Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-24 00:00:00

Позивачем [PERSON] Ц січня 2010 року до Жовтоводського міського суду було подано позовну заяву, у якій він просить скасувати окремі положення наказу генерального директора ДП „Східний ГЗК" від 15 грудня 2009 року №1662-лс, а саме: її.2 цього наказу про скасування наказу від 01 червня 2009 року №786/ос про переведення його, [PERSON], на посаду заступника начальника юридичного відділу і п.4 цього наказу про звільнення його з роботи з посади заступника начальника юридичного відділу з договірної та нормативної роботи управління комбінату; а також просить поновити його на роботі на посаді заступника начальника юридичного відділу управління ДП „СхідГЗК". Окрім того, позивач просив стягнути з ДП „СхідГЗК" середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 3803 грн., а також стягнути з ДП „СхідГЗК" відшкодування заподіяної йому внаслідок незаконного звільнення моральної шкоди в сумі 5000 грн. Під час судового розгляду справи, 04 лютого 2010 року, позивач [PERSON] уточнив та доповнив свої позовні вимоги (а.с. 71-73). Він заявив вимогу про скасування й п.1 наказу генерального директора ДП „Східний ГЗК" від 15 грудня 2009 року №1662-лс (про скасування наказу від 15 травня 2009 року №?06/ос про поновлення його на посаді заступника начальника юридичного відділу з договірної та нормативної роботи управління комбінату. Окрім того, позивач уточнив, що просить присудити йому з відповідача середній заробіток за весь час після звільнення до прийняття судом рішення, виходячи з того, що його середньоденний заробіток становить185 грн. 36 коц. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги. Окрім своїх доводів, викладених у позовних заявах, позивач [PERSON] подав ще й свої письмові пояснення (а.с. 87-89), у яких зазначає таке. Пунктом 2 наказу від 26.10.2007 р. № 7097/к у зв"язку з виробничою необхідністю введено посаду заступника начальника юридичного відділу з договірної та нормативної роботи управління комбінату. На зазначену посаду мене було переведено 16.07.2008р. наказом № 1245лс. В порушення вимог, передбачених ст. 21 КЗпП України в частині зобов'язання роботодавця забезпечувати працівникові умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін, його не ознайомили з посадовою інструкцією. Весь час, перебуваючи на посаді заступника начальника юридичного відділу з договірної та нормативної роботи управління комбінату, він намагався з'ясувати свої посадові обов'язки, але начальник юридичного відділу постійно говорила йому, щоб він не звертав увагу на відсутність посадової інструкції і просто виконував її вказівки. 15.05.2009р., тобто після поновлення його на посаді заступника начальника юридичного відділу з договірної та нормативної роботи, начальник юридичного відділу запропонувала йому ознайомитися з посадовою інструкцією заступника начальника юридичного відділу. В листі ознайомлення до неї він зробив запис, що посадова інструкція не відповідає посаді, згідно запису у його трудовій книжці. Таким чином, роботодавець продовжував порушувати вимоги ст. 21 КЗпП України. Наказом від 01.06.2009 р. № 3471-к у зв'язку зі змінами в організації праці з 01.06.2009р. введено посаду заступника начальника юридичного відділу і з 02.06.2009 р. виключено із штатного розпису посаду заступника начальника юридичного відділу з договірної та нормативної роботи. 01.06.2009р. на підставі поданої ним заяви його було переведено на посаду заступника начальника юридичного відділу. 02.06.2009 р. він ознайомився з посадовою інструкцією заступника начальника юридичного відділу, про що й зазначив у листі ознайомлення. Згідно зі ст. 2 КЗпП України працівник реалізує своє право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) або з фізичною особою. При цьому працівник бере на себе зобов'язання виконувати роботу, визначену трудовим договором (ст. 21 КЗпП України). Водночас, у ст. 31 КЗпП України встановлено, що власник підприємства або уповноважений ним орган (далі - власник підприємства) не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором, тобто не має права виходити за межі трудового договору, який визначає обов'язки працівника, зокрема з урахуванням спеціальності, кваліфікації, посади. Пункт 31 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 р. № 9 містить роз'яснення, що переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором. Переведення на іншу роботу передбачає зміну істотних умов трудового договору, тому вимагає згоди працівника (ч.