Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-12 00:00:00

[PERSON] 21 травня 2007 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання попереднього договору купівлі-продажу дійсним та відшкодування матеріальної і моральної шкоди, позовні вимоги доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах та в ході судового засідання посилався на те, що 16 березня 2007 року уклала з відповідачем попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] і в якості завдатку передала відповідачу гроші в сумі 6060 грн., нотаріальне посвідчення цього договору повинно було відбутися в квітні того ж року, але відповідач відмовився продавати їй вказану квартиру. Вона стала вимагати від відповідача повернення завдатку в подвійному розмірі згідно умов укладеного попереднього договору, але той відповів відмовою. На її неодноразові звернення до відповідача з питанням виплати вказаних коштів відповідач свої зобовязання не виконав, гроші не повернув, відповіді не надавав, їй завдана моральна шкода. Вважає такі дії відповідача протиправними і просила визнати вказаний попередній договір купівлі-продажу дійсним та відшкодувати їй матеріальні збитки в вигляді завдатку з урахуванням уточнень, витрати і моральну шкоду, задовольнивши позов в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що дійсно 16 березня 2007 року уклали з позивачем попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], але ніякого завдатку позивач йому не передавала, гроші він не отримував і розписки чи договору про це не було. Нотаріальне посвідчення угоди не відбулося. Все ним зроблено згідно вимог закону. Ніяких зобовязань інших відносно позивача на себе не брав і не бере, нічиїх прав не порушував і моральної шкоди не завдавав. Вважає позовні вимоги безпідставними і просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача і представника відповідача, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В судовому засіданні встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS]. 16 березня 2007 року між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] було укладено попередній договір майбутнього договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу вказаної квартири повинно було відбутися в квітні 2007 року, але в передбаченому законом порядку укладення договору купівлі-продажу з його нотаріальним посвідченням не відбулося і позивач стала вимагати від відповідача повернення їх, начебто, переданого нею завдатку відповідачу в подвійному розмірі. В добровільному порядку питання не вирішене, виник спір і позивач звернулася до суду з позовом про визнання попереднього договору купівлі-продажу дійсним та відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Суд вважає, що в судовому порядку не знайшла свого обєктивного підтвердження та обставина, що позивач передала, а відповідач отримав завдаток у зазначеному позивачем розмірі, оскільки належним чином договору про це складено не було, розписка про передачу коштів не складалася, відмітка про це в попередньому договорі купівлі-продажу не підписана сторонами саме на тому аркуші договору, а сам договір не скріплений та не зшитий і має декілька аркушів, відповідач категорично заперечує отримання коштів і зобовязання про це перед позивачем, інших належних доказів на підтвердження цієї позиції суду позивачем не надано. Крім того, позивач ставить питання про визнання попереднього договору купівлі-продажу дійсним, але зустрічні позовні вимоги не заявлені, відповідач не відмовляв особисто позивачеві в продажу квартири, наданий позивачкою попередній договір взагалі не може бути визнаний як належний доказ, оскільки не відповідає вимогам ст. 207, 208 ЦК України (аркуші договору не засвідчені та не підписані сторонами, маються ознаки невідповідностей та ін.); порушені також ст. ст. 635 (форма попереднього договору встановлена як для основного) і 657 ЦК України про належні письмову форму оформлення договору купівлі-продажу квартири з нотаріальним посвідченням і наступною державною реєстрацією. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним і згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України визнання нікчемного правочину недійсним судом не вимагається бо недійсність нікчемного правочину встановлена законом. Отже наданий позивачкою суду договір є нікчемним доказом і відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України є недійсним з моменту його вчинення і не тягне ніяких юридичних наслідків, а відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню завдатком, недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення. Статтею 1166 ЦК України встановлено право особи на відшкодування у повному обсязі майнової шкоди, завданої неправомірними діями особистому немайновому праву. Цією ж статтею на особу, яка завдала шкоди покладено обов'язок відшкодувати її у повному обсязі. Але в судовому засіданні не знайшли свого обєктивного підтвердження неправомірні дії відповідача стосовно позивача та завдання цими діями шкоди правам позивача, а тому на позивача не може бути покладено обов'язок відшкодувати її у повному обсязі: договір був попередній і не породжує правових наслідків для сторін без нотаріального посвідчення, нотаріального укладання договору не було; сам попередній договір ніким не оскаржено, але і позивач має сумніви стосовно нього, тому і ставить питання про визнання його дійсним, при цьому не назвавши законні підстави вказаного; належних доказів про передачу та отримання коштів відповідачем від позивача суду не надано ні договору, ні розписки та ін., наявність підпису відповідача на третьому аркуші попереднього договору не свідчить про отримання коштів, а говорить лише про можливу згоду з умовами попереднього договору, але і в ньому перші два аркуші не скріплені належним чином (не прошиті), не відомо чи відносяться до цього ж договору і не скріплені підписами сторін; відповідач особисто позивачу не відмовляв в продажу своєї квартири, вона про це дізналася лише з листа Індустріальної районної в м. Дніпропетровську ради, доказів протилежного суду не надано. Ст. 1167 ЦПК України містить підстави відповідальності за завдану моральну шкоду: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті; моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В позовній заяві та під час судового розгляду позивачем не було надано належних доказів наявності маральної шкоди та підтвердження факту заподіяння позивачам моральних страждань. Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного звязку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди. Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно позивача по отриманню від нього будь-яких коштів, а позивач цього не довів, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобовязань є припущенням. Не може суд прийняти до уваги позицію позивача стосовно наполягання на своїх позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про визнання попереднього договору купівлі-продажу дійсним та відшкодування матеріальної і моральної шкоди в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону, а тому в їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed