Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-25 00:00:00

В жовтні 2009 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства акціонерний банк „Укргазбанк про визнання недійсним кредитного договору №101/08/К-Ф,укладеного 18.06.2008 року між ВАТ акціонерним банком „Укргазбанк та [PERSON],визнати недійсним іпотечний договір №101/08/І-Ф,укладеного між Банком та [PERSON] Ухвалою суду до участі в розгляді справи в якості третьої особи на стороні позивача залучено [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали. Пояснили,що 18.06.2008 року між ВАТ АБ „Укргазбанк,правонаступником якого є публічне акціонерне товариство АБ „Укргазбанк та [PERSON] був укладений кредитний договір №101/08-К-Ф,відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 61\~000 доларів США на строк до 16.06.2028 року зі сплатою процентів за користування кредитом в сумі 13,8 % річних. Цей договір позивач всупереч норм Сімейного кодексу України підписав без згоди своєї дружини,хоча він виходить за межі дрібного побутового. При підписанні договору [PERSON], відповідальні працівники банку не надали повної,необхідної,доступної та достовірної інформації щодо наслідків при отриманні кредиту в іноземній валюті. Саме внаслідок такої бездіяльності банку до укладення кредитного договору позичальник не мав можливості правильно розрахувати свої можливості для своєчасної сплати кредитної заборгованості та процентів за користування кредитом. Національною валютою України є гривня і отримаючи зарплату [PERSON] та члени його родини в звязку із збільшенням курсу долара США змушені були купувати долар США,витрачаючи на 50 % більше,ніж на момент укладення Договору. Надання банком позичальникові грошових коштів та проведення позивачем дій відносно виконання своїх обовязків в іноземній валюті за своєю правовою природою є валютною операцією, які згідно із декретом КМУ „Про систему валютного регулювання і валютного контролю проводяться на підставі відповідної ліцензії Національного банку України. Проте індивідуальні ліцензії в Банка та [PERSON] у встановленому законом порядку отримані не були. Тому,посилаючись на ст.215 ЦК України,вказаний договір є нікчемним,оскільки його недійсність встановлена законом. Відповідно недійсність кредитного договору спричиняє недійсність іпотечного договору №101/08/І-Ф від 18.06.2008 року. Покликаючись на викладені обставини,просять позов задовольнити, визнати недійсним кредитний договір №101/08/К-Ф,укладений 18.06.2008 року між ВАТ акціонерним банком „Укргазбанк та [PERSON],визнати недійсним іпотечний договір №101/08/І-Ф,укладений між Банком та [PERSON] Третя особа на стороні позивача [PERSON] в судове засідання не зявилась,про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином,згідно письмової заяви просить розглянути справу у її відсутності. В процесі розгляду справи подала письмові пояснення,згідно яких вказувала,що її чоловіком [PERSON] було укладено кредитний договір,згідно яких він отримав 61\~000 доларів США на споживчі цілі,вказаний договір виходить за межі дрібного побутового,тому відповідно до норм Сімейного кодексу України повинен був бути підписаний сторонами лише за її письмовою згодою як дружини,чого зроблено не було. Виходячи з цього вказаний правочин є нікчемним,тому підлягає визнанню його недійсним. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив,що думка позивача є хибною щодо посилання на норми Сімейного кодексу України в частині необхідності згоди дружини на отримання кредиту. Під час надання коштів позичальнику у останнього не виникає права власності на це майно,воно виникає після отримання грошей.Окрім того,договір,який укладений одним з подружжя в інтересах сімї,створює обовязки для другого подружжя,якщо майно,одержане за договором,використане в інтересах сімї. Щодо посилань [PERSON] на відсутність індивідуальної ліценїі,то гривня має статус універсального платіжного засобу,який без обмежень приймається на всій території України,однак в той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.Законодавство України чітко визначає правомочність банків на підставі відповідних ліцензій надавати кредити та бути субєктом кредитних зобовязань. Спеціальне законодавство у сфері банківської діяльності не містить приписів,які б забороняли банкам надавати кредити в іноземній валюті або регламентували умови кредитування в іноземній валюті. Що стосується валютного законодавства,то відповідно до Декрету КМУ „Про систему валютного регулювання і валютного контролю надання кредитів в іноземній валюті слід відносити до валютних операцій. Здійснення валютних операцій може мати місце на підставі генеральних чи індивідуальних ліцензій НБУ.