Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-27 00:00:00

19.11.2009 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності, посилаючись на те, що 15.09.2000 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований виконкомом Родинської міської ради Донецької області, актовий запис №46. Під час шлюбу 04.12.2003 року ними була куплена квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], вартість якої на 03.11.2009 року складає 11016грн. Згідно ст.277 ЦК Української РСР 1966 року та ст.22 Кодексу про шлюб та сімю України від 1969 року, які діяли на час укладення договору купівлі продажу квартири, у позивача та відповідача виникло право спільної сумісної власності подружжя. Оскільки відповідачка не визнає право позивача на ? частину вищевказаної квартири, він просить визнати за ним право власності на ? частку квартири, яка розташована [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали заявлені вимоги, просили позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов визнала в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі 15.09.2000 року зареєстрували шлюб у Виконкомі Родинської міської ради Донецької області, актовий запис №46 (а.с.8). 04.12.2003 року, тобто під час перебування у шлюбі, вони придбали квартиру №19 в будинку №3 м. Родинське Донецької області на підставі договору купівлі продажу, засвідченого приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області 04.12.2003 року, реєстр №6994 (а.с.12). Власником вказаної квартири є відповідачка по справі (а.с.9-10,11,12). Згідно ст.277 ЦК Української РСР 1966 року та ст.22 Кодексу про шлюб та сімю України від 1969 року, які діяли на час укладення договору купівлі продажу квартири, позивач та відповідач мають право спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду, що передбачено ст.370 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Статтею 69 Сімейного Кодексу України передбачено право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання права власності за [PERSON] на ? частку майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved