Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-26 00:00:00

В березні 2010 року ПП «Зевс» звернувсь до суду з даним позовом, в якому вказував, що відповідно до умов кредитного договору позики № Х-1, ПП «Зевс» передав у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 12\~000 гривень, який зобовязувався повернути таку ж суму грошових коштів у визначений договором строк, а саме до 19 грудня 2009 року. Грубо порушуючи взяті на себе зобовязання, [PERSON], позику не повернув і його борг становить 12\~000 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного, приватне підприємство «Зевс» просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПП «Зевс» основний борг в сумі 12\~000 грн. 00 коп. Також стягнути з [PERSON] на користь ПП «Зевс», понесені судові витрати : судовий збір в сумі 120 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення з розгляду цивільних справ в сумі 120 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає до задоволення. По справі встановлено, що 19 січня 2009 між приватним підприємством «Зевс» та [PERSON] був укладений договір позики за № Х-1 (а.с. 7), згідно з умовами якого позивач передав у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 12\~000 гривень, які він в свою чергу зобовязувався повернути у визначений Договором строк, а саме до 19 грудня 2009 року (а.с. 7). 19 січня 2009 року, згідно Договору, позивач надав відповідачу позику в розмірі 12\~000 гривень, які були надані відповідачу у готівковій формі шляхом видачі сум із каси підприємства, що стверджується видатковим касовим ордером № 259 від 19.01.2009 року (а.с. 8). Грубо порушуючи взяті на себе зобовязання, відповідач позику не повернув, а тому сума боргу складає 12\~000 гривень. Наведене підтверджується поясненнями представника позивача, відповідача, письмовими доказами по справі, а саме : договором позики № Х-1 від 19.01.2009 року та видатковим касовим ордером № 259 від 19.01.2009 року. Відповідно до умов договору позики, викладених в п. 3.1 відповідач зобовязався повертати позику частинами або одним платежем із такими розрахунками, щоб повернути всю суму до 19.12.2009 року. Ст. 526 ЦК України, вказує, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов Кредитного договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться. Ст. 625 ЦК України вказує, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобовязання. Статтею 1049 ч. 1 ЦК України, визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. На день розгляду справи в суді, відповідач в добровільному порядку, не сплатив заборгованість за договором позики. Таким чином суд прийшов до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, базуються на законі і їх слід задовольнити. Відповідно до вимог ст. 88 ч. 1 ЦПК України із відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати.

Outcome: approved