Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-08 00:00:00

В Могилів-Подільський міськрайонний суд звернувся [PERSON] до [PERSON] про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на гараж. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав і суду пояснив, що в 1961 році батьки сторін [PERSON], [PERSON] почали будувати будинок по [ADDRESS], проживаючи за адресою [ADDRESS]. В 1973 році батьки свої частки домоволодіння [ADDRESS] подарували дітям: [PERSON] 12/25, [PERSON] 13/25 частки домоволодіння. В 1977 році у [PERSON], який мав намір продати свою частку домоволодіння, мати [PERSON] купили 12/25 частки домоволодіння [ADDRESS]. До 1989 року в домоволодінні в цілому взагалі ніхто не проживав. З дозволу матері позивач з дружиною з 1989 року став проживати в зазначеному домоволодінні. За власні кошти позивач доглядав будинок, ремонтував його, робив необхідні добудови. Пояснив, що в зв'язку з сімейними обставинами (сварка з дружиною), з 1991 по 1995 рік в домоволодінні [ADDRESS], не проживав. Після примирення з дружиною з 1995 року по день розгляду справи в суді позивач з сім'єю постійно проживає у вказаному домоволодінні. Крім позивача, відповідача по справі [PERSON], третьої особи [PERSON] у батьків було ще 4-ро дітей, [PERSON]: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Кожен з них не претендував на домоволодіння [ADDRESS]. Так як мати дала згоду позивачу на проживання в її частині домоволодіння, а сестра [PERSON] в 1995 році, пообіцяла подарувати позивачу свою частку домоволодіння, позивач був впевнений що будинок в цілому буде належати йому, тому зайнявся його капітальним ремонтом, добудовами. В 1995 році [PERSON], на земельній ділянці, почав будувати гараж за власні кошти, з будівельного матеріалу, який купував, розраховувався з найманими будівельниками. Так як станом на 1995 рік не було реального розподілу домоволодіння та земельних ділянок, будівництво гаража, з погодження матері, став здійснювати в зручному для нього місці. В липні 1996 року, коли була досягнута домовленість з [PERSON] про дарування нею позивачу частки домоволодіння, [PERSON] помилково вважаючи, що гараж збудований на земельній ділянці, частки домоволодіння [PERSON], від її імені, за її погодженням звертався з заявами в міськвиконком за дозволом на оформлення документів на самовільно побудований гараж, на її прізвище, який в інвентаризаційній справі був внесений в схематичний план домоволодіння під позначкою «літ. Б1». В вересні 1996 року сестра позивача [PERSON], якій належало 13/25 частини домоволодіння по [ADDRESS], в зв'язку з тим, що вона постійно проживала в м. Києві, подарувала належну їй частину будинку позивачу, яку нотаріально оформила договором дарування від 06.09.1996 року № І-2151. Ніхто з братів, сестер, в тому числі [PERSON], [PERSON], не приймали участь в будівництві гаража, і жоден з них не претендував на зазначене домоволодіння, та гараж. В 2001 році, згідно заповіту матері відповідач по справі [PERSON] став власником 12/25 частки домоволодіння [ADDRESS], яка належала матері сторін. Відповідач [PERSON] запевнив позивача, що оформив право власності на частку будинку для того щоб вона нікому з братів, сестер не дісталася, а згодом обіцяв переоформити її на позивача, тому [PERSON] користувався, доглядав, ремонтував будинок в цілому. Однак, з 2007 року, відповідач по справі, який проживає в Р.Білорусь, 12/25 частки домоволодіння виставив на продаж. Викупити її у нього позивач не міг так як не було грошей. На земельній ділянці, частки домоволодіння відповідача знаходився каменний гараж, який позивач побудував за власні кошти і постійно користувався з 1995 року по день розгляду справи в суді. Згідно свідоцтва про право власності зазначений гараж рахується як власність відповідача, який в добровільному порядку відмовляється передати його у власність позивача, що й примусило його звернутися з позовом до суду. Просить суд, поновити строк на звернення до суду з позовом, так як пропустив його з поважної причини, тому, так як був введений в оману [PERSON], і тільки в 2007 році, дізнався, що він не має наміру переоформити зазначену частку на позивача, а виставив її на продаж. Просить визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 12/25 частки домоволодіння [ADDRESS], з надвірними будівлями, виданого Могилів-Подільською державною нотаріальною конторою 18.12.2001 року [PERSON]. Визнати за позивачем [PERSON] право власності на гараж «літ.Б1», розташований на земельній ділянці частки домоволодіння відповідача. Відповідач [PERSON] позов не визнав, суду показав, що позивач по справі його рідний брат, і з 1995 року проживає в 13/25 частки домоволодіння [ADDRESS], яке подарувала йому в 1996 році рідна сестра [PERSON]. Мати сторін [PERSON], якій належала друга частина 12/25 домоволодіння заповіла свою частину відповідачу по справі [PERSON] і після смерті матері в [INFO] році, він став власником вказаної частки дому. На земельній ділянці, згідно свідоцтва про право на спадщину та заповіту, крім частки домоволодіння та інших надвірних будівель був розташований гараж літ. Б1, який позивач по справі з дозволу матері, з її будівельних матеріалів в 1995 році побудував, і з дозволу матері користувався ним. Позивач вважає, що є законним власником спірного гаража, яким на свій розсуд розпорядилася мати сторін складаючи заповіт на користь відповідача по справі. Пояснив, що станом на 1995 рік, коли позивач перейшов жити в домоволодіння, був здійснений реальний розподіл як домоволодіння, так і земельної ділянки і позивач був обізнаний, кому яка частина домоволодіння та земельні ділянки належать. Пояснив, що він не приймав участі в будівництві гаража і не ніс розходів на придбання будівельних матеріалів. З 1995 року по 2008 р.р., гаражем користувався позивач по справі [PERSON] Третя особа без самостійних вимог на боці відповідача - [PERSON], суду пояснила, що з 1973 року є власником 13/25 частки домоволодіння по [ADDRESS]. З 1995 року в її частині домоволодіння 13/25 проживав за її згодою позивач. В 1996 році [PERSON] подарувала свою частину домоволодіння позивачу [PERSON]. Приблизно в 1994-1995 роках, позивач самовільно почав будувати гараж на половині 12/25 частини домоволодіння, яка належала їх матері [PERSON]. Мати заперечувала проти будівництва, про що скаржилась третій особі, приїжджаючи до неї в гості в м. Київ. [PERSON] не заперечує, що ні матеріально ні фізично не брала участі в будівництві гаража. Підтвердила, що в 1995 року, [PERSON] приїжджав до [PERSON] в м. Київ, просив її підписати акт оформлення самовільно побудованого гаража на її ім'я, мотивуючи тим, що це буде підставою його узаконити. [PERSON] не з'ясувавши суть справи, погодилась і підписала якісь папери. Вважає, що позивачу необхідно відмовити в задоволені позову, так як гараж побудували з будівельних матеріалів матері, на території її земельної ділянки, і на підставі заповіту відповідач став законним власником гаража. Третя особа без самостійних вимог на боці відповідача - представник Могилів-Подільської міської ради Гаврисевич Є.А., також вважає, що в позові позивачу необхідно відмовити, так як в свідоцтві про право на спадщину за заповітом на прізвище [PERSON], на 12/25 частки житлового будинку, з надвірними будівлями [ADDRESS], гараж «літ. Б1», внесено в числі інших будівель, успадкованих відповідачем. Однак, враховуючи, що в позивач будував гараж за власні кошти, стягнути з відповідача на користь позивача вартість будівельних матеріалів використаних на будівництво гаража. Свідок [PERSON], суду повідомив, що проживає, в [ADDRESS], по сусідству з [PERSON]. Пояснив, що в 1995 році, позивач, приходив до свідка, запитував, чи можна розпочати будівництво гаражу, чи не буде він заважати свідку. Свідок підписував заяву, що йому не буде заважати нова побудова. Підтвердив, що в 1995 році, [PERSON], для будівництва гаража, привозив до домоволодіння будівельні матеріали: камінь, пісок, цемент, мучку, вигружав