Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-22 00:00:00

15 березня 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації, в якому просив визнати бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 5-й мінімальних заробітних плат та щорічної разової грошової допомоги до 5го травня у розмірі 8-й мінімальних пенсій за віком за період 2008-2009 роки виключно з законодавчо встановлених розмірів мінімальної пенсії за віком та мінімальної заробітної плати такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства; провести перерахунок та виплату вищевказаних виплат; зобов»язати відповідача проводити нарахування та виплату допоміг виключно з законодавчо встановлених розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС першої категорії, інвалідом II групи. Відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5-й мінімальних заробітних плат. Згідно ст. 13 ч. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання щорічної разової грошової допомоги в розмірі 8-й мінімальних пенсій за віком. Разом з тим він отримав вказані допомоги не в повному обсязі. Позивач в судове засідання не з»явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, але в позовній заяві зазначив, що просить суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. УПСЗН Балаклійської РДА в своїх письмових запереченнях просило відмовити [PERSON] у задоволенні позову з посиланням на те, що дійсно управління проводить нарахування та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії та щорічної разової допомоги як інваліду війни; вважають, що їх дії при виплаті вказаних видів допомоги є цілком законними, оскільки вони проводили нарахування та виплату допомоги в межах бюджетних асигнувань на ці цілі, передбачених законами України про державні бюджети на відповідні роки, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постановою КМУ №836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постановою КМУ №183 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2008 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» від 12.03.2008 року, Постановою КМУ № 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постановою КМУ №211 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році» та «Про жертви нацистських переслідувань» від 18.03.2009 року, якими було визначено розміри вказаних виплат та порядок їх проведення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне: В ході судового розгляду було встановлено, що [PERSON] має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії, що підтверджується копією посвідчення серії А № 012167 від 08 січня 1993 року, копією вкладки № 182069 до вказаного посвідчення, інвалідом війни II групи, що підтверджується посвідченням серії Б № 195619 від 24 червня 2003 року, довідками МСЕК серії МСЕ № 019696, 2-18 МАЗ № 024388 (а.с. 7,8). Особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і є інвалідом II групи, відповідно до ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 року виплачується щорічна допомога на оздоровлення у розмірі п»яти мінімальних заробітних плат. Інвалідам війни - II групи, відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22.10.1993 року щороку до 5 травня виплачується грошова допомога в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Матеріали справи свідчать про те, що 10 лютого 2009 року позивач звертався до Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області із заявою про перерахунок і виплату йому щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік та щорічної разової грошової допомоги за 2007 рік (а.с.9), у задоволенні якої управлінням праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації йому було відмовлено (а.с. 10). Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також в старості та в інших випадках, передбачених законом. Що стосується позовних вимог щодо нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5го травня та щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік, то суд не вбачає підстав для їх задоволення. Як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2008 року, до 5 травня, позивачу була виплачена щорічна разова грошова допомога в розмірі, встановленому ст. 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту , з урахуванням змін, які вносились Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». 11 лютого 2008 року позивачу була виплачена щорічна грошова допомога на оздоровлення в розмірі, встановленому ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням змін, які вносились Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Конституцією України передбачено (ч. 2 ст. 95), що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу України, - будь-які бюджетні зобовязання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, які встановлюються законом про державний бюджет України Редакцію ч.5 ст. 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» змінено п. 20, п. 28 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» в частині порядку визначення розміру виплат щорічних грошових допоміг. Такі зміни даного закону на 2008 рік, передбачене положенням п. 20 та п. 28 розділу другого Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10- рп/2008. Частинами 2 та 3 ст. 152 Конституції України визначено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку. Положення п. 20, 28 розділу другого Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» втратили чинність з дня ухвалення рішень Конституційним Судом, тобто після проведення виплат. Кошти виплачені до рішення Конституційного суду, є такими що виплачені в розмірі встановленому законом на момент виплати. Отже, суд вважає, що за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше. Таким чином, органи соціального захисту населення, здійснивши у зазначений період виплату грошової допомоги до 5го травня та щорічної допомоги на оздоровлення у розмірах, встановлених законом про Державний бюджет на відповідний рік, діяли правомірно, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначено діючим законодавством України. До того ж вказані виплати здійснюються щороку та мають разовий характер, право особи на їх отримання та обовязок органів соціального захисту населення здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається на час їх здійснення. [PERSON] вказаним правом вже скористався. Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу перерахунку та виплати Управлінням праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2009 рік, суд вважає їх підлягаючими задоволенню, з таких підстав. Статтею 71 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів України надане право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Постановою КМУ від 18.03.2009 року №211 Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно до законів України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та Про жертви нацистських переслідувань передбачено, що інвалідам війни II групи у 2009 році виплата разової грошової допомоги здійснюється у розмірі 430 гривень. Але слід зазначити, що ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлює розмір щорічної допомоги з розміру, кратному мінімальній пенсії, а не мінімальної заробітної плати, як це передбачено ст. 71 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2009 рік». Таким чином постанова КМУ від 18.03.2009 року №211 Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно до законів України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та Про жертви нацистських переслідувань не може бути застосована для визначення розміру щорічної разової допомоги до 5 травня. Що стосується посилання відповідача на постанову КМУ від 12.07.05р. № 562 , вони також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки на виконання ст. 71 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2009 рік» у 2009 році Кабінетом Міністрів України не було встановлено розміру допомоги, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Згідно з положеннями частини четвертої ст. 8 ЦПК України у разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. За таких обставин суд вважає, що відповідають Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», вимоги позивача щодо нарахування і виплати йому щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі п»яти мінімальних заробітних плат, і Закону Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту - вимоги щодо нарахування і виплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі восьми мінімальних пенсій. Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору. Крім того, це право гарантується ч.2 ст. 46 Конституцією України. Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд вважає, що при визначенні розміру належних позивачеві соціальних виплат застосуванню підлягають ч.4 ст. 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ч.5 ст. 13 Закону Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту , а не положення постанов КМУ від 12.07.2005 року за №562 та від 18.03.2009 року за №211, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Розмір мінімальної заробітної плати встановлений Законами України про Державний бюджет на відповідний рік. Таким чином позовні вимоги в частині перерахунку та виплати щорічної разової грошової допомоги (498x8-430=3554) та щорічної допомоги на оздоровлення (605x5-120=2905) за 2009 рік підлягають задоволенню. Суд вважає необхідним задовольнити вимогу позивача щодо визнання незаконними дії УПСЗН Балаклійської РДА по не виконанню приписів ч.4 ст. 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ч. 5 ст. 13 Закот України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка призвела до порушення прав позивача на своєчасне нарахування та отримання щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної разової грошової допомоги за 2009 рік. На підставі викладеного,

Outcome: partial