Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-29 00:00:00

14.09.09 р. позивачі звернулись до суду з вищезазначеним позовом, який в попередньому розгляді справи уточнили, та зазначили, що 8 вересня 1984 р. померла їхня мати [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно. Заповіту складено не було. Спадкоємцями за законом стали позивачі та їх брат [PERSON]. Позивачі з заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини не зверталися. Брат - [PERSON] залишився проживати в батьківській хаті, фактично прийнявши спадщину. В 1999 р. брат виїхав в Америку, однак залишився зареєстрованим в батьківському будинку. Сестри позивачі по справі проживали окремо. В липні 2007 р. брат вислав [PERSON] позивачці, копію свідоцтва про право на спадщину та повідомив по телефону, що приїде в 2008 р. на Україну і ми всі спадкоємці вирішимо, що робити з спадковим будинком. 21 лютого 2008 р. [PERSON] помер і майно після його смерті успадкував син [PERSON] відповідач по справі. Позивачі просять суд встановити факт прийняття ними спадщини після смерті їхньої матері з наступних підстав. В позові на його обґрунтування позивачі сказали, що після 40-го ритуального обіду вони сестри - взяли кожна собі на згадку та память про матір: - [PERSON] шубу з штучного хутра, одну деревяну лавку (надалі ослон), малу тернову хустку; - [PERSON] бавовняну хустку, подушку; - [PERSON] подушку; - [PERSON] три вишитих рушники, мереживо, скатертину, 2 крісла, два ослони, тернову хустку, домову книгу. Крім того, після смерті матері вони побілили хату, пофарбували двері, вікна, обробляли городину. З вищенаведених обставин позивачі просять суд визнати, що вказані дії свідчать про те, що вони в 6-місячний термін після смерті матері прийняли спадщину, а у звязку з цим зобовязати нотаріуса внести зміни у відповідні документи. Крім того, позивачі просять поновити їм термін звернення до суду з вказаним позовом з тих підстав, що їм стало відомо про те, що тільки один брат отримав право на спадщину після смерті матері в липні 2007 р., а з позовом до суду вони звернулися у вересні 2009 р. , визнавши дану причину поважною. В судовому засіданні позивачка [PERSON], діючи як представник від інших позивачів, позов підтримала, давши пояснення зазначені в протоколі та позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, пославшись на те, що позивачам зразу після смерті матері було відомо, що саме брат [PERSON] буде успадковувати майно після смерті матері. Проти цього ніхто з спадкоємців не заперечував. Крім того, вказав на те, що ніхто, крім [PERSON], не вчиняв ніяких дій, які б свідчили про розпорядження майном померлої матері та про те, що спадщина приймалась. Тому представник просив, надавши суду пояснення та заперечення на позов, строки позовної давності не поновлювати, в позові відмовити за безпідставністю. Заслухавши пояснення [PERSON], діючої як позивачка та як представник позивачів, [PERSON] представника відповідача, заслухавши пояснення свідків, дослідивши письмові докази, фотодокази, суд приходить до переконання, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав: - правовідносини регулюються ст. 549, 71 ЦК України 1963 р., ст. 257, 261, 267 ЦК України 2004 р.; - з матеріалів справи вбачається, що 8 вересня 1984 р. померла [PERSON] (а.с.8); - спадкоємцями після її смерті залишились позивачі по справі та [PERSON] як діти померлої (а.с.22-29); - після смерті матері [PERSON], будучи зареєстрованим в будинку, який належав матері на день її смерті (а.с.47, 46) 30.07.1985 р. , отримав свідоцтво на право власності на спадкове майно після її смерті (а.с.31); - 21 лютого 2008 р. [PERSON] помер. Право власності, яке потребує реєстрації, за ним зареєстроване (а.с.18 спадкова справа). Дружина відмовилась від спадкування на користь спільного сина відповідач по справі. Син, через представників, прийняв спадщину та отримав відповідні документи про це. Відповідачі, після смерті матері 1984 р. заяв про прийняття спадщини не подавали, проживали окремо. В судовому засіданні позивачка та представник позивачів [PERSON] показала, що після смерті матері всі спадкоємці певним чином розпорядилися спадковим майном після 40-го обіду. Кожен взяв собі від майна матері те, що вважав за потрібне, хто і що взяв - зазначено в позові. Свідки, допитані в судовому засіданні, з сторони позивачів суду показали: - [PERSON] після смерті матері її співробітниці [PERSON] вона бачила на ній чорну шубу. Коли запитала про те, звідки вона, та їй повідомила, що отримала шубу у спадок від матері, а також ослін та хустку. - [PERSON] - після 40-го обіду з приводу смерті [PERSON] вона бачила, що її доньки позивачі розподіляли майно матері. Кожний брав собі що хотів. Спору з приводу будинку не було. Він виник тільки після того, як помер брат в 2008 році; - Аналогічні покази дали суду свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]Г, [PERSON]; - Свідок [PERSON] суду показав, що він допомагав [PERSON] перевозити від хати матері до хати [PERSON] два ослони та дві кушетки; - Свідок [PERSON] суду повідомила, що після смерті матері [PERSON] діти всі разом допомагали обробляти город брату. Аналогічні покази дала свідок [PERSON] Допитані в судовому засіданні свідки з сторони відповідача показали: - [PERSON] всім було відомо зразу про те, що хата залишається дядьку [PERSON] та всім було відомо про те, що після смерті матері дядько оформив на себе хату. Тому, що у всіх інших сестер були свої хати, та на хату ніхто не претендував. Моя мати також знала про це, як спадкоємиця. З приводу майна, на яке посилаються позивачі, свідок повідомила, що то є майно не померлої баби, а [PERSON]. Саме [PERSON] вишивала рушники, скатертину. Крісла також є майном [PERSON]. Ослон із хати померлої ніхто не забирав, так як і подушки, вони і зараз там. - Свідок [PERSON] показала, що дядько [PERSON] зразу оформив документи на спадщину і про це знали всі. - Свідок [PERSON] показав, що [PERSON] просив пожити в хаті її брат [PERSON], щоб на час його перебування в Америці хата не пустувала. До цього в хаті жив племінник. Фактично покази свідків протилежних сторін спростовують одні одного. Крім того, свідок [PERSON] син позивачки, який працює художником, суду показав, що аналогічні на фотографіях вишивання, є в кожній хаті їхнього села і не є ексклюзивними, не маючими аналогу. Однак, беручи до уваги, що свідки з сторони позивачів є сторонні люди, які не знаходяться родинних стосунках з сторонами, суд віддає перевагу саме їх показам та визнає факт того, що після смерті [PERSON] позивачі фактично прийняли спадщину шляхом часткового розпорядження майном померлої. Однак, відмовляючи в задоволенні позову суд бере до уваги наступне: - згідно ст. 267, 256, 257 ЦК України 2004 р. позовною давністю є строк протягом якого особа дізналася, чи повинна була дізнатися про порушення свого права чи інтересу і за захистом може звернутися до суду. За даною вимогою строк позовної давності визначений в 3 роки. Якщо особа без поважних причин пропустила строк позовної давності суд відмовляє у задоволенні позову за заявою сторони, при відсутності поважних причин. З матеріалів справи - письмових доказів, показів свідків вбачається, що 30.07.1985 р. [PERSON] отримав свідоцтво на право власності (а.с.31). Хоча [PERSON] і показала суду про те, що наявність такого документа їй та її довірителям стала відома тільки в липні 2007 р., однак зазначене спростовується слідуючими доказами, дослідженими судом: - Показами свідка [PERSON], який показав, що оформивши на себе власність на будинок після смерті матері, [PERSON] спочатку поселив туди племінника, що той доглядав за його хатою, поки він буде в Америці. Племінник погано виконував доручення дядька, а тому [PERSON] упросив [PERSON] там пожити. Вислав їй гроші. Тобто [PERSON] розпоряджався хатою, як власністю і проти цього ніхто не заперечував. - показами свідка [PERSON], яка показала, що ще при житі баба наполягала на тому, що хата залишиться сину. Він одинокий та не має де жити. У дочок вже хати були. Після смерті матері [PERSON] сам показував всім, в тому числі і їй, свідоцтво на право власності. Це не було ні для кого таємницею і проти цього ніхто не заперечував. Це було через пару років після смерті [PERSON]. - Показами свідка [PERSON], яка показала, що всім було відомо про те, що через рік три після смерті бабусі дядько [PERSON] оформив хату на себе. Про це також знала і її мати, яка також є спадкоємицею після смерті матері. Знали і всі сестри матері. Ніхто проти цього не заперечував. Памятає той факт, що дядько [PERSON] просив у матері гроші на памятник бабусі. Мати відмовила з тих підстав, що вказала на те, що він оформив хату на себе, не заперечивши проти цього, то хай сам знайде кошти на памятник. Мати свідка є сестрою позивачів, а тому мало вірогідна та обставина, що інші сестри - позивачі по справі не знали про те, що брат оформив хату на себе. Свідок зазначила, що вищевказана розмова дядька з матірю відбулась через рік після смерті її бабусі в її присутності. Суд звертає увагу і на ту обставину, що про відсутність претензій до того, що брат оформив хату на себе була до того часу, як хату почали оформляти на сина брата після смерті останнього. - Суд також бере до уваги і письмовий доказ заяву позивачки [PERSON] написану від себе та інших позивачів від 11.03.08 р. до нотаріальної контори про те, що вони не заперечують проти того та навіть просять оформити спадщину після смерті брата на його сина. Хоча позивачі [PERSON] та [PERSON] і надіслали до суду заяви про те, що не уповноважували [PERSON] робити від їх імені такі заяви, однак зазначений доказ свідчить про те, що позивачам було відомо, що власником хати є їх брат і [PERSON] не заперечила проти того, щоб хату успадкував син після смерті батька. Зазначене також вказує і на те, що позивачі байдуже ставились до спадкової хати після смерті матері. В судовому засіданні та в позові зазначено, що про наявність свідоцтва на право власності на хату їм стало відомо в липні 2007 р. Однак, позивачами не надано до суду жодного доказу на підтвердження даної обставини. Доказом тому, що [PERSON] був власником хати з 1985 р. є і той письмовий доказ, що з 1985 р. по 2003 р. він мав на руках будинкову книгу та будинок по вул.. Пролетарська, 19 смт. Черняхова і за вказаний період, з його дозволу, було там зареєстровано та знято з реєстрації пять осіб. Тобто про це знали [PERSON], [PERSON] 86-87 роки, [PERSON] -1999 рік, [PERSON] та [PERSON] 2003 рік. Знали сторонні люди і звертались до нього як до власника. Як власник він давав згоду на певні дії (а.с.47-49). Виїжджаючи за кордон [PERSON] дійсно передав [PERSON] домову книгу і вона не могла не бачити, що він реєстрував та виписував певних осіб з будинку, діючи як власник. Суд також бере до уваги зміст позовної заяви, поданої до суду позивачем та судове рішення по ній про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. По-перше в зазначеному позову позивачі взагалі не зазначають те, що фактично прийняли спадщину. По-друге зазначають причину неприйняття спадщини - незнання закону. Суд бере до уваги і 25-річний термін, який пройшов після смерті спадкодавця. Представник відповідача в судовому засіданні категорично заперечив проти поновлення строків позовної давності щодо захисту своїх прав та інтересів позивачами в суді, звернувшись з відповідною заявою до суду. З вищенаведених підстав суд знаходить, що позивачами не доведено в судовому засіданні те, що ними пропущено строк позовної давності з поважних причин, а тому суд не знаходить підстав до їх відновлення. На підставі вищенаведеного, ст.ст. 549, 71 ЦК України 1963 р., ст.ст. 257, 261, 267 ЦК України 2004 р.,

Outcome: dismissed