Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, де зазначив, що 30 липня 2009 року на підставі наказу № 11-07-675/п, виданого генеральним директором Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», його звільнено із займаної посади оператора спеціальних технічних засобів контролю служби контролю на безпеку СКБ на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України, у звязку із появою на роботі в нетверезому стані. Однак, [PERSON] вважає, що його звільнено із займаної посади незаконно та безпідставно з грубим порушенням норм трудового законодавства України, оскільки, на його думку, відсутні належні докази підтвердження перебування його на роботі в стані алкогольного спяніння, а натомість є докази, які свідчать про те, що він не вживав алкогольних напоїв та був абсолютно тверезий, зокрема акт судово-токсикологічного дослідження за № 187 від 20 липня 2009 року, складеного лікарем судово-медичним експертом-токсикологом відділення судово-медичної токсикології Київського обласного бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоровя України, в якому зазначені висновки з приводу того, що при судово-токсикологічному дослідженні крові громадянина [PERSON], [INFO], метиловий, етиловий спирти, а також пропіловий, бутиловий, аліловий спирти та їх ізомери не виявлені. Тому, позивач вважає, що внаслідок його звільнення, на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України, були порушені його трудові права, в звязку з чим просив визнати його звільнення з роботи на підставі п.7 ч.1 ст. 40 КЗпП України незаконним та поновити на роботі в Державному підприємстві «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на посаді оператора спеціальних технічних засобів контролю служби контролю на безпеку СКБ, а також просив суд на підставі ст. 235 КЗпП України стягнути з відповідача на його користь середній заробіток, у розмірі 2\~387 грн. 96 коп., за весь час вимушеного прогулу. Крім того, позивач вважає, що внаслідок незаконного звільнення йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він був безпідставно позбавлений права на отримання заробітку, в звязку з чим змушений був прикладати додаткові зусилля для організації свого життя та сімї, а також постійні хвилювання про те, як матеріально забезпечити себе та свою сімю, тримало позивача в постійній нервовій та психологічній напрузі, внаслідок чого просив суд стягнути з відповідача на його користь компенсацію за заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав у повному обсязі предявлений [PERSON] позов та просив ухвалити рішення, яким задовольнити вимоги позивача, визнавши його звільнення з роботи незаконним та поновивши його на роботі в Державному підприємстві «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на посаді оператора спеціальних технічних засобів контролю служби контролю на безпеку СКБ, стягнувши середній заробіток, у розмірі 2\~387 грн. 96 коп., за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 10\~000 грн. Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні вимоги позивача не визнав та пояснив, що звільнення [PERSON] із займаної ним роботи в Державному підприємстві «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» з посади оператора спеціальних технічних засобів контролю служби контролю на безпеку СКБ на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України відбулось із дотриманням норм трудового законодавства України за наявності достатніх доказів, які свідчать про те, що позивач зявився 14 липня 2009 року на роботу в стані алкогольного спяніння, а тому Наказ про звільнення [PERSON] є законним, а підстави для звільнення є обґрунтованими, оскільки підтверджуються Протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння від 15 липня 2009 року за № 330 та Протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння від 14 липня 2009 року, а також показами свідків, які були допитані в судовому засіданні та які підтвердили, що [PERSON] зявився на роботу в стані алкогольного спяніння. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача та третьої особи, допитавши свідків, дослідивши докази по справі, прийшов до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтований та підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], 27 серпня 2008 року на підставі Наказу № 11-07-700/п Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», був призначений на посаду інспектором-оператором служби контролю пасажирів, ручної поклажі, багажу та членів екіпажу на борту СКБ. З 10 жовтня 2008 року, на підставі Наказу № 11-07-839/п Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», [PERSON] був переведений на посаду оператора спеціальних технічних засобів контролю служби контролю на безпеку СКБ. 30 липня 2009 року на підставі Наказу № 11-07-675/п, виданого генеральним директором Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», [PERSON] звільнений із займаної посади оператора спеціальних технічних засобів контролю служби контролю на безпеку СКБ на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України, у звязку із появою на роботі в нетверезому стані. Підставою, що слугувала звільненню позивача з роботи було те, що він 14 липня 2009 року прийшов на роботу, де був викликаний начальником другої зміни оперативного центру [PERSON] та в.о. начальника другої зміни СКБ [PERSON], які запідозрили позивача в тому, що він зявився на роботі в нетверезому стані, мотивуючи тим, що позивач нібито мав запах з ротової порожнини., а тому позивачу було запропоновано відвідати медичний пункт Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» для встановлення факту вживання алкогольних напоїв. До медичного пункту Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» позивача супроводжував в.