Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-29 00:00:00

09.03.2010 року вищевказані позивачі звернулися з позовом до відповідача - управління Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області, третьої особи - Головного Управління Державного Казначейства в Луганській області, в якому зазначили, що вони мають правовий статус „дитини війни, відповідачем їм не доплачувалося підвищення до пенсії, передбачене ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни , в обрахованому ними в мотивувальній частині позову розмірі за 2008- 2009 рік на загальну суму 2383,80 гривень, просять зобовязати відповідача нарахувати та виплатити щомісячну соціальну державну допомогу до пенсії, як дітям війни за 2008-2009 роки. Позивачі звернулися з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача та третя особа в судове засідання не прибули, звернулися з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності, представник відповідача посилався на те, що підтримує своє подане письмове заперечення в повному обсязі, просить суд відмовити в задоволенні позовів, мотивуючи свої доводи відсутністю законодавчого врегулювання цього питання та про застосування при виплаті пенсій дітям війни розміру підвищення до пенсій в сумах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» і фактичне отримання позивачами доплати до пенсії у розмірі 10% прожиткового мінімуму доходів громадян на підставі вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позови підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», нараховані суми пенсій, не затребувані пенсіонерами своєчасно, виплачуються за минулий час не більше як за З роки перед зверненням за одержанням пенсії; суми пенсій, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмежені будь-яким строком. Згідно зі ст. З Закону України „Про соціальний захист дітей війни чітко окреслено що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть буя обмежені або скасовані іншими нормативно - правовими актами. До того ж, стаття 11 визначає, що посадові особи і громадяни, винні в порушена законодавства про соціальний захист дітей війни, несуть відповідальність згідно з законом. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визначається і діє принц™ верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Окрім того, пд Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування Конституції України пра здійсненні правосуддя передбачає у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію! як акт прямої дії. В свою ж чергу, відповідач всупереч розяснень - листів Міністерства праці та соціального захисту України за № 1323/0/039/98-07,№ 21423/02-20 від 27.12.2007 року, якими повідомив про проведення виплат підпорядкованими йому Управліннями Пенсійного Фонду підвищень пенсій дітям війни за матеріалами пенсійних справ без подання пенсіонерами будь - яких додаткових документів, продовжує не виконувати і рішення Конституційного суду України від 14 грудня 2000 року № 15-рп (справа про виконання рішень Конституційного Суду), ухилився і від виконання рішення Конституційного суду від 09.07.2007року № бОрп (справа про соціальні гарантії громадян) та рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року, відповідач продовжує порушувати права позивачів по цей час, застосовуючи в своїй діяльності підзаконні акти - постанови Кабінету міністрів України, а не закон України . Судом встановлено, що позивачі за цією справою є діти війни, що підтверджується пенсійними посвідченнями №№ 110422, 684394, 107082, 112548, 116595, 111870, 104995, 455576, 113237, 112131, 107068, 113489, 448407, та яким не в повному обсязі нараховано та сплачено соціальну допомогу як дітям війни. За таких обставин, суд вважає за необхідне визнати неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області, щодо не нарахування та невиплати позивачам підвищення до пенсії, як дітям війни у визначеному законом розмірі, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки зазначена бездіяльність порушує права та інтереси позивачів. Відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 2195-ІУ, що набрав чинності 01 січня 2006 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Законом України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007 року внесено зміни до Закону України „Про соціальний захист дітей війни, зокрема, ст. 6 вказаного Закону після внесення змін передбачалося, що дітям війни до пенсії або щомісячного грошового утримання та державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Однак, рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року положення пункту 28 розділу II „Внесення змін до деяких законодавчих актів України Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007 року щодо внесення змін до Закону України „Про соціальний захист дітей війни визнані такими, що не відповідають Конституції України. Законом України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007 року встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу складає: з 1 січня - 470 гривень, з 1 квітня - 481 гривня, з 1 липня - 482 гривні, з 1 жовтня - 498 гривень. Таким чином, суд вважає, що з 22 травня 2008 року, тобто з моменту прийняття рішення Конституційного суду України, відповідач має підвищити та виплатити позивачам розмір пенсії, як дітям війни, тому у цій частині вимоги позивачів підлягають задоволенню. Що стосується вимоги позивачів щодо зобовязання провести підвищення пенсії з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року, то вона є необгрунтованою з наступних підстав: Відповідно до ст. 152 ч. 2 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Врахувавши, що за п.8 постанови Кабінету Міністрів України за № 530 „Деякі питання соціального захисту населення у 2008 році позивачі все таки отримували підвищення фактично по 10% від прожиткового мінімуму пропорційно його збільшенню за підвищенням прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб (з 22.05.08 - 48,1 гривні, з 01.07.08 - 48,2 гривні, з 01.10.08 - 49,8 гривні), тобто позивачі не отримали кожний по 715,23 гривні за період з 22 травня по 31 грудня 2008 року, тому відповідач повинен нарахувати та сплатити позивачам цю різницю між 30% прожиткового мінімуму та отриманими 10% прожиткового мінімуму саме за вищевказаний час - з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року . Статтею 71 Закону «Про державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати. Таким чином, дія вищевказаної статті не поширюється на спірні правовідносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат залежить від розмірів прожиткового мінімуму, встановленого згідно із законом «Про соціальний захист дітей війни», тобто від мінімальної пенсії за віком. Відповідно до Закону України № 1646 від 20 жовтня 2009 року «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» введені з 04 листопада 2009 року (тобто з дня опублікування в законодавчо визначених державних офіційних виданнях) нові розміри прожиткового мінімуму, який для осіб, які втратили працездатність, законодавчо визначений з 04 листопада 2009 року - 573 гривні. Згідно із законом України «Про державний бюджет на 2009 рік» та Закону України від 20 жовтня 2009 року № 1646-У1 «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» (який набрав чинності з 04.11.2009 року) прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: а саме з 1 січня - 498 гривень (20%-99,60*10 місяців=996) по 03 листопада включно (за 3 дні - не отримано 20% прожиткового мінімуму з суми 498 гривень (498: 30 днів=16,60:100* 101,66 грн. в день) з них сплачено за 3 дні 49,80:30=1,66*3=4,98) не сплачено 1,66*3*2=9,96 гривень ( з 4 листопада 2009 року-573( з 04.11.2009 року 573:30*3=57,30;573-57,30=515,70 (515,70: 27=19,10:100*30=5.73*27=154,71- 44,82(49,80-4,98)= 109,89 з 01 грудня 573 гривні прожитковий мінімум, з якого сплачено 49,80 гривень (або 20%- це 573:100*30=171,90-49,80=122,10). За цим розрахунком, позивачам за 2009 рік не доплачено відповідачем соціальна допомога у розмірі по 1237,95 гривень (996+9,96+109,89+122,10=1237,95), а з додатком за період з 22.05.2008 року по 31.12.2009 року (1237,95+715,23) всього - по 1953,18 гривень на кожного. Порушення прав пенсіонерів цієї категорії відбулося на підставі Закону про державний бюджет на 2008 рік та підзаконного акту у вигляді Постанови Кабінету Міністрів України, які за вйщевикладенимй підставами не мають права вносити зміни до закону щодо соціальної підтримки та пільг дітям війни на підставі інших законів, та якими врегульоване питання як державна гарантія спеціальним законом України і право на постійне отримання якої за законом відносно дітей війни було обмеженим з вини держави. Тим більше, при прийнятті вищевказаних законів про Державний бюджет та постанови Кабіцету Міністрів України порушена ст. 22 Конституції України, яка передбачає, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Конституційно закріпивши статус соціальної держави, держава зобовязалася проводити діяльність, направлену на забезпечення певного рівня добробуту своїх громадян, підтримку соціально незахищених верств населення і встановлення у суспільстві соціальної справедливості, прийнявши додатково також Закон України від 05.10.2000 року № 2017- 111«Про державні соціальні стандарти і соціальні гарантії», відповідно до ст. ст. 17,19, 20 та 26 якого державні соціальні гарантії є обовязковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності. Окрім того, відповідно до ст.ст. 257,261,267 ч.З ЦК України законодавством встановлена загальна позовна давність у три роки, перебіг якої починається від дня , коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила і застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленим до винесення рішення. Згідно з ст. 88 ЦПК України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, судові витрати, здійснені позивачами, присуджуються їм відповідно до задоволених вимог.

Outcome: partial