї разом з батьками або в сім»ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов»язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.» Згідно статті №12 цього закону вказано, що « Виховання в сім»ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці».

Outcome: approved