Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом у якому зазначив, що 12.06.2000 року померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння № 57 по вул.. Червоноармійській у м. Бориспіль. Позивач стверджує, що він один прийняв дану спадщину шляхом фактичного вступу у володіння та користування спадковим майном, так як він організував похорон матері, після похорону деякий час проживав у будинку, сплачував за надані комунальні послуги, користувався присадибною ділянкою тощо. У відповідності до ст. 548 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р.), вважає себе власником спадкового домоволодіння з 12.06.2000 року. В 2009 році позивач звернення до міського БТІ з метою перереєструвати будинок на себе, але дізнався, що право власності на дане домоволодіння зареєстроване на імя відповідачки [PERSON], яка придбала його 25.11.2008 року у [PERSON], який, у свою чергу 10.02.2003 року придбав даний будинок у матері позивача, в - інтересах якої на підставі довіреності діяв [PERSON] Довіреність щодо розпорядження спадковим будинком, видану від імені [PERSON] на імя [PERSON], а також вірність її копії позивач вважає недійсними, так як вони видані після смерті його матері, у звязку з чим і подальші договори купівлі-продажу, на думку позивача, підлягають визнанню недійсними. Прохав встановити факт прийняття ним спадщини після смерті матері у вигляді спадкового домоволодіння, визнати недійсними довіреності та договори купівлі-продажу. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не зявилися. Згідно поданих суду заяв проти позову не заперечували, факти та обставини якими обгрунтовано позов визнали у повному обсязі та просили справу розглядати у їх відсутність. Відповідач [PERSON] позов визнав у повному обсязі, при цьому пояснив, що він та його рідний брат [PERSON] з 1997 року мешкають у будинку № 57 по вул. Червоноармійська у м. Бориспіль. До себе їх на постійне проживання забрала бабуся [PERSON], з якою вони мешкати до дня її смерті. Після смерті бабусі вони залишилися проживати у даному будинку, їх батько - [PERSON], на момент смерті бабусі, відбував покарання у місцях позбавлення волі, у звязку з чим за ними став опікуватись рідний дядько - позивач по справі [PERSON]. Деякий час після смерті бабусі [PERSON] проживав у будинку, а потім став часто навідуватись, матеріально підтримував їх з братом, купував продукти, оплачував комунальні послуги, робив ремонт у будинку, а восени 2000 року обробляв присадибну земельну ділянку. Відповідач також повідомив, що після смерті бабусі ні його батько [PERSON], ні його рідна тітка, [PERSON] до будинку не заселялися та не проживати у ньому. Приблизно у 2006 році відповідач дізнався від свого батька [PERSON] про переоформлення права власності на спадковий будинок на імя [PERSON] Про ці обставини вони з братом [PERSON] не повідомляли свого дядька [PERSON], так як це заборонив їм батько, у звязку з виниклим між ними конфліктом. А коли у 2009 році він дізнався з газет про продаж їхнього будинку, то повідомив про це [PERSON], який відразу ж звернувся з позовом до суду. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував та пояснив, що в 2003 році він за договором купівлі-продажу придбав будинок № 57 по вул.. Червоноармійська у м. Бориспіль. Від імені продавця за довіреністю діяв [PERSON], який після укладання договору повинен був виселитись з будинку. Цю домовленість він не виконав, у звязку з цим [PERSON] неодноразово приїздив до будинку з метою виселити останнього. Так як [PERSON] він часто не заставав дома то він звертався до сусідів та запитував чи хтось проживає у будинку, на що йому відповідали, що до даного будинку часто навідується брат [PERSON] з Києва. З 25.11.2008 року він не є власником даного будинку, так як продав його відповідачці [PERSON] за 154887 грн.. Відповідічка [PERSON] до суду не з'явилась, однак забезпечила явку своїх представників, які також заперечували проти позову з тих підстав, що [PERSON] є добросовісним набувачем спірного домоволодіння. Також стверджували про те, що позивач не надав доказів на підтвердження факту прийняття спадщини та пропустив строк на звернення з позовом до суду, тому просили відмовити в задоволенні позову. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що відповідачка [PERSON] є його дочкою. В 2008 році вона придбала будинок № 57 по вул.. Червоноармійська в м. Бориспіль у [PERSON] за 50 000 доларів США, хоч у договорі було зазначено меншу суму. Після укладання договору купівлі-продажу до нього звернулася дочка за проханням допомогти зробити ремонт у будинку. Коли вони приїхали до будинку, то з середини вийшли невідомі чоловіки та не впустили її до будинку. [PERSON] звернулася за допомогою до адвоката, однак до суду з будь-якими позовами до цього часу не зверталася. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи, а також матеріали цивільної справи № 2-32/2008. витребувану з архіву Бориспільського міськрайонного суду, прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог та необхідність у їх задоволенні з наступних підстав. 12.06.2000 померла [PERSON]. Дані обставини підтверджуються повторним свідоцтвом про смерть від 13.10.2004 року серії 1-БК № 522650. За життя спадкодавцю [PERSON] належало домоволодіння № 57 по вул.. Червоноармійській у м. Бориспіль. Спадкоємцями за законом першої черги після її смерті є її діти: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та чоловік [PERSON]. Факт родинних стосунків спадкоємців зі спадкодавцем [PERSON] підтверджується актовими записами, наданими на запит суду відділом РАЦС Бориспільського міськрайонного управління юстиції. Згідно ст.. 549 ЦК Української РСР ( в редакції 1963 р.) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину якщо він вступив в управління або володіння спадковим майном або подав нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини протягом 6-місячного строку з моменту смерті спадкодавця. Як встановлено судом, після смерті матері позивач не звертався з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, однак прийняв її у спосіб вступу в управління та володіння спадковим майном. Суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог в цій частині, так як факт прийняття позивачем спадщини у такий спосіб підтверджується відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Даний факт підтверджується також показаннями свідка [PERSON], яка будучи допитаною в судовому засіданні 13.01.2010 року повідомила шо сім'ю [PERSON] знає з 1958 року, так як мешкає по сусідству. Після смерті [PERSON] у будинку № 57 по вул.. Червоноармійська у м. Бориспіль залишились проживати її внуки: [PERSON] та [PERSON]. Так як їх батько - [PERSON] на час смерті [PERSON] відбував покарання у місцях позбавлення волі, а їх мати покинула своїх дітей, нагляд за ними здійснював позивач [PERSON]. Відразу ж після смерті своєї матері позивач досить часто навідувався до своїх племінників, наводив лад на подвір'ї, наймав транспорт та людей для вивозу непотрібних речей та сміття, обробляв присадибну земельну ділянку, а восени 2000 року збирав з неї врожай. Факт прийняття спадщини позивачем підтверджується також показаннями відповідача [PERSON], який 9.12.2009 року пояснив, що коли намагався з'ясувати чи проживає хтось у спірному домоволодінні, то сусіди повідомили йому про те, що до будинку часто навідується брат [PERSON], який мешкає у Києві та який, як повідомив [PERSON], у 2009 році телефонував йому і стверджував про те, що не віддасть нікому дане будинковолодіння. Факт управління та користування позивачем спадковим будинком підтверджується відповідями ЗАТ «А.Е.С.Київобленерго», Бориспільської філії по експлуатації газового господарства та квитанціями про сплату за надані послуги. Так, за період червень-грудень 2000 року за електропостачання спадкового будинку сплачено 74,25 грн.. Також позивачем надано квитанції про оплату наданих послуг з електропостачання в 2004, 2005, 2006, 2009 роках. Крім того, позивачем також додано довідку про оплату заборгованості за послуги з газопостачання в 2002 та 2006 році, у звязку з виникненням якої надання послуг було призупинено з червня 2000 року. Зважаючи на викладені обставини суд приходить до висновку про доведеність вимог позивача в частині встановлення юридичного факту прийняття ним спадщини, яка відкрилася після смерті матері [PERSON] у виді спадкового домоволодіння № 57 по вул.. Червоноармійській у м. Бориспіль. Згідно ч. 2 ст.. 548 ЦК Української РСР ( в редакції 1963 р.) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття. У зв'язку з цим, а також враховуючи той факт, що позивач прийняв спадщину після смерті своєї матері, відповідно вона належить йому з часу відкриття 12.06.2000 року. На підставі п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до даних правовідносин застосовується дія положень ЦК Української РСР. Судом також встановлено, що 18.12.2000 року [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]І.) на ім'я [PERSON] видано довіреність якою останнього уповноважено продати о житловий будинок № 57 по вул.. Червоноармійська у м. Бориспіль. Довіреність була посвідчена секретарем виконкому Попівської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області [PERSON] та видана строком до 18.01.2003 року . 28.01.2003 року, через 10 днів після закінчення строку дії вищевказаної довіреності, приватним нотаріусом Онуфріївського районного округу Кіровоградської області [PERSON] було засвідчено вірність її копії з оригіналом, зміст оригіналу довіреності перенесено на бланк вчинення нотаріальних дій та продовжено строк її дії до 18.03.2003 року . Статтею 48 ЦК Української РСР ( в редакції 1963 р.) передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. Як вбачається з встановлених судом обставин довіреність на право продажу спадкового будинку, що посвідчена секретарем виконкому Попівської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області 18.12.2000 року є недійсною, так як на момент її посвідчення довіритель з обєктивних причин не міг поставити у ній свій підпис, так як помер ще 12.06.2000 року. Крім того, як вбачається з письмових матеріалів справи з 9.01.1985 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], так як вступила у шлюб з [PERSON]. Суд також звертає увагу на те, що особу повіреного [PERSON] встановлено на підставі паспорту, який останній на момент посвідчення довіреності його ще не отримав, так як довіреність посвідчена 18.12.2000 року, а паспорт [PERSON] отримав лише 9.02.2001 року. З викладених підстав суд вважає недійсною довіреність на право продажу спадкового будинку, що посвідчена секретарем виконкому Попівської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області [PERSON] 18.12.2000 року. Вірність копії з оригіналом вищевказаної довіреності, яка була засвідчена 28.01.2003 року приватним нотаріусом Онуфріївського районного округу Кіровоградської області [PERSON] також є недійсною, так як приватний нотаріус переніс текст з оригіналу довіреності на бланк для вчинення нотаріальних дій та всупереч закону вніс до нього зміни, продовживши строк дії довіреності до 18.03.2003 року. 10.02.2003 року приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу [PERSON] посвідченодоговір купівлі-продажу будинку № 57 по вул.. Червоноармійська у м. Бориспіль, який було укладено між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON] та [PERSON] Частиною 1 ст. 59 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р.) передбачено, що угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення, відповідно не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з її недійсністю. Зважаючи на те, що довіреність на право продажу будинку та вірність її копії з оригіналом є недійсними та слугували підставою для укладання зазначеного договору, останній також є недійсним. Правочин вчинений [PERSON] є таким, що спрямований на порушення прав позивача, як спадкоємця на вільне володіння, користування та розпорядження спадковим майном, яке він прийняв у встановленому законом порядку та на підставі ч. 2 ст. 548 ЦК Української РСР став фактичним його власником з 12.06.2000 року. Враховуючи те. що позивач не уповноважував [PERSON] на укладання оспорюваного договору, відповідно він є недійсним на підставі ст. 48 ЦК Української РСР. У зв'язку з тим, що недійсна угода не створює юридичних наслідків, відповідно є недійсним і договір купівлі - продажу укладений 25.11.2008 року між [PERSON] та [PERSON] (ч. 3 ст. 215 ЦК України в редакції 2004 р.). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не надали суду доказів, що спростовували б твердження позивача. Суд критично ставиться до позиції відповідачки [PERSON] про те, що вона є добросовісним набувачем і спірне домоволодіння не може бути витребуване у неї. Такі висновки грунтуються на тому, що згідно ст. 388 ЦК України ( в редакції 2004 р.), майно за відплатним договором може бути витребуване у добросовісного набувача у разі, коло воно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом. Зважаючи на те, що з 12.06.2000 року фактичним власником спадкового будинку є позивач, а також враховуючи те, що даний будинок вибув з володіння [PERSON] не з його волі, відповідно це майно може бути витребуване у відповідачки [PERSON] Строк на звернення з даним позовом до суду позивачем не пропущено, так як він дізнався про порушення своїх прав у 2009 році від працівників БТІ про переоформлення права власності на будинок на імя відповідачів, а також від племінника [PERSON] про продаж їхнього будинку, після чого відразу ж звернувся - з даним позовом до суду. Згідно підпункту е) п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» № 3 від 28.04.78 року, як і ч. 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що правочин може бути визнаний недійсним, якщо заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, навіть після смерті громадянина, який був її учасником. Такі вимоги можуть бути заявлені другою стороною, спадкоємцями померлого, іншими заінтересованими особами та прокурором. Враховуючи все вищезазначене суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог. На підставі викладеного та ст.ст. 48, 59, 548, 549 ЦК Української РСР ( в редакції 1963 р.), 203, 215, 216 ЦК України ( в редакції 2004 р.),

Outcome: approved