о. начальника другої зміни СКБ [PERSON] В присутності вказаної вище особи, фельдшером медичної частини Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» о 21 год. 40 хв. був проведений огляд на стан спяніння з використанням технічного засобу «Алконт 01 су», який показав, що позивач знаходиться в стані алкогольного спяніння з вмістом алкоголю в крові, який становить 1,4 промілі , після чого був складений протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння. Оскільки позивач категорично заперечував проти результатів проведеного тесту в медичній частині Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» за допомогою технічного засобу «Алконт 01 су», він наполягав на направленні його до Бориспільської Центральної районної лікарні для взяття у нього зразків крові для медичного дослідження на предмет вмісту алкоголю в крові. Терапевт Бориспільського ЦРЛ, перед медичним оглядом позивача на встановлення стану спяніння, відібрав у нього зразки крові з метою проведення дослідження для встановлення наявності (концентрації) алкоголю в біологічному середовищі організму позивача та направив їх до відділення судово-медичної токсикології Київського обласного бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоровя України. Після відібрання в позивача крові для проведення лабораторних досліджень на вміст алкоголю в крові, терапевт Бориспільської ЦРЛ о 24 год. 05 хв. провів медичний огляд позивача на стан спяніння, за результатами якого був складений протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння, з якого випливає, що позивач знаходився в стані алкогольного спяніння. 30 липня 2009 року позивача повідомили про те, що він звільнений з роботи на підставі п. 7 ч.1 ст. 40 КЗпП України, оскільки 14 липня 2009 року він зявився на роботу в нетверезому стані. В цей же день позивач отримав Наказ про звільнення за № 11-07-675/п та трудову книжку. 20 липня 2009 року лікарем судово-медичним експертом-токсикологом відділення судово-медичної токсикології Київського обласного бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоровя України [PERSON] був складений Акт судово-токсикологічного дослідження за № 187 у відповідності до якого при судово-токсикологічному дослідженні крові громадянина [PERSON], [INFO], метиловий, етиловий спирти, а також пропіловий, бутиловий, аліловий спирти та їх ізомери не виявлені. Судом встановлено, що вказаний вище Акт судово-токсикологічного дослідження за № 187 був отриманий як позивачем так і відповідачем до звільнення позивача з роботи, про що не заперечував представник відповідача під час розгляду справи в суді. Допитаний в судовому засіданні лікар судово-медичний експерт-токсиколог, [PERSON], показала, що дослідження крові позивача проводилося за методикою токсикологічного дослідження, описаного в акті судово-токсикологічного дослідження за № 187, при цьому пояснила, що за цією методикою лабораторного дослідження крові можлива похибка 5 відсотків, однак будь-яка помилка у показаннях таких досліджень крові на міст алкоголю в крові повністю виключається, так як такі показники визначаються за допомогою хроматографа у лабораторних умовах. Також, експерт зазначив, що в Бориспільській ЦРЛ кров у позивача для її лабораторного дослідження була взята у відповідності до методики відібрання крові, а термін придатності крові для проведення аналізу не минув, а тому не має жодних сумнів у правильності та достовірності проведених досліджень. Крім того, п. 3.4. Інструкції про порядок направлення громадян для огляду на стан спяніння в заклади охорони здоровя та проведення огляду з використанням технічних засобів, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоровя України, Міністерства Юстиції України від 7 березня 1995 року за № 55/591, яка хоча і втратила чинність на момент розгляду справи в суді, проте нового положення затверджено не було, однак якою передбачено, що якщо огляд у повному обсязі провести неможливо через характер спричинених особі травм, то в лікувальному закладі, в обовязковому порядку, проводяться дослідження для встановлення наявності (концентрації) алкоголю в біологічних середовищах організму. За згодою чи на вимогу особи, яка оглядається, у разі її незгоди з отриманими результатами огляду, проводяться аналогічні дослідження. За таких умов суд приходить до висновку, що будь-яка особа у випадку виникнення сумнів у обєктивному, правильному та неупередженому проведеному медичному огляді для встановлення стану спяніння або ж незгоди з її результатами, має право на проведення дослідження для встановлення наявності (концентрації) алкоголю в біологічному середовищах організму (кров, сеча та ін.). Таким чином, проведення дослідження для встановлення наявності (концентрації) алкоголю в біологічному середовищах організму, суд вважає більш гарантованим, обєктивним та точним дослідженням з метою визначення перебування особи в стані алкогольного спяніння, порівняно із зовнішнім медичним оглядом та застосування звичайних алкотестів. Крім того, суд вважає, що протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння від 14 липня 2009 року, складеного фельдшером медичної частини Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» не може бути допустимим засобом доказування перебування позивача в стані алкогольного спяніння, виходячи з наступних обставин. Жодним нормативно-правовим актом України не передбачено проведення огляду операторів спеціальних технічних засобів контролю служби контролю на безпеку СКБ медичним пунктом відповідача на стан спяніння, а тому проходження позивачем в медичному пункті відповідача огляду на стан спяніння є безпідставним, а висновки, отримані в результаті такого огляду, необґрунтованими та незаконними, як такими, що отримані з порушенням вимог чинного законодавства України. Наказом Державної служби України з нагляду за забезпеченням безпеки авіації було затверджено Положення про медичний пункт аеровокзалу цивільної авіації України, від 15 грудня 2005 року за № 947, п. 4.4. якого передбачено одну із функцій медпункту, а саме огляд членів екіпажу і диспетчерів управління повітряним рухом на встановлення факту вживання алкогольних напоїв у відповідності до чинного законодавства. Разом з тим, огляд та перевірка працівників аеропортів медичним пунктом того ж аеропорту категорії працівників не передбачено. Також, відповідачем було надано суду Свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки від 13.01.2010 року за № 12-01/2502, виданого Державним підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», яким підтверджено, що прилад вимірювання концентрації парів алкоголю «Алкон 01 су» № 1262-09 визнано придатним до застосування. Однак, в Протоколі медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння від 14 липня 2009 року, складеного фельдшером медичного пункту Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», зазначено лише назву технічного засобу, а саме: «Алконт 01 су», однак не зазначено ідентифікуючих його ознак, зокрема номер, серія чи інші ознаки, а тому не можливо встановити, що огляд позивача на стан спяніння здійснювався саме за допомогою технічного засобу «Алконт 01 су», стосовно якого було видано Свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Крім того, п. 2 додатку № 1 до Технічної документації на «Алконт 01 су» передбачені фактори як обєктивного так і субєктивного характеру, які впливають на точність кінцевого результату освідування з допомогою прибору «Алконт 01 су». Також, технічною документацією передбачено, що прибор «Алконт 01 су» є додатковим методом, який допомагає спеціалісту орієнтуватися в стані випробуваного, а при обстеженні видихуваного повітря на алкоголь не рідко допускаються помилки, в результаті яких може бути збільшено показник алкоголю до 50 відсотків від його складу, а звичайна похибка, відповідно до п. 7.3.3. додатку № 4 Технічної документації, складає близько 15 - 20 %. Допитана в судовому засіданні в якості свідка фельдшер медичної частини Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» [PERSON] показала , що в той день позивача привів в медпункт начальник зміни. Позивач хвилювався, 1,4 промілі це досить велика доза. Жодних обставин, які могли б вплинути на результати досліджень за допомогою «Алконту 01су» немає і що цей технічний засіб безпомилково визначає стан особи на алкогольне спяніння. Проте, суд критично відноситься до таких показів свідка, оскільки вони прямо суперечать всім тим положенням, що містить в собі технічна документація на «Алконт 01су». Також, суд вважає, що Протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння від 15 липня 2009 року за № 330, складеного терапевтом Бориспільської ЦРЛ також не може бути належним доказом перебування позивача в стані алкогольного спяніння, виходячи з наступних обставин. Протоколом медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння від 15 липня 2009 року за № 330, передбачено, що медичний огляд позивача проводився терапевтом Бориспільської ЦРЛ без застосування будь-яких технічних засобів, а виключно за зовнішніми ознаками ймовірного перебування позивача в стані спяніння, а саме тремтіння пальців рук, хитання при поворотах, присутність запаху алкоголю чи іншої речовини з рота. Крім того, лікар не може в повному обсязі та з великою ймовірністю встановити факт перебування позивача в стані алкогольного спяніння, оскільки при цьому фактично не враховується індивідуальна поведінка та характер особи, зокрема, втома, психологічний стан, нещодавно перенесені травми, операції чи захворювання, а також інші обставини та індивідуальні характеристики особи. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка терапевт Бориспільської ЦРЛ [PERSON] показав , що під час медичного огляду був застосований метод рапопорта для визначення наявності алкоголю у видихуваному повітрі. Однак, в самому протоколі ним не було зазначено про застосування цього методу. Крім того, лікар показав, що застосовувати метод рапопорта необхідно двічі, однак без будь-якого між ними інтервалу, оскільки це не впливає на результати дослідження, а також вказав, що медичний огляд на стан спяніння із застосуванням методу рапопорта є більш точним і обєктивним, а ніж експертиза крові (дослідження для встановлення наявності (концентрації) алкоголю в біологічному середовищах організму). Відповідно до Протоколу медичного огляду особи на стан спяніння затверджений наказом МОЗ України від 3 липня 2001 року за № 258 (форма № 129/о), вказуються час та результати дослідження повітря, що видихає (проба Рапопорта або інструментальне дослідження), дослідження повітря, що видихається, проводиться двічі з інтервалом 10\~ 12 хв. За таких умов, покази лікаря, що інтервал між первинним та вторинним дослідженням методом Рапопорта непотрібен не відповідає вимогам нормативної документації, а тому якщо лікарем і був проведений огляд позивача для встановлення факту вживання алкоголю за допомогою методу рапопорта без застосування інтервалу в 10-12 хв., такий метод лікарем був застосований невірно, внаслідок чого результати отримані від такого застосування не можуть бути