на вулиці, так як не було можливості під'їхати до самого місця будівництва, а звіти відрами носили матеріали на подвір'я. В 1995 році збудували лише дві стіни і поставили браму, тимчасово накрили шифером, а в 1996-1998 роках добудовували гараж остаточно. Підтвердив, що в будівництві приймали участь [PERSON], його тесть, наймані робітники. Пояснив, що під час будівництва гаража, на подвір'ї була присутня мати сторін по справі [PERSON], ніяких заперечень, щодо будівництва з її боку не було. На земельній ділянці також не було позначок про її розподіл. Під час будівництва гаража, на території домоволодіння не було ніяких інших будівельних матеріалів. Свідок [PERSON] суду показала, що з 1987 року проживає в [ADDRESS], по сусідству з домоволодіння [ADDRESS] де проживає позивач. Пам'ятає, як в 1995 році на території сусідського домоволодіння, [PERSON] почав будувати гараж. В будівництві приймали участь [PERSON], особистою працею, так і наймані робітники. Мати [PERSON], приходила декілька разів на будівництво, хоча особистої участі не приймала, однак не забороняла будувати гараж сину. Позивач по справі привозив будівельні матеріали: камінь, пісок, для будівництва гаража. На подвір'ї не було ніяких будівельних матеріалів, а саме каміння, піску, шиферу. Земельна ділянка домоволодіння [ADDRESS], не була реально розділена. Свідок [PERSON] показав, що в 1995 році, [PERSON] попросив свідка допомогти в будівництві гаража [ADDRESS], а саме викопати фундамент. Свідок, ще з одним чоловіком, не пам'ятає, як останнього звали, викопали фундамент, за що [PERSON] з ними розрахувався. Бачив, як позивач завозив до будівництва будівельні матеріали. Підтвердив, що інші брати та сестри позивача участі в будівництві не приймали. Свідки [PERSON] - тесть позивача, [PERSON] - рідний брат дружини позивача, суду показали, що в 1995 році допомагали [PERSON] будувати гараж по [ADDRESS], виконували підсобні роботи. Для основної роботи, [PERSON] винаймав бригаду майстрів, з якими щовечора розраховувався. Мати позивача [PERSON] кожного дня була на подвір'ї, свідки не чули з її боку заперечень, щодо будівництва гаражу. На подвір'ї була гірка старого каміння, але на будівництво позивач використовував матеріал, який привозив машинами з кар'єра. Свідок [PERSON] - рідна сестра сторін, суду показала, що дійсно позивач на земельній ділянці, по [ADDRESS], де проживав з сім'єю в 1995 році почав будувати гараж. Мати сторін не заперечувала. Пояснила, що в 1996 році її сестра [PERSON] продала позивачу свою частину домоволодіння [ADDRESS] по вул. Карбишева, хоча оформили це все договором дарування. Підтвердила, що з 1995 року, по день розгляду справи в суді не було здійснено реального розподілу домоволодіння, а також земельної ділянки до нього і позивач користувався всім будинком і земельною ділянкою біля нього. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знає сім'ю [PERSON] з дитинства, разом виросли. Неодноразово бував, в 1970-1980 роках, в будинку, що розташований [ADDRESS], та належав: частина - батьку сторін, частина - брату [PERSON]. Підтвердив, що в будинку проживав і проживає, а також будував гараж, позивач [PERSON]. Свідок заперечує той факт, що на подвір'ї був паркан, який би розділяв подвір'я на дві частини. З 1989 року свідок проживає в с.Тропова, тому обставини будівництва гаража невідомі. Заслухавши пояснення сторін, третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача - [PERSON], представника Могилів-Подільської міської ради, свідків, суд приходить до висновку позов задоволити з наступних підстав. Станом на 1989 рік, власниками домоволодіння [ADDRESS], були: 13/25 частини жилого будинку, з відповідними частками надвірних будівель - [PERSON] - рідна сестра сторін; 12/25 частини будинку, з відповідною часткою надвірних будівель - рідна мати сторін [PERSON]. Викладене підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи на домоволодіння [ADDRESS]. З 1989 року по день розгляду справи в суді ні відповідач по справі [PERSON], ні третя особа на стороні відповідача [PERSON] не проживали в домоволодінні [ADDRESS]. В судовому засіданні встановлено, що з 1989 року по 2008 рік (за виключенням 1991-1995 роки), позивач по справі [PERSON] з сім'єю постійно проживав, користувався, розпоряджався як домоволодінням в цілому, так і земельною ділянкою. Часткою домоволодіння матері користувався з її усного погодження, а з 1996 року став власником частки домоволодіння, яка належала його сестрі [PERSON], згідно договору дарування від 06.09.1996 року. Викладене підтверджується копією договору дарування в матеріалах справи. Згідно рішення Могилів-Подільського міського суду від 08.07.1976 року, був здійснений розподіл земельної ділянки до домоволодіння [ADDRESS], і власникам частин домоволодіння, на той час ними були: [PERSON], та [PERSON], яким виділено в користування земельні ділянки - 288 кв.м. та 312 кв.м., відповідно. Станом на 1995 рік в користуванні [PERSON] знаходилось 312 кв.м. земельної ділянки, а в користуванні матері сторін [PERSON] - 288 кв.м.. В судовому засіданні встановлено, що підтверджується поясненням позивача, свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що реального розподілу земельної ділянки, станом з 1989 по 2008 рік взагалі не було, що також підтверджується фотокартками домоволодіння та земельної ділянки, наданими позивачем, відповідачем в судовому засіданні. Тому, суд не може погодитись з доводами відповідача [PERSON], [PERSON], що земельна ділянка була розподілена парканом, і під час проживання в домоволодінні позивачем з 1989 по 2008 рік, йому було відомо про розподіл земельної ділянки. Викладене підтверджує доводи позивача, що проживаючи в домоволодіння [ADDRESS], з 1989 року, земельною ділянкою, як і будинком користувався в цілому, і йому не було відомо, кому яка частка належить. Тому розпочав будівництво гаража в місці зручному для нього, будучи впевненим, що в майбутньому, як домоволодіння так і земельна ділянка будуть належати йому, так як на них ніхто не претендував. В судовому засіданні з пояснень позивача, свідків, чого не заперечують відповідач та третя сторона на боці відповідача - [PERSON], достовірно встановлено, що в 1995 році, [PERSON], почав будівництво гаража на території домоволодіння [ADDRESS]. Свідки на стороні позивача: [PERSON], [PERSON], [PERSON], які брали участь в будівництві гаражу, в судовому засіданні підтвердили, що позивач будував гараж з будівельних матеріалів, які купував за власні кошти, крім того вказане підтверджується копіями квитанцій на придбання будівельних матеріалів в матеріалах справи, також позивач розраховувався з робітниками власним коштом. Не заперечує факт проживання в домоволодінні [ADDRESS] та будівництво гаража [PERSON], і свідок зі сторони відповідача - [PERSON]. З того часу, і по день розгляду справи, позивач користувався та продовжує користуватися гаражем. В судовому засіданні відповідач, третя особа - [PERSON] підтвердили, що не приймали ніякої участі в будівництві гаражу ні матеріально ні фізичною працею. Крім того, починаючи з 1995 року, часу будівництва гаража позивачем, ні відповідач, ні інші брати та сестри, не претендували на гараж, не оспорювали права [PERSON] на гараж, не чинили перешкод позивачу у володінні, користуванні, розпорядженні гаражем. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідності зі ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено законом або договором. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Особа, яка створила річ зі своїх матеріалів є власником цієї речі. Суд не може погодитись з доводами відповідача [PERSON], третьої особи [PERSON], що мати сторін забороняла позивачу по справі в 1995 році будувати гараж на земельній ділянці [ADDRESS]. Як в матеріалах цивільної справи, так і в інвентаризаційній справі, відсутні письмові заяви, у відповідні органи, з боку матері сторін [PERSON], щодо непогодження, або не дачі дозволу на будівництво гаража позивачу на земельній ділянці домоволодіння. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні підтвердили, що під час будівництва гаража позивачем мати була присутня і ніяких заперечень з її боку не було. В судовому засіданні, не здобуто переконливих доказів в підтвердження пояснень відповідача, третьої особи [PERSON], що гараж позивач збудував використовуючи будівельні матеріали, які належали матері позивача і заздалегідь були придбані і знаходились на подвір'ї домоволодіння. З врахуванням зібраних доказів, вбачається, що в зв'язку з тим, що [PERSON] пообіцяла позивачу подарувати свою частку домоволодіння, помиляючись, щодо того на чиїй земельній ділянці знаходиться збудований ним гараж, з погодження [PERSON] від її імені оформив на її прізвище самовільно збудований гараж, що і стало підставою для внесення його в схематичний план домоволодіння [ADDRESS], під «літ. Б1». Хоча фактично, земельна ділянка, згідно матеріалів інвентаризаційної справи, на якій розташований гараж належала матері сторін [PERSON]. В 1999 році, мати сторін [PERSON], заповіла відповідачу по справі [PERSON] свою частину домоволодіння, з надвірними будівлями, включивши до складу спадкової маси гараж літ. «Б1», побудований [PERSON], хоча згідно договору купівлі-продажу від 29.09.1977 року, гр. [PERSON] (брат позивача та відповідача) продав, а [PERSON] (мати сторін) купила 12/25 частин будинку, що знаходяться в [ADDRESS] з частиною службових будівель, в постійне користування покупця відійшли: кімната (І-5), площею 11.39 кв. м., кухня (І-І), підвал (І-6), веранда, підвал (а2), ганок (а) та сарай (В). В судовому засіданні встановлено, що мати участі в будівництві гаражу не приймала, крім того, відсутні документи (дозволи, акти прийому, та ін.), які б свідчили про оформлення гаража на ім'я матері позивача. Згідно ч. 1 ст. 1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть належати йому в майбутньому. Отже на момент складання заповіту 1999 року, мати сторін не мала права на гараж, а тому не могла розпоряджатися ним. Враховуючи вищевикладене, те, що в об'єм успадкованого майна, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я [PERSON], помилково увійшов гараж літ. «Б1», яким розпорядилась на випадок своєї смерті у заповіті [PERSON], яка не мала на нього права власності, суд приходить до висновку, у відповідності до норм ЦПК України, визнати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Могилів-Подільською державною нотаріальною конторою 18.12.2001 року, реєстровий номер [NUMBER], на ім'я [PERSON], частково недійсним, виключивши із змісту свідоцтва на право на спадщину за заповітом з об'єму успадкованого майна - гараж літ. «Б1», розташований на земельній ділянці [ADDRESS]. Прийшовши до висновку виключити гараж літ. «Б1», розташований на земельній ділянці [ADDRESS], з свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я [PERSON], та враховуючи сукупність доказів зібраних в судовому засіданні, суд визнає право власності на вищевказаний гараж за [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом відповідач в 2001 році набув право власності на спірний гараж літ.«Б1». У позивача не було підстав оспорювати зазначене свідоцтво, так як [PERSON] запевнив його, що переоформить на нього свою частку домоволодіння з надвірними будівлями, в тому числі гараж. Однак, в 2007 році, позивачу стало відомо, що відповідач став чинити перешкоди позивачу в користуванні гаражем літ. «Б1», виставивши свою частку домоволодіння на продаж. Тобто, порушив законні права позивача на користування, володіння, розпорядження побудованим ним гаражем. В добровільному порядку спір вирішений не був, тому позивач в 2008 році був змушений звернутися до суду з позовом про захист своїх законних прав та інтересів, щодо спірного гаража. Викладене дає підстави суду поновити [PERSON] пропущений строк для звернення до суду з позовом про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на гараж, визнавши причину пропуску поважною.

Outcome: approved