Відповідно до ст.5 Декрету індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період,необхідний для здійснення такої операції. Перелік валютних операцій,для здійснення яких необхідна індивідуальна ліцензія НБУ,наданий у частині 4 цієї статті. Генеральні ліцензії надаються для здійснення валютних операцій,що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Пункт „в ч.4 ст.5 Декрету пердбачає вимогу щодо отримання індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення операції щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті,якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Отже індивідуальна ліцензія на проведення вказаних операцій необхідна лише у тому випадку, якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак на сьогодні законодавством не встановлено терміни і суми кредитів в іноземній валюті як критерій їх віднесення до сфери дії реджиму індивідуального ліцензування. Ця обставина з огляду на відсилочний характер норми Декрету не дозволяє поширити режим індивідуального ліцензування на валютні операції,повязані з наданням резидентами(банками та іншими фінансовими установами) кредитів в іноземній валюті іншим резидентам. Таким чином,за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідувального ліцензування щодо вказаних операцій,єдиною правовою підставою для здійснення банкам кредитування в іноземній валюті згідно вимоги ст.5 Декрету є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій,отриманої у встановленому порядку. Що стосується необхідності отримання сторонами договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти як засобу платежу на теритоірї України згідно з вимогами п. „г ч.4 ст. 5 Декрету,то відповідно до цієї статті порядок і терміни видачі ліцензій,перелік документів,необхідних для одержання ліцензії,а також підстави для відмови у видачі ліцензії визначаються НБУ.Згідно із п.1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, використання іноземної валюти без індивідуальної ліцензії дозволяється,якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк. Тому надання та одержання кредиту в іноземній валюті та сплата процентів за цим кредитом не потребує наявності індивідуальної ліцензії. Заслухавши пояснення сторін,дослідивши матеріали справи,суд приходить до висновку,що позов до задоволення не підлягає. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. \~ \~ Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. \~ В судовому засіданні встановлено,що 18.06.2008 року між ВАТ АБ „Укргазбанк та [PERSON] було укладено кредитний договір № 101/08/К-Ф,згідно якого Банк надав останньому кредит в сумі 61\~000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом,виходячи із 13,8 % річних на строк до 16.06.2028 року на задоволення споживчих потреб позичальника. З вищевказаного кредитного договору вбачається, що цей правочин вчинений у письмовій формі та з дотриманням всіх вимог, передбачених чинним законодавством,між Банком та [PERSON] погоджено всі істотні умови договору,про що свідчать підписи сторін, скріплена печатка юридичної особи. Судом встановлено,що договір укладений 18.06.2008 року, підписаний сторонами, з умовами договору [PERSON] був згідний. Посилання [PERSON] на недотримання вимог ст. 65 Сімейного кодексу України під час укладення кредитного договору і відсутності згоди його дружини [PERSON] на підписання цього правочину не знайшли свого підтвердження. Так, ст.65 Сімейного кодексу України регулює права подружжя на розпорядження майном,що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто визначає правові засади здійснення саме права розпорядження майном,що є обєктом права спільної сумісної власності. В даному випадку, [PERSON] не розпорядився майном,а саме грошовими коштами, а їх придбав на підставі кредитного договору,які не є предметом відчудження. Окрім того, згідно ст.5 Декрету КМУ „Про систему валютного регулювання і валютного контролю, Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Згідно п.в ч.4 ст.5 вказаного Декрету, індивідуальна ліцензія потребує такої операції,як надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі,що законодавством не встановлено. Таким чином,єдиною правовою підставою для здійснення банкам кредитування в іноземній валюті згідно вимоги ст.5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій. Згідно ст.11 Декрету, Національний банк України у сфері валютного регулювання видає у межах, передбачених цим Декретом, обов'язкові для виконання нормативні акти щодо здійснення операцій на валютному ринку України. Як вбачається з Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу,затвердженого постановою Правління НБУ 14.10.2004 року №483, використання іноземної валюти як засобу платежу (валютна операція) це використання іноземної валюти на території України для виконання будь-яких грошових зобов'язань або оплати товарів, що придбаваються. Відповідно до п.1.5 цього Положення, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). Тому надання та одержання кредиту в іноземній валюті та сплата процентів за кредитним договором не потребує наявності індивідувальної ліцензії. Виходячи з наведеного, суд не вбачає підстав для визнання кредитного договору,укладеного між [PERSON] та ПАТ АБ „Укргазбанк 18.06.2008 року недійсним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed