Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-05 00:00:00

[PERSON]В / Возняк/ звернулася до суду з вказаним позовом, просила визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] від 11.02.2003 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], її бувшим чоловіком, тобто удавним, який фактично є договором купівлі продажу, визнати за нею право власності на ? частину вказаної квартири та право користування жилими приміщеннями квартири і вселити її в неї разом з неповнолітньою дочкою [PERSON], 29.11.2000 го року народження. Посилається на те, що під час перебування в шлюбі з відповідачем вони придбали трикімнатну квартиру [ADDRESS]. З метою економії коштів по оформленню договору купівлі продажу квартири , за ініціативою відповідача зазначене приб\\дбання квартири було оформлено договором дарування на відповідача. За період сімейного проживання в зазначеній квартирі, вони зробили в ній капітальний ремонт з переобладнанням та новими меблями. Однак їхні сімейні відносини не склалися і вона змушена була з донькою піти жити в інше місце, так як відповідач зловживав спиртним, виганяв її з квартири, обіцяв, що продасть квартиру і забезпечить їх з дитиною житлом. Після розірвання шлюбу 31.08.2008 року відповідач показав їй договір дарування з якого вона дізналася, що він укладений тільки на його користь, а про неї з дитиною в ньому нічого не зазначено, хоча квартиру придбали за спільні кошти. [PERSON], яка допущена судом до участі у справі у якості третьої особи з самостійними вимогами, пред»явила позов до [PERSON] про визнання вищевказаного договору дарування удавним і визнання за нею права власності на спірну квартиру. Посилалася на те, що квартиру придбала вона за спільні з її чоловіком кошти для свого сина , відповідача по справі. В судовому засіданні представник [PERSON] /Возняк/ Л.В., а також [PERSON] та її представник підтримали свої позовні вимоги з підстав, наведених в заявах. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу в її відсутність, позову [PERSON] /Возняк/ Л.В. не визнає, визнає позов [PERSON] Представник третьої особи- органу опіки та піклування Бердичівського міськвиконкому в судове засідання не з»явилася хоч про час і місце розгляду справи повідомлялася відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України і суд , зі згоди сторін та їх представників, ухваляє рішення в відсутності вказаних осіб. Вислухавши доводи сторін, їх представників, свідків, з»ясувавши обставини справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову [PERSON] /Возняк/ Л.В. та часткове задоволення позову [PERSON]- в частині визнання договору дарування спірної квартири удавним. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] /Возняк/ Л.В. та [PERSON] знаходилися в зареєстрованому шлюбі, в якому мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO], і який розірвано 19.08.2008 року /а.с.6-8/ і які проживали та прописані в квартирі [ADDRESS]. /а.с.9/ Вказана квартира належить відповідачу [PERSON] на підставі договору дарування від 11.02.2003 року, укладеного між [PERSON] та ним та посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу і зареєстрованому в реєстрі за № 466 /а.с.13/, картира трикімнатна /а.с.14-15/ , придбана під час шлюбу. Згідно ст. 235 ЦК України удавним є правочин , що вчинюється сторонами з метою приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Про те, що на справді вчинювався договір купівлі продажу спірної квартири з оплатою її договірної ціни, визнали і відповідачі, а [PERSON] в попереднії судових засіданнях, тобто судом достовірно встановлено, що вказаний договір дарування являвся удавним правочином, вчиненим для приховання іншого, фактичного правочину купівлі продажу зазначеної квартири. Згідно ч.1 ст. 235 ЦК України, вразі встановлення такого , відносини сторін реголюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили, тобто насправді був вчинений договір купівлі продажу зазначеної спірної квартири. Отже відповідач [PERSON] є покупцем квартири, а оскільки квартира придбана за час шлюбу з позивачкою [PERSON] /Возняк/ Л.В., то згідно ст. 60 СК України вона належить їм обом на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя , частини майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Тому підлягають задоволенню і позовні вимоги [PERSON] /Возняк / Л.В. про визнання за нею право власності на ? спірної квартири № 69 по вул. Фрунзе в м. Бердичеві, а відтак, і права користування житловими приміщеннями цієї квартири і про вселення її в цю квартиру з неповнолітньою дочкою, яка не може бути позбавлена права користування жилим приміщенням як член сім»ї власника згідно з ч.2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства». Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права власності на спірну квартиру з підстав, визначених ст. 328 ЦК України, то вони не знайшли свого підтвердження в судових засіданнях, позов в цій частині являється безпідставним і таким, що задоволенню не підлягає. Вона суду пояснила, що купляла спірну квартиру за свої та чоловіка кошти, які заробили працюючи за кордоном в Португалії і які давала продавцю [PERSON] під розписки, які надала суду /а.с.61-63, 137-139/, купляла для себе і чоловіка. Аналогічні покази дав і її чоловік , [PERSON] та свідки [PERSON], [PERSON] зі слів перших. Однак, ні сама позивачка , ні її чоловік не змогли пояснити суду чому вона не оформила договір дарування чи купівлі продажу квартири на себе, її волевиявленню ніщо не заважало. Не змогли вони пояснити і те, для чого їм була потрібна вказана квартира якщо вони мають власний будинок. Її чоловік також пояснив, що кошти на купівлю квартири пересилав дружині через «[PERSON] Юніон», але ніяких документів суду про перевід коштів вона не надала і декларацій про те, що долари перевозилися із-за кордону, а тому твердження про те, що квартира була куплена за її гроші і гроші чоловіка, не знайшли свого підтвердження в суді. Крім того, рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 19.05.2009 року встановлено, що спірна квартира була куплена для їхнього сина , відповідача по справі. В судовому засіданні вона, чоловік та син суду пояснили, що квартира була куплена вже для неї та чоловіка. Не приймає суд до уваги і вищенаведені розписки, оскільки вони нотаріально не посвідчені, не підтверджені доказами. В кватиру після її придбання , посилилась сім»я позивачки [PERSON] /Возняк/ Л.В. з дочкою та чоловіком , вони ж в період проживаннч епроводили ремонт квартири з вкладенням значних коштів, що стверджується копіями накладних та товарних чеків на придбання будівельних матеріалів та сантехобладнання, чого не заперечувала і позивачка [PERSON]

Outcome: approved