І ст. 32 КЗпП України). У разі переведення працівника істотно змінюється його трудова функція, тобто обумовлена в трудовому договорі робота за певною спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, що позначається на змісті та обсязі прав і обов'язків працівника. Права та обов'язки просто змінюються. Робота може вимагати від працівника певної спеціальності, кваліфікації, навичок, вмінь, досвіду, які не були обумовлені трудовим договором і, можливо, не були необхідними працівникові для виконання роботи згідно з трудовим договором раніше. Законом передбачено, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. У даному випадку зміна назви посади уже у визначенні законодавця і є зміною істотних умов праці. Змінилася його посада, а значить й змінилися істотні умови праці. Водночас, у судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що з 01 червня 2009 року (після його переводу з посади заступника начальника юридичного відділу з договірної та нормативної роботи на посаду засупника начальника юридичного відділу) його робоче місце, розмір та умови оплати праці, режим роботи і коло посадових обов'язків, які він фактично виконував, не змінилися. Навіть, навпаки, обсяг виконуємої ним роботи зменшився. Повноважним представником відповідача ДП „Східний ГЗК" [PERSON] позов не визнано, подано письмові заперечення проти позову (а.с. 18-20), у яких відповідач посилається на такі фактичні обставини. Наказом від 05.03.2009 р. № 351 /ос позивача [PERSON] дійсно було звільнено з посади заступника начальника юридичного відділу з договірної та нормативної роботи управління комбінату за прогул на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 12.05.2009 р. у справі №2-326/09 позивача [PERSON] було поновлено на посаді заступника начальника юридичного відділу з договірної та нормативної роботи управління комбінату. Це судове рішення у частині поновлення [PERSON] на роботі було допущено судом до негайного виконання. На виконання цього рішення, наказом від 15.05.2009 р. № 705/ос [PERSON] було поновлено на посаді заступника начальника юридичного відділу з договірної та нормативної роботи управління комбінату. В цей же день його було ознайомлено під підпис з посадовою інструкцією заступника начальника юридичного відділу. 26.05.2009 року на підприємство (а в юридичний відділ - 01.06.2009 року) надійшла копія наказу Міністра палива та енергетики України [PERSON] від 22.05.2009 року за № 270 з вимогою забезпечити приведення у відповідність до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2008 року № 1040 про затвердження „Положення про юридичну службу підприємства". На виконання вимог цього наказу Мінпаливенерго, у зв'язку із змінами в організації праці та виробництва в юридичному відділі. [PERSON] наказом від 01.06.2009р. № 786-ос було переведено на посаду заступника начальника юридичного відділу управління комбінату без зміни істотних умов праці та функціональних обов'язків. Позивач залишився на тому ж робочому місці, з тим же посадовим окладом і виконанням функціональних обов'язків. Фактично змінилася лише назва його посади. Тому твердження позивача у частині того, що з ним фактично було укладено новий трудовий договір у розумінні ст.ст. 21, 23, 24 та 32 КЗпП України є безпідставними, бо відповідно до ст. 32 КЗпП України, а також п. 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 р. №9 при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою і з тими ж істотними умовами праці не вважається переведенням, а є переміщенням. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.11.2009р. було скасовано рішення Жовтоводського міського суду від 12.05.2009р. у справі № 2-326/09, і апеляційним судом було постановлено нове рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. Це судове рішення вступило в законну силу з моменту його проголошення. Згідно з ч.2 і ч.4 ст. 11 Закону України «Про судоустрій в Україні» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об'єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України. Невиконання судових рішень тягне передбачену законом відповідальність. Тому твердження позивача про те, що трудовий договір з ним міг бути припинений на підставі ст. 36 КЗпП України є необгрунтованими. Окрім того, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.11.2009р. фактично було визнано законним наказ від 05.03.2009 р. № 351 ос про звільнення [PERSON] У зв"язку з тим, що звільнення 15 грудня 2009 року [PERSON] з роботи є законним, то не підлягають задоволенню й вимоги позцивача про стягнення середнього заробітку за чакс вимушеного прогулу та відшкодування йому моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконного звільнення. Окрім того, у відповідності до п.4 ч.2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і яка полягає у. приниженні честі, гідності, а також ділової репутації. У Постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зокрема зазначено, що відповідно до положень Конституції України, зокрема статей 32, 56, 62 і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової шкоди) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до змісту ст. 137 ЦПК України ( ст. 119 ЦК України в редакції Закону 2004р.) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неппяноміпними діями чи бездіяльністю її чаполіяно позимячеві з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. При недотриманні позивачем зазначених вимог настають наслідки, передбачені ст. 139 ЦПК України (ст. 121 ЦК України в редакції Закону 2004р.). Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів позивач, посилаючись на вину підприємства у заподінні йому моральної шкоди, яку він оцінює в 5000 грн., не надав суду жодних доказів на підтвердження неправомірності дій підприємства та розміру відшкодуваання моральної шкоди. Третя особа генеарльний директор ДП „Східний ГЗК" [PERSON] у судове засідання не з"явився, подав письмову заяву, у якій позов не визнав і просив розглянути справу без його участі (а.с 80-81). Заслухавши пояснення сторін та дослідивши у судовому засіданні письмові, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Раніше позивач [PERSON] працював на ДП „Східний ГЗК" на посаді юрисконсульта юридичного відділу комбінату. 28 жовтня 2007 року в.о. генерального директора ДП „Східний ГЗК" [PERSON] було видано наказ №7097/к про зміну штатного розпису юридичного відділу комбінату, яким було збільшено штатну чисельність працівників відділу. Зокрема, замість існувавшої до того посади заступника юридичного відділу було введено дві посади заступників начальника юридичного відділу: заступник з претензійно-позовної роботи; а також заступник з договірної та нормативної роботи (а.с. 30). Для обох заступників начальника юридичного відділу діяла єдина посадова інструкція, яка була затверджена 12 лютого 2008 року (а.с. 41-47). Згідно наказу генерального директора ДП „Східний ГЗК" від 10 квітня 2008 року №2721 (а.с. 31) зі штатного розпису було виключено посаду заступника юридичного відділу з прензійно-позовної роботи, однак назву єдиної посади заступника начальника юридичної відділу, що залишалася у штатному розписі, змінено не було - заступник начальника юридичного відділу договірної та нормативної роботи. 16 липня 2008 року за наказом №1245/лс [PERSON] було переведено з посади провідного юрисконсульта на посаду заступника начальника юридичного відділу з договірної та нормативної роботи (а.с. 36). Наказом від 19 січня 2009 року №328-к на [PERSON] було накладено догану та позбавлено премії за січень місяць 2009 року, а наказом від 05 березня 2009 року №351 його було звільнено з роботи на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. У березні 2009 року [PERSON] до Жовтоводського міського суду було подано позов про скасування зазначених наказів, про поновлення його на роботі, про стягнення премій і середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про відшкодування моральної шкоди. Рішенням Жовтоводського міського суду від 12 травня 2009 року (а.с. 22-25) цей позов було задоволено частково: наказ про звільнення [PERSON] з роботи було скасовано і його було поновлено на роботі на посаді заступника начальника юридичного відділу з договірної та нормативної роботи; на користь [PERSON] також було присуджено 9929 грн.: середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 8454 грн. 60 коп., премію за січень 2009 року в сумі 445 грн. 03 коп., відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 грн. та понесені ним судові витрати в сумі 30 грн. Відповідно до вимог п.2 і п.4 ст. 367 ЦПК України суд був зобов'язаний допустити це судове рішення (хоча воно ще й не набрало законної сили) до негайного виконання у частині поновлення [PERSON] на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць (у сумі 3458 грн. 66 коп.), що й було зроблено судом. На виконання цього судового рішення у цій частині генеральним директором ДП „Східний ГЗК" 15 травня 2009 року було видано наказ №705/ос про поновлення [PERSON] на роботі на посаді заступника начальника юридичного відділу з договірної та нормативної роботи. На судове ж рішення від 12 травня 2009 року відповідачем ДП „Східний ГЗК" було подано апеляцію. Доки справа ще не була розглянута апеляційним судом, на виконання наказу Міністра палива та енергетики України [PERSON] від 22.05.2009 року за № 270 щодо приведення у відповідність до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2008 року № 1040 про затвердження „Положення про юридичну службу підприємства" (а.с. 38), генеральним директором ДП „Східний ГЗК" 01 червня 2009 року було видано наказ за №786-ос про штатного розпису юридичного відділу управління комбінату: замість посади застпника начальника юридичного відділу з договірної та нормативної роботи було введено посаду заступника начальника юридичного вдділу (а.с. 39). Фактично зміналася лише назва посади, зміни істотних умов праці та її оплати, функціональних обов"язків не сталося. За наказом №786-ос від 01 червня 2009 року (а.с. 40) [PERSON] за його заявою (а.с. 56) було переведено на посаду заступника начальника юридичного відділу. Діяти іншим чином підприємство не могло, бо це б призвело до порушення закону та прав [PERSON] Посадову інструкцію за посадою заступника начальника юридичного відділу (а.с. 58-63) було фактично введено в дію 16 грудня 2009 року (а.с. 67). вже після звільнення [PERSON] з роботи. 26 листопада 2009 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області постановила власне рішення про задоволення апеляційної скарги ДП „Східний ГЗК", про скасування рішення Жовтоводського міського суду від 12 травня 2009 року і про відмову в задоволенні позову [PERSON] до ДП „Східний ГЗК" про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення премій і середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про відшкодування моральної шкоди (а.с. 27-28). Це судове рішення вступило в законну силу з моменту його проголошення. Таким чином, апеляційний суд підтвердив законність наказу по комбінату №351 від 05 березня 2009 року про звільнення [PERSON] на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України з роботи за прогул без поважних причин, і цей наказ повинен бути виконаний, однак питання про поворот виконання у відповідності зі ст. 380 ЦПК України суд апеляційної інстанції не вирішив. За таких умов, враховуючи чинність наказу №351 від 05 березня 2009 року про звільнення [PERSON], а значить і безпідставність наказів №705 від 15 травня 2009 року про поновлення [PERSON] на роботі та № 786 від 01 червня 2009 року про його переведення на посаду заступника начальника юридичного відділу, генеральний директор ДП „Східний ГЗК" [PERSON] обгрунтовано, на виконання набравшого законної сили судового рішення від 26 листопада 2009 року, видав 15 грудня 2009 року наказ за №1665-лс скасувата зазначені накази (№705 від 15 травня 2009 року та № 786 від 01 червня 2009 року), та вважати [PERSON] звільненим з 15 грудня 2009 року за прогул без поважних причин на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 29). З огляду на викладене, суд вважає доводи відповідача обгрунтованими, а наказ про звільнення позивача законним, і тому суд не вбачає законних підстав для скасування положень наказу №1665-лс від 15 грудня 2009 року та для поновлення [PERSON] на роботі. У зв'"язку з цим нема законних підстав, передбачених ст.ст. 235, 237-1 КЗпП України для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час після його звільнення 15 грудня 2009 року та відшкодування моральної шкоди. Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає. На підставі викладеного і у відповідності зі ст.ст. 212-215, 291, 292, 294 ЦПК України, суд-

Outcome: dismissed