Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-27 00:00:00

У січні 2010 р. у Новомиргородський районний суд надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, у якій заявник вказала, що 27.08.2008 р. позичила відповідачу 9.495 доларів США, що еквівалентно 75.865,05 грн., які та зобовязалася повернути до 30.09.2008 р. У квітні 2010 р. [PERSON] і [PERSON] подали заяву, у якій зазначили, що насправді [PERSON] 27.08.2008 р. продав [PERSON] власну квартиру за 12 тис. доларів США. Проте за станом здоровя не міг одержувати від неї кошти і тому передав право вимоги боргу дружині [PERSON] Попередньо одержавши частину грошей в якості авансу за продану квартиру, [PERSON] замінила решту боргу позиковим зобовязанням [PERSON] на 9.495 доларів США, про що відповідач склала 27.08.2008 р. розписку. Посилаючись на вимоги ст. ст. 512, 1046-1047, 1053 ЦК України, просять суд стягнути з відповідача на їх користь 75.865,05 грн. боргу, а також судові витрати по справі. Під час судового розгляду справи позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] підтримали позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] не визнали позов повністю, оскільки вважають, що між сторонами було проведено повний розрахунок до кінця вересня 2008 р., але позивач [PERSON] приховала розписку від 27.08.2008 р. Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: показання свідків, оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов із таких підстав. У судовому засіданні безспірно зясовано, що позивачі [PERSON] і [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі із 25.09.2002 р., що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ОЛ №055254, тоді ж виданого відділом реєстрації актів громадського стану Новомиргородського районного управління юстиції. У звязку з важкою хворобою у 2008 р. позивач [PERSON] вирішив продати належну йому квартиру № 10, яка розташована в місті Новомиргороді, Кіровоградської області по вулиці К.Маркса у будинку № 21/56. За домовленістю між сторонами відповідач [PERSON] погодилася придбати вище згадану квартиру за 12 тисяч доларів США, а кошти за придбану квартиру виплатити заявникам частинами до 1 жовтня 2008 р. Через хворобу [PERSON] за згодою відповідача доручив дружині [PERSON] отримати від [PERSON] кошти за продану квартиру, що не суперечить вимогам ч. 2 і ч. 3 ст. 512 ЦК України. Тому [PERSON] приблизно 10.08.2008 р. отримала від [PERSON] кошти в сумі 4.600 грн., а 27.08.2008 р., тобто в день укладення договору купівлі-продажу квартири, гроші в сумі 7.000 грн. Після укладення між сторонами договору купівлі-продажу квартири 27.08.2008 р. залишок боргу [PERSON] перед позивачами склав 9.495 доларів США. Відповідно до правил ст. ст. 1046-1047, 1053 ч. 1, ч. 2 ЦК України за домовленістю між сторонами борг, що виник із договору купівлі-продажу, був замінений позиковим зобовязанням. Тому за згодою сторін борг [PERSON] у сумі 9.495 доларів США був замінений позиковим зобовязанням на цю ж суму. На підтвердження новації договору [PERSON] написала і передала [PERSON] розписку від 27.08.2008 р., в якій зобовязалася віддати кошти в сумі 9.495 у. о. (доларів США) протягом вересня. Проте після спливу вказаного терміну відповідач борг не повернула, а стверджує, що повністю розрахувалася із заявниками до жовтня 2008 р. Оскільки сторони не заперечують власної домовленості про ціну договору купівлі-продажу квартири 12 тис. доларів США, а також про частковий розрахунок у серпні 2008 р. у розмірі 2.505 доларів США (12.000 9.495), суд визнав ці обставинами такими, що не підлягають доказуванню. Відповідно до вимог ЦК України: ст. 1046 за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. ст. 1047 договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У судовому засіданні безспірно встановлено, що 27.08.2008 р. відповідач зобовязалася повернути позивачеві 9.495 у. о. (доларів США) протягом вересня 2008 р. Згідно положенням ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будьякі фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Оскільки відповідачем не оспорюється справжність представленого позивачем оригіналу письмової розписки від 27.08.2008 р. про позику, суд вважає його безспірним доказом наявності угоди, бо він повністю відповідає вимогам ст. ст. 58, 59 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів. Крім того, вказана розписка написана та підписана власноручно відповідачем у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] Суд відкидає заперечення відповідача про повний розрахунок з позивачами до жовтня 2008 р., оскільки вони не підтверджуються письмовими доказами у справі. Навпаки, існування розписки від 27.08.2008 р. про наявність боргу спростовує згадані заперечення. Суд позбавлений можливості урахувати положення договору купівлі-продажу квартири від 27.08.2008 р. про одержання продавцем 20.690 грн. до підписання договору, бо всі учасники судового розгляду та свідки підтвердили, що [PERSON] не одержував грошей від [PERSON] До того ж відбулася новація і договір купівлі-продажу квартири між [PERSON] та [PERSON] ціною 12 тис. доларів США був замінений позиковим зобовязанням між [PERSON] і [PERSON] на 9.495 у. о. (доларів США). Тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Суд вважає, що відповідно до вимог ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито, ст. ст. 79-81, 88 ЦПК України судовий збір у сумі 758,65 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів. Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 512-513, 1046-1050, 1053 ЦК України,

Outcome: approved