Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-07 00:00:00

17 січня 2007 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача подвійний розмір завдатку в сумі 10700 грн., відшкодувати моральну шкоду в сумі 5000 грн. та матеріальну шкоду в сум 1348 грн. і витрати на юридичну допомогу в сумі 1500 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі договору завдатку від 28.08.2003 року він передав [PERSON] 5350 грн. Цей завдаток він передав у рахунок належних з нього 74900 грн. за договором купівлі-продажу жилого будинку [ADDRESS]. Цей договір купівлі-продажу повинен був підписаний сторонами не пізніше чим 31 грудня 2003 року. В порушення умов договору завдатку відповідач [PERSON] не сплачував заборгованість за комунальні послуги, мешканці цього будинку не були зняті з реєстрації до укладання договору купівлі-продажу, а потім [PERSON] відмовився продавати будинок за ціну, що була обумовлена між ними і почав завищувати ціну на землю і будинок. Таки дії відповідача [PERSON] заподіяли йому матеріальну шкоду у розмірі 1348 грн., оскільки він витратив 100 грн. за перевезення в будинок по вул. Познанській своїх речей, меблів, продуктів харчування та потратив 1248 грн. на ремонт цього будинку. Діями відповідача була заподіяна моральна шкода, оскільки відмова [PERSON] укладати договір купівлі-продажу стала наслідком погіршення здоров'я його дружини. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали у повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував, пояснивши суду, що у зв'язку із укладенням договору завдатку з [PERSON] він розірвав договір оренди з наймачами будинку і дозволив [PERSON] перевезти у будинок [ADDRESS] свої речі та надав йому ключі від будинку та гаражу. Але позивач самовільно почав робити в будинку ремонтні роботи, на що він своєї згоди не давав. В листопаді 2003 року до Харкова приїхали його батьки щоб виписатись з будинку, але [PERSON] постійно відкладав укладення договору купівлі-продажу будинку, пояснюючи це відсутністю грошей, оскільки він ще не продав свою квартиру і не отримав кредит. В січні 2004 року позивач і його син приїжджали до нього і просили надати відстрочку на 10-15 днів, на що він погодився, але і через цей строк договір не був укладений. Таким чином, позивач дотягнув до березня 2004 року коли ціни на нерухомість дуже піднялись і він на ці гроші інше житло не зміг би себе купити. Щодо заборгованості по комунальних послугах, то заборгованість була лише за газ, але вона виникла з вини попередніх власників, про що [PERSON]знав і погоджувався на те щоб погасити її після купівлі-продажу будинку. Батьки не були виписані з будинку, оскільки позивач затягував укладення договору і він хвилювався щодо зайвих витрат на зняття з реєстрації. Суму завдатку він витратив на приведення будинку у придатний для життя стан, оскільки позивач в ході самовільного проведення ремонту довів його до нежилого стану. Представник відповідача [PERSON] просила застосувати позовну давність і відмовити з цих підстав [PERSON] у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча судом приймались всі можливі заходи до її належного повідомлення. Так згідно відомостей, наданих [PERSON], його мати - відповідач [PERSON] фактично проживає за адресою: Грузія, Дманиській район, с. Сакіре. Судом направлялось відповідне судове доручення до компетентного суду Республікі Грузія, але з відповіді Міністерства юстиції Грузії в листі від 17.10.2007 р. вбачається, що [PERSON] за зазначеною адресою не проживає /а.с. 56/. Згідно відмітки житлово-експлуатаційної організації, яка обслуговує будинок [ADDRESS], повістку [PERSON] вручити не виявилось можливим, оскільки вона не проживає за місцем своєї реєстрації. Таким чином, вимоги ст. 76 ЦПК України щодо порядку вручення судової повістки відповідачу [PERSON], судом були дотримані. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по даній цивільній справі та матеріали цивільної справи № 2-116/06/04, суд відмовляє [PERSON] у задоволенні позову з наступних підстав. На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 15.05.1995 року власником будинку [ADDRESS] є [PERSON](справа № 2-116/06/04 а.с. 12-13). 28 серпня 2003 року між [PERSON] та [PERSON], який на підставі довіреності діяв від імені [PERSON], був укладений і посвідчений нотаріально договір завдатку, згідно якого [PERSON] отримав від [PERSON] завдаток в сумі 5350 грн. у рахунок належних з [PERSON] 74900 грн. за договором купівлі-продажу жилого будинку [ADDRESS]. Крім того, сторони домовились, що договір купівлі-продажу будинку має бути підписаний не пізніш ніж 31 грудня 2003 року. Згідно з ч.1 і ч.2 ст. 195 ЦК України в редакції 1963 р., який діяв на момент виникнення правовідносин між сторонами, завдатком визнається грошова сума, що видається однією з договірних сторін в рахунок належних з неї за договором платежів другій стороні в підтвердження укладення договору і в забезпечення його виконання. Якщо за невиконання договору відповідальною є сторона, яка дала завдаток, він залишається у другої сторони. Якщо за невиконання договору відповідальною є сторона, яка одержала завдаток, вона повинна сплатити другій стороні подвійну суму завдатку. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач в судовому засіданні не надав безперечних доказів того, що договір купівлі-продажу не був укладений з вини відповідача [PERSON] Так, посилання позивача, як на доказ, на довідки про наявність заборгованості за газопостачання, про не зняття з реєстрації в цьому будинку родичів відповідача, суд відхиляє, оскільки ці факти, самі по собі, не дають підстав вважати, що [PERSON] відмовився укладати договір купівлі-продажу будинку. Суд враховує ту обставину, що [PERSON] надав [PERSON] ключі від будинку та гаражу, дозволив позивачу та його дружині завезти до будинку свої особисті речі, меблі, продукти харчування, користуватися будинком і проживати в ньому аж до січня 2004 року. Ці факти визнає і сам позивач. На думку суду, ця поведінка відповідача перш за все свідчить про його намір передати будинок позивачу. Доводи позивача про відмову [PERSON] станом на 31.12.2003 р. укладати договір купівлі-продажу за ціною, що обумовлена в договорі завдатку, суд вважає голослівними, оскільки вони не підтверджені доказами, а відповідач проти цього заперечує.. Невиконання особливих умов договору завдатку від 28.08.2003 року щодо не погашення заборгованості по комунальних послугах та не зняття з реєстрації осіб, що були прописані в цьому будинку, само по собі не може тягнути таких правових наслідків, як повернення подвійної суми завдатку, оскільки це протирічить вимогам ст. 195 ЦК України, яка передбачає неповернення суми завдатку або повернення його подвійної суми лише в разі не виконання умов основного договору з вини завдаткоотримувача або завдаткодавця відповідно. Як встановлено в судовому засіданні особливі умови щодо укладення договору купівлі-продажу будинку до 31.12.2003 року виконані не були. З свого боку позивач не скористався можливістю забезпечити укладення договору купівлі-продажу шляхом внесення до 31.12.2003 року необхідної суми на депозит нотаріальної контори. Суд вважає доводи відповідача [PERSON] про не укладення договору купівлі-продажу будинку з вини позивача у зв'язку із відсутністю у [PERSON] станом на 31.12.2003 р. необхідної суми, такими що заслуговують на увагу. Так, належну йому квартиру [PERSON]продав лише 24.03.2004 року (справа № 2-116/06/04, а.с. 4) і одразу ж після цього, а саме 31.03.2004 року, письмово звернувся до [PERSON] з претензією щодо не укладення договору купівлі-продажу будинку. Про направлення претензій саме наприкінці березня 2004 року [PERSON]повідомив в судовому засіданні, а [PERSON] підтвердив цей факт. Ці обставини підтверджують висновки суду, щодо неможливості укладення договору купівлі-продажу будинку до 31.12.2003 року з боку [PERSON] Не підлягає задоволенню і вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 1348 грн. у вигляді витрат на перевезення речей та проведення ремонту у будинку [ADDRESS]. Так, відповідач [PERSON] заявив в судовому засіданні, що ці ремонтні роботи [PERSON] в 2003 році проводив без його згоди. В судовому засіданні позивачем не надано доказів, які б спростували доводи відповідача. Показання свідка [PERSON], яка робила косметичний ремонт в будинку та свідка [PERSON], який допомагав встановлювати автономне опалення в будинку, також не спростовують доводи відповідача. Відповідно до ч.3 ст.272 ЦК України в редакції 1963 року, яку суд застосовує за аналогією, вартість поліпшень, які зроблені наймачем без дозволу наймодавця і які не можна відокремити без шкоди для майна, відшкодуванню не підлягає. Також суд відмовляє [PERSON] і у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки судом не встановлено будь-яких винних дій відповідача, які б мали наслідком заподіяння позивачу моральних страждань. При вирішенні питання про можливість застосування позовної давності, на чому наполягає адвокат [PERSON], суд виходить з того, що відповідно до ч.2 і ч. 3 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Згідно матеріалів цивільної справи № 2-116/06/04 [PERSON]звернувся з позовом до [PERSON] і [PERSON] 07.04.2004 року, а 6 березня 2006 року його позов був залишений без розгляду. Повторно [PERSON]звернувся до суду з тим самим позовом 17.01.2007 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Оскільки в задоволенні основних позовних вимог [PERSON] суд відмовляє, судові витрати, що понесені позивачем, згідно ст. 88 ЦПК України, не підлягають стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: dismissed