взяті до уваги як такі, що отримані з порушенням вимог методики проведення дослідження видихуваного повітря для визначення вмісту алкоголю. Судом встановлено що Протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння від 15 липня 2009 року за № 330, складеного терапевтом Бориспільської ЦРЛ та Протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння від 14 липня 2009 року, складеного фельдшером медичного пункту Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», мають суттєві відмінності в частині встановлення зовнішніх ознак, які вказують на перебування позивача в стані спяніння, що свідчить про неточність та досить умовне формування індивідуальної субєктивної думки того чи іншого лікаря про стан особи в стані спяніння, зокрема: в одному протоколі зазначено, що поведінка позивача напружена, в іншому- поведінка адекватна ; в одному протоколі вказано, що міміка жвава, а в іншому, що міміка звичайна; в одному протоколі зазначено, що ходьба хитання при поворотах, нестійка, а в іншому вказано, що ходьба без хитань, в позі Ремберга стійка, пальце-носову пробу приводить вільно. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що Акт судово-токсикологічного дослідження за № 187, складеного 20 липня 2009 року лікарем судово-медичним експертом-токсикологом відділення судово-медичної токсикології Київського обласного бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоровя України, є доказом, який фактично виключає ймовірність помилки у визначенні стану спяніння, порівняно із медичним оглядом, що проводиться лікарем із застосуванням технічних засобів, в результаті чого є реальна ймовірність неточності у визначенні стану особи, можливого вживання лікарських препаратів, перевтоми, нещодавнього тривалого лікування, раптового стресу, нервовості та напруженості. Також, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON]- працівники Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» показали те, що єдиною підозрою перебування позивача в стані алкогольного спяніння, на їх думку, був різкий запах з ротової порожнини. Будь-яких інших зовнішніх ознак, характерних для спяніння особи, свідки не показали. Однак, суд вважає, що визначення перебування особи в стані спяніння потребує спеціальних знань та відповідної кваліфікації і може бути визначений більш менш обєктивно лише лікарем-наркологом, а тому звичайна людина не здатна повно та обєктивно врахувати всі обставини та умови, що характеризують стан особи, а отже покази свідків не можуть бути допустимими засобами доказування перебування позивача в стані алкогольного спяніння. Також, свідки перебувають в трудових правовідносинах з Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», а позивач прямо чи побічно був підконтрольний чи підпорядкований вказаним вище особам по роботі, а вони ,в свою чергу, прямо чи побічно залежать від відповідача по справі. Тому, суд вважає, що покази цих осіб можуть свідчити лише на користь відповідача в звязку з наведеними вище обставинами. Верховний суд України в п. 28 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року за № 9 (з подальшими змінами та доповненнями) розяснив, що вирішуючи позови поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п.7 ст.40 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного спяніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обовязки. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне спяніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів (ст.27 ЦПК), яким суд має дати відповідну оцінку. Виходячи з анведеного, суд приходить до висновку, що позивача безпідставно звільнено на підставі п. 7 ч.1 ст. 40 КЗпП України, оскільки відповідач обєктивно, повно та неупереджено не встановив перебування позивача на роботі в стані алкогольного спяніння, маючи при цьому Акт судово-токсикологічного дослідження за № 187. Таким чином, на підставі ч.1 ст. 235 КЗпП України, [PERSON] необхідно поновити на роботі в Державному підприємстві «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на посаді оператора спеціальних технічних засобів контролю служби контролю на безпеку СКБ. При винесенні рішення про поновлення на роботі, суд, на підставі ч.2 ст. 235 КЗпП України, приходить до висновку про виплату позивачеві середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки з відомостей зазначених в трудовій книжці останнього випливає, що позивач не влаштувався на іншу роботу. Відповідно до довідки про середню заробітку плату за № 145-1385, яка надана Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», середньомісячна заробітна плата після утримання необхідних податків та платежів складає 2\~387 грн. 96 коп., яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача за ввесь час його вимушеного прогулу, що складає грошову суму коштів у розмірі 18\~795 грн. 53 коп. Крім того, суд вважає, що позивачу внаслідок незаконного звільнення було завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що останній безпідставно був позбавлений гарантованого права на працю та отримання заробітку, внаслідок чого змушений був прикладати додаткові зусилля для організації свого життя та сімї. Також, суд бере до уваги те, що позивач внаслідок незаконного звільнення знаходився в постійній нервовій та психологічній напрузі. Більш того, незаконне звільнення позивача призвело до проблеми влаштування на роботу, оскільки звільнення відбулось раптово та без законних підстав, що спричинило йому значні моральні страждання. На підставі ст. 237-1 КЗпП України, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 500 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial