Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-19 00:00:00

[PERSON] 15.09.2008 року звернулась в суд з позовною заявою до Городнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини про визнання її наймачем жилого приміщення № 1 в будинку № 48 по вул. 1-го Травня в м. Городня Чернігівської області, що належить на праві власності Городнянській районній державній лікарні ветеринарної медицини, та визнання за нею права користування цим жилим приміщенням. В позовній заяві позивач зазначила, що в 1998 році її бувший чоловік [PERSON] працював водієм автомобіля в Городнянській районній державній лікарні ветеринарної медицини. Сім'я, яка на той час складалась з трьох чоловік - її, чоловіка та неповнолітньої доньки Алли не мала свого житла і потребувала забезпечення житлом. 12.09.1998 року помер її рідний брат [PERSON], який проживав одиноко в квартирі [ADDRESS], що належала ветлікарні. Бувший чоловік звернувся до адміністрації ветлікарні з проханням надати житло для сім'ї, зважаючи на те, що він там працював, а вона доглядала померлого брата і в основному знаходилась в його квартирі. З дозволу адміністрації ( бувшого головного лікаря Смаля ) сім'я вселилась у цю квартиру для проживання в ній. На той час її сім'ї, як і іншим наймачам відомчого житлового фонду, ордери на вселення не видавались, договори найму жилого приміщення з квартиронаймачами не заключались. Їм було сказано, що квартира надається для проживання в ній сім'ї, отже між ними фактично відбувся договір найму жилого приміщення, який у письмовій формі не був оформлений не з її вини. Вони облаштували житло та почали проживати в ньому. Ніхто з адміністрації ветлікарні не пред'являв їм ніяких претензій, так як і пред'явити не міг, адже вони вселились у квартиру на законних підставах з дозволу адміністрації. Вже проживаючи в квартирі, адміністрація ніяких претензій їм не пред'являла, ніхто не ставив питання про самовільне вселення, про їх виселення, а навпаки у 2000 році вона та її чоловік з дозволу адміністрації ветлікарні були прописані за вказаною квартирою № 7. Тим самим відповідач підтвердив, що між ними відбувся договір найму житла, який не був оформлений письмово не з їх вини, а з вини відповідача, їй ніхто не пропонував його підписати. В силу своєї юридичної необізнаності вона особисто не знала і не могла знати про оформлення такого договору. Після переадресовки квартир, квартира, в якій позивач проживає і зареєстрована, стала значитись під номером 1. На її прохання до нової адміністрації ветлікарні видати домову книгу для здійснення по паспортному столу переадресовку відповідач відмовив їй, а тому в їх паспортах зазначена прописка по старій адресі № 7. На даний час в квартирі проживає вона та її донька Алла, чоловік проживає в [ADDRESS], але з квартири не виписався. 27.06.2001 року позивач звернулась з письмовою заявою на ім'я відповідача про приватизацію квартири і бувше керівництво, з дозволу якого вони вселились у житло ( головний лікар Смаль ), дало письмову згоду. Однак приватизація не відбувалась в зв'язку з відсутністю [PERSON], який захворів, довгий час лікувався і більше не вийшов на роботу, а нове керівництво до уваги згоду [PERSON] не прийняло. Решта квартиронаймачів відомчого житлового фонду свої квартири приватизували при відсутності ордерів та договорів найму жилого приміщення. В 2007 -2008 роках вона зверталась до відповідача з проханням надати згоду на приватизацію квартири, але отримала відмову в приватизації житла. Проживаючи у квартирі вона постійно підтримує її в належному стані, своєчасно робить ремонти : покраску, ремонт покрівлі, пічне опалення. З нею, як з квартиронаймачем, заключний договір на сплату електроенергії, яку регулярно платить. Поштову кореспонденцію вона отримує за вказаною адресою. У 2003 році відповідач звернувся з позовом до Городнянського районного суду про визнання її сім'ї такою, що втратила право користування жилим приміщенням, але справа закрита у процесі провадження в зв'язку з відмовою від позову. Позивач вважає, що не з її вини, а з вини відповідача було допущено порушення вимог ст. 52 та ст. 61 Житлового кодексу України. Вважає, що вона не порушила строків позовної давності при зверненні до суду, що передбачені ст. 257 ЦК України, так як про порушення свого права їй стало відомо після отримання письмової відповіді відповідача від 07.04.2008 року. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд постановити судове рішення про визнання її наймачем жилого приміщення № 1 в будинку № 48 по вул. 1-го Травня в м. Городня Чернігівської області, що належить на праві власності Городнянській районній державній лікарні ветеринарної медицини та визнати за нею право користування ним. Ухвалою судді від 25 вересня 2008 року відкрито провадження в зазначеній справі. В судовому засіданні позивач вказала, що вона підтримує позовні вимоги за своїм позовом в повному обсязі, але уточнила заявлені нею позовні вимоги та вказала, що в зв'язку з переадресовкою квартира, де вона проживає, має адресу :[ADDRESS], а тому просить постановити рішення суду відносно цієї квартири, про що надала суду письмову заяву від 19.11.2008 року про уточнення позовних вимог. Підтвердила обставини викладені нею в позовній заяві. Вказала, що в зазначену квартиру вони вселились в вересні 1998 року. На той час її сім'я складалась з трьох чоловік, а саме вона, чоловік та донька Алла. Її чоловік працював в ветеринарній лікарні та возив начальника лікарні [PERSON]. В квартиру вони вселились з дозволу адміністрації ветеринарної лікарні, а саме безпосередньо з дозволу начальника ветлікарні [PERSON]. Раніше в зазначеній квартирі проживав її рідний брат [PERSON]. Останній проживав в квартирі один, коли брат хворів, вона його доглядала, але тоді вони ще жили в квартирі по [ADDRESS]. Зазначену квартиру чоловік отримав, коли працював на льонозаводі, потім він викупив квартиру та подарував їх старшій дочці. Станом на вересень 1998 року договір дарування вже відбувся. Також зазначила, що на той час житла ні в кого з їх сім'ї, крім старшої доньки, не було. В 1998 році на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов за місцем роботи або ж за місцем проживання ні вона, ні її чоловік не стояли. Щодо вселення в квартиру, то це питання вирішував чоловік, мабуть останній писав заяву. [PERSON] сказав їм, що можна жити в цій квартирі і вони вселились туди після смерті її брата. Документів щодо надання дозволу на вселення та проживання в квартирі, а також письмового дозволу на вселення в квартиру в неї немає, оскільки [PERSON] дозволив проживати їм усно. В квартирі вони зробили ремонт та завезли все необхідне для проживання. В послідуючому з дозволу адміністрації ветеринарної лікарні в 2000 році в квартирі прописався її чоловік, а в 2001 році вона та донька Алла. Раніше в цій прописці потреби не було і вони проживали в квартирі будучи прописаними в іншій квартирі по вул. Чумака, 8/13. Ніхто з ветеринарної лікарні з приводу вселення ніяких питань до них не ставив. Ордер на вселення в квартиру вони не отримували і про цей ордер розмови не було. Договір найму квартири між ветеринарною лікарнею та нею або ж чоловіком не укладався та письмово не оформлювався. Вважає, що основним документом в організації на той час була домова книга, де вони значаться прописаними. Про те, що підставою для вселення в відомче житло, окрім усного дозволу, являється також ордер та з наймачем житла укладається письмовий договір найму житла вона не знала. Ніхто з адміністрації ветеринарної лікарні їй не пропонував укласти договір найму квартири. Наполягає на тому, що в той час основним документом в організації була домова книга та, наскільки їй відомо, ордерів і договорів найму у інших користувачів житла ветеринарної лікарні тоді також не було. В 2001 році вона вирішила приватизувати вказану відомчу квартиру та звернулась з відповідною заявою до начальника ветлікарні [PERSON]. Її чоловік з цього приводу до начальника ветлікарні не звертався, оскільки мабуть не потребував на той час житла. На її заяві про приватизацію квартири [PERSON] 27.06.2001 року поставив резолюцію „Не заперечую”. При цьому [PERSON] спочатку вказала, що вона не пам'ятає чи був в кабінеті, окрім [PERSON], ще хтось в момент підписання заяви. В послідуючому [PERSON] наполягала, що в кабінеті, окрім неї та [PERSON], при підписанні заяви також була [PERSON], якій [PERSON] і сказав поставити печатку на заяві та засвідчити його підпис, але остання в послідуючому цього не зробила з невідомих їй причин. Питання щодо необхідності визнання її наймачем житла та визнання за нею права на користування вказаним житлом виникло в зв'язку з тим, що без вирішення цього питання неможливо здійснити приватизацію спірної квартири. Інші квартиронаймачі, які проживали в відомчих квартирах ветеринарної лікарні, вже приватизували за аналогічних обставин житло, а вона цього зробити не може. Після отримання дозволу від [PERSON] на приватизацію квартири, останній потрапив до лікарні і більше на підприємстві вже не працював. В послідуючому вона 05.05.2008 року зверталась з письмовою заявою з приводу приватизації квартири до нового начальника ветеринарної лікарні [PERSON]. Письмової відповіді вона не отримала, але усно [PERSON] відмовила їй в наданні дозволу на приватизацію житла з мотивів того, що вона недовго працює в займаній посаді і по спірній квартирі ще не визначились. Після цього за захистом своїх прав вона нікуди не зверталась, оскільки думала, що питання може все таки вирішиться, а потім в неї були другі проблеми. В 2003 році ветеринарна лікарня зверталась до суду з позовом щодо визнання її сім'ї такою, що втратила право на проживання в квартирі, але позивач відмовився від позову і провадження в справі було закрито. В послідуючому її ніхто не виганяв з квартири, а тому вона також нікуди не зверталась за захистом своїх прав на проживання в спірній квартирі. В 2007 та 2008 роках вона знову зверталась до адміністрації ветеринарної лікарні з приводу надання дозволу на приватизацію житла, але їй було відмовлено. Вважає, що має право на користування спірною квартирою, оскільки проживає в квартирі вже близько 11 років, їм дозволили вселитись, а тому вона не винна, що їй не видали ордер і не уклали з нею договору найму жилого приміщення. Її постійне місце проживання це квартира[ADDRESS]. Вказані обставини є підставою для визнання її наймачем квартири [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні підтримав в повному обсязі уточнені позовні вимоги позивача та просив суд їх задовольнити. Вказав, що тих доказів, які надала позивач, незважаючи навіть на відсутність ордеру та письмового договору найму жилого приміщення, достатньо для того щоб зробити висновок, що [PERSON] проживає в відомчій квартирі на законних підставах. Вказав, що самовільного зайняття квартири з боку позивача не було, оскільки вони вселились з квартиру з дозволу адміністрації ветлікарні, а тому просить постановити рішення яким визнати [PERSON] наймачем вказаного жилого приміщення та визнати за нею право користування жилим приміщення [ADDRESS]. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені позивачем позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Вказав, що він працював водієм в Городнянській районній державній лікарні ветеринарної медицини з 03.11.1994 року по 01.02.2001 року та возив начальника ветлікарні [PERSON]. На той час помер брат дружини [PERSON], який проживав в квартирі ветлікарні, в зв'язку з цим звільнилась відповідна квартира. Тоді він якраз подарував належну йому квартиру по [ADDRESS] своїй старшій доньці, іншого житла в його сім'ї не було. Заяви щодо постановки на облік як особи, яка потребує поліпшення житлових умов він нікуди не писав. На відповідному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов він не перебував ні на підприємстві, ні за місцем проживання. В 1998 році він написав заяву на виділення йому квартири [PERSON] та звернувся з відповідною заявою до начальника ветлікарні [PERSON]. Останній сказав йому робити ремонт, заселятись і жити в квартирі, а з паперами він сказав розбереться. Підтвердив, що в липні 1998 року в ветлікарні проводились збори, де розглядалась його заяви про виділення квартири. Він був на зборах, де проводилось голосування та половина працівників була за, а інша половина проти. [PERSON] був за, але як він зрозумів його питання не вирішилось і було відкладено. З протоколом від 31.07.1998 року, де йому відмовили в наданні відомчої квартири, він не згоден. Вважає протокол від 31.07.1998 року та акт від 17.08.1998 року, складені в ветлікарні, підробленими. Після ремонту, він через місяць заселився в квартиру з сім'єю. В 2000 році в квартирі був прописаний він, а в 2001 році дружина та менша донька. Ніхто ніяких претензій йому щодо проживання в квартирі не висував, в тому числі і [PERSON], якого він провозив 6, 5 років. Ордер на вселення в квартиру йому не видавався, договір найму житлового приміщення з ним не заключався. Вважає, що головним документом підтверджуючим його право на проживання та користування квартирою була домова книга, де він та дружина з дочкою була зазначені як прописані. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала суду письмову заяву від 21.10.2008 року з проханням розглянути справу без її присутності, вимоги позивача підтримує в повному обсязі. В підтвердження неможливості явки в судове засідання [PERSON] надала суду копію довідки Чернігівського базового медичного коледжу про те, що вона являється студенткою даного навчального закладу з 01.09.2008 року ( а.с. 37 - 38 ). Представник відповідача по справі [PERSON] пред'явлені позивачем уточнені позовні вимоги не визнав в повному обсязі та заперечував з приводу їх задоволення. Зазначив, що з позовом до суду звернулась [PERSON], яка не являється працівником та ніколи не працювала в Городнянській районній державній лікарні ветеринарної медицини. [PERSON] незаконно, самовільно внесла речі в квартиру свого померлого брата [PERSON]. Останній проживав в даній відомчій квартирі, яка була йому виділена як працівнику ветлікарні, але вона йому ніколи не належала. Дана квартира за адресою :[ADDRESS] належить на праві власності Городнянській районній державній лікарні ветеринарної медицини, про що мається відповідне свідоцтво про право власності, видане на підставі рішення виконкому Городнянської міської ради. В позивача немає жодного документу, який би підтверджував її право користування відповідною спірною квартирою. Наявна у позивача прописка в квартирі зроблена на незаконних підставах. Питання самовільного вселення в квартиру [PERSON] та його сім'ї неодноразово піднімалось та обговорювалось в ветлікарні, про що є підтверджуючі документи. [PERSON] писав заяву на виділення йому квартири [PERSON] та з цього приводу проводилось засідання профспілкового комітету. Адміністрація установи не може одноособово прийняти рішення про надання особі жилого приміщення в будинку відомчого житлового фонду. Відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету від 31.07.1998 року [PERSON] відмовлено в виділенні квартири, протокол підписано в тому числі і начальником ветлікарні [PERSON]. Ордер на вселення в спірну квартиру позивачу, або ж комусь з членів її сім'ї не вручався, договір найму жилого приміщення між ними та ветлікарнею не укладався. Позивач, її чоловік та донька жодного разу не проживали в спірній відомчій квартирі, але позивач хоче її незаконно приватизувати. Заяву на приватизацію квартири від 27.06.2001 року, на яку посилається [PERSON], [PERSON] підписав тоді, коли він вже не виконував своїх обов'язків, оскільки мабуть не хотів брати на себе відповідальність та пішов у неї на поводу, але печатки на заяві не поставив, так як вже здав її. Враховуючи викладене, вважає, що відповідна заява не може бути доказом. Підтвердив, що в ветлікарні облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов ведеться постійно. З наймачами відомчого житла укладались договори найму жилого приміщення, в жилі приміщення вони вселялись на підставі відповідних ордерів. Щодо прописки [PERSON], її чоловіка та доньки в відомчій квартирі, то це було в період роботи начальником ветлікарні [PERSON], а тому пояснити дії останнього він не може. Представник відповідача по справі [PERSON] пред'явлений позивачем позов не визнав повністю, заперечував з приводу задоволення позовних вимог позивача. Вважає позовні вимоги позивача незаконними і [PERSON] не мала права звертатись до суду з вказаними вимогами. Вказав, що [PERSON] дійсно звертався до ветлікарні з заявою про виділення квартири [PERSON], але йому було відмовлено. Законних підстав для вселення в квартиру не було, договір найму з позивачем або ж членами її сім'ї не укладався, ордер на їх вселення не видавався. Незважаючи на відмову позивач та члени її сім'ї самочинно зайняли відповідну відомчу квартиру, що підтверджується актом № 78 від 17.08.1998 року. До та після реєстрації в квартирі позивач та члени її сім'ї в ній постійно не проживають. [PERSON] лише періодично з'являється в квартирі. На його думку провадження в даній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України. Крім того, позивачем пропущені строки подачі позовної заяви, а саме 3-х річний строк позовної давності, оскільки позивач знала про порушення своїх прав, так як нове керівництво ветлікарні до уваги згоду [PERSON] не прийняло. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідача, заслухавши покази свідків, дослідивши в судовому засіданні всі наявні матеріали справи та надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЖК Української РСР житловий фонд включає жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі ( державний житловий фонд ). В ст. 5 ЖК Української РСР визначено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів ( житловий фонд місцевих Рад ) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств ( відомчий житловий фонд ). З дослідженого в судовому засіданні витягу з рішення № 72 засідання виконкому Городнянської міської ради від 15.04.2008 року «Про видачу свідоцтв про право власності юридичним особам», встановлено, що виконком міської ради, розглянувши листа Городнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини про видачу свідоцтва про право власності, вирішив видати на ім'я Городнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]г загальною площею - 36, 6 кв.м., житловою - 19, 6 кв.м.. Рішенням виконкому міської ради № 106 від 20.05.2008 року було внесено зміни до рішення виконкому міської ради № 72 від 15.04.2008 року в частині визначення площі зазначеної квартири № 1 та визначено загальну площу квартири ( з урахуванням площі коридору ) - 50, 3 кв.м., загальною площею 36,6 кв.м. ( без урахування площі коридору ), житловою площею 36, 6 кв.м. ( без урахування площі коридору ), житловою - 19, 6 кв.м. ( а.с. 23, 114 ). На підставі відповідних рішень виконкому Городнянської міської ради № 72 та 106 від 20.05.2008 року Городнянській районній державній лікарні ветеринарної медицини 06.06.2008 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житлову квартиру [ADDRESS], форма власності - загальнодержавна. Право власності Городнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини на відповідну квартиру 06.06.2008 року зареєстровано Городнянським БТІ в реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджуються відповідним витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а.с. 99 - 100 ). Згідно листів Городнянської міської ради Чернігівської області за вих. № 311 від 01.09.2008 року та № 314 від 03.09.2008 року встановлено, що квартира № 1 в буд. 48г по вул. 1-го Травня в м. Городня Чернігівської області не включена до числа службових рішенням виконкому Городнянської міської ради та не визнана аварійною ( а.с. 16 - 17 ). Відповідно до довідки Городнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини за вих. № 49 від 19.06.2008 року встановлено, що відповідна відомча житлова квартира [ADDRESS]г в м. Городня перебуває на балансі Городнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини, відомча житлова квартира не приватизована ( а.с. 95 - 96 ). Також в судовому засіданні встановлено, що підставі рішення виконкому Городнянської міської ради № 69 від 15.04.2008 року адмінприміщенню та житловій квартирі, які знаходиться на балансі Городнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини по [ADDRESS] була надана поштова адреса : адмінприміщенню Городнянської РДЛВМ - [ADDRESS] ( а.с. 113 ). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, і даний факт не заперечувався сторонами, що на балансі Городнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини знаходиться відомча житлова квартира [ADDRESS]г в м. Городня Чернігівської області ( до переадресації квартира № 7 по вул. 1 Травня в м. Городня Чернігівської області ). Стаття 31 ЖК Української РСР передбачає, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. В статті 34 ЖК Української РСР передбачено підстави для визнання громадян потребуючими поліпшення житлових умов. Стаття 38 ЖК Української РСР вказує на те, що порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Відповідно до пункту 8 „Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР” затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року № 470 облік громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і в виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання. Пункт 13 відповідних Правил передбачає, що на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов. Пунктами 18, 19, 20 відповідних «Правил обліку громадян…» передбачено необхідність подання громадянином заяви про взяття на квартирний облік, попередній розгляд відповідної заяви та взяття громадянина на квартирний облік, яке за місцем роботи здійснюється за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету. З дослідженої в судовому засіданні трудової книжки [PERSON] серії БТ-І № 2780434 встановлено, що останній 03.11.1994 року був прийнятий в Городнянську районну державну лікарню ветеринарної медицини на посаду водія 2 класу, 04.05.1998 року був переведений на посаду веттехніка та звільнений з займаною посади з 01.02.2001 року за домовленістю сторін ( наказ № 3 від 01.02.2001 року ( а.с. 51 - 53 ). В період роботи [PERSON] в Городнянській районній державній лікарні ветеринарної медицини ні він, ні його дружина [PERSON] на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов ні за місцем роботи, ні за місцем проживання не перебували. Останні не перебувають на відповідному обліку і на даний час. Даний факт не заперечувався сторонами в судовому засіданні. При цьому [PERSON] з відповідною заявою до відповідача про взяття його на квартирний облік за місцем роботи не звертався. Відповідно до положень ст. 42 ЖК Української РСР жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов. Натомість в судовому засіданні встановлено, що в 1998 році [PERSON], і даний факт в судовому засіданні підтвердив останній та представник відповідача, звернувся до адміністрації Городнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини з заявою про виділення йому квартири бувшого ветфельдшера [PERSON]. З дослідженого в судовому засіданні наказу № 6 від 02.02.1985 року встановлено, що в зв'язку з закінченням робіт по капітальному ремонту двох відомчих квартир райветстанції загальною жилою площею 19, 4 кв.м. кожна, за погодженням з МК профсоюзу було прийнято рішення виділити ветфельдшеру [PERSON] одну з двох відомчий квартир. Також було прийнято рішення клопотати перед міськрадою про надання ордеру ( а.с. 97 - 98 ). В послідуючому [PERSON] був зареєстрований та проживав до моменту смерті в відомчій квартирі Городнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини, яка розташовувалась в будинку [ADDRESS], що підтверджується записом в відповідній домовій книзі по вказаному будинку ( а.с. 105 - 109 ). Згідно приписів ст. 52 ЖК Української РСР жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. В судовому засіданні встановлено, що за результатами розгляду в Городнянській районній державній лікарні ветеринарної медицини заяви [PERSON] про виділення йому квартири колишнього фельдшера [PERSON] більшістю голосів було прийнято рішення квартири [PERSON] не видавати. Результати розгляду заяви [PERSON] були оформлені протоколом від 31.07.1998 року, який було підписано головним ветлікарем [PERSON], головою профкому Бакуринським М.Т.. До протоколу прикладався список голосуючих в кількості 10 осіб. [PERSON] при голосуванні утримався ( а.с. 115, 117 ). Стаття 58 ЖК Української РСР передбачає, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Судом встановлено, що відповідне рішення про надання [PERSON] або ж [PERSON] відомчої квартири в будинку, який належить Городнянській районній державній лікарні ветеринарної медицини, не приймалось та ордер на вселення в відповідну квартиру нікому з них не видавався. Незважаючи на це, комісією працівників райветстанції в складі : головного ветлікаря району [PERSON], голови профкому Бакуринського М.Т., бухгалтера - касира [PERSON], ветфельдшера епізоотолога [PERSON] , ветфельдшера [PERSON], 17.08.1998 року було складено акт за № 78 про те, що 17.08.1998 року громадянкою [PERSON] захоплена квартира за адресою [ADDRESS] колишнього працівника райветстанції [PERSON], який помер 12.09.1997 року. В акті також зазначено, що рішенням колективу райветстанції в наданні квартири [PERSON] відмовлено, а тому адміністрація райветстанції просить прийняти відповідні міри ( а.с. 118 ). Згідно записів в домовій книзі для прописки громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] встановлено, що в ній мається запис про реєстрації проживаючими в квартирі № 7 будинку [ADDRESS] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 105 - 109 ). Даний факт підтверджується відмітками в паспортах [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про прописку останніх в квартирі № 7 будинку [ADDRESS], відповідно [PERSON] з 08.06.2000 року, [PERSON] та [PERSON] з 28.03.2001 року ( а.с. 8, 88, 110- 111 ). В адресних листках прибуття [PERSON] та [PERSON] реєструються проживаючими в квартирі № 7 буд. 48 по вул. 1 Травня в м. Городня і це підтверджується відбитками гербової печатки Городнянської районної лікарні ветеринарної медицини ( а.с. 92 ). Позивач в судовому засіданні посилалась на те, що вона проживає в даній квартирі з 1998 року і з боку відповідача ніяких претензій до неї щодо неправомірності вселення та проживання в квартирі не висувалось. В квартирі було здійснено ремонт, поштова кореспонденція надходить їй саме за адресою : [ADDRESS], а також між нею та Городнянським РЕМ ВАТ ЕК «Чернігівобленерго» 01.07.2004 року укладено договір на користування електричною енергією, що підтверджує факт її проживання у відповідній відомчій квартирі та користування відомчим житлом на правових підставах ( а.с. 18, 90, 94 ). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердив, що декілька разів на прохання [PERSON] в 2007 році він надавав їй допомогу в ремонті сараю та даху квартири, яка знаходиться в будинку райветстанції. Вона заходила в цю квартиру, де розраховувалась з ним, а тому він вважав, що вона там проживає. Стверджувати однозначно чи проживає [PERSON] у відповідній квартирі він не може, оскільки поряд з нею не проживає. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка проживає за адресою : [ADDRESS], показала, що вона проживає поряд з райветлікарнею в одному дворі вже протягом 5 років. [PERSON] бачить дуже рідко, десь 1 раз на місяць. В квартирі, яка знаходиться в будівлі райветлікарні, [PERSON] практично не буває. Допитаний в судовому засіданні [PERSON], який працює лікарем - хірургом Городнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини, показав, що він на протязі 6 років проживає в квартирі, яка знаходиться поряд з квартирою [PERSON]. Остання в квартирі не проживала і не проживає на даний момент. Він ніколи не бачив щоб [PERSON] виходила з квартири на роботу, або ж її донька йшла до школи. Груба в квартирі [PERSON] не топиться. Якщо ж [PERSON] приходить в квартиру, то в кінці робочого дня і перебуває там не більше 30 хвилин, поки не підуть працівники, а потім йде сама. Однак це буває не часто. Зазначив, що відомчу квартиру він, як працівник райветлікарні, отримав в 2002 році. Він перебував на квартирній черзі, писав відповідну заяву та вселився в квартиру з дозволу адміністрації райветлікарні після погодження цього питання з профспілковим комітетом установи. Ордер на вселення йому видавався в бухгалтерії установи та з ним укладався договір найму жилого приміщення. Допитана в судовому засідання в якості свідка [PERSON], яка працює лікарем - епізоотологом Городнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини, показала, що вона працює в даній установі з 1983 року. При ній починалось будівництво квартири, яку займає [PERSON] Раніше ця квартира належала працівнику райветлікарні [PERSON]. Після смерті останнього [PERSON] на правах сестри зайняла відповідну квартиру і відмовилась її звільняти. На вимогу головного ветлікаря [PERSON] в 1998 році збирався трудовий колектив та на зборах розглядалась заява їх працівника [PERSON] про виділення йому квартири [PERSON]. Вона особисто також була на зборах трудового колективу, де був присутній [PERSON]. Учасники зборів були проти виділення квартири [PERSON] і йому було відмовлено, про що складався протокол від 31.07.1998 року. Також комісією у складі працівників райветлікарні 17.08.1998 року було складено акт № 78 про те, що 17.08.1998 року громадянкою [PERSON] захоплена квартира за адресою [ADDRESS] колишнього працівника райветстанції [PERSON], який помер 12.09.1997 року. Зазначила, що [PERSON] був проти приватизації відомчої квартири [PERSON]. Підтвердила, що вона виконувала обов'язки головного ветлікаря після звільнення [PERSON] та до неї зверталась позивач з проханням поставити печатку установи на її заяві про приватизацію квартири, де малась віза [PERSON] від 27.06.2001 року. Вона відмовила позивачу поставити печатку на заяві, оскільки були молоді спеціалісти в яких не було житла, а у [PERSON] житло було. Зауважила, що 27.06.2001 року [PERSON] перебував у відпустці і не виконував обов'язків головного ветлікаря, як та при яких обставинах від підписав заяву [PERSON] їй невідомо. Особисто вона в кабінеті [PERSON] при підписанні ним заяви [PERSON] не була. Вона вселилась в надане їй відомче житло на підставі ордеру. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] показали, що вони на підставі розпорядження начальника райветлікарні в складі комісії 8 та 21 жовтня 2008 року хотіли провести обстеження квартири, де прописані [PERSON] та члени її сім'ї, але зранку, на протязі дня та ввечері вони в квартирі нікого не застали, про що були складені відповідні акти. Стаття 61 ЖК Української РСР передбачає, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією ( а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією ) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Однак в судовому засіданні встановлено, що договір найму жилого приміщення, а саме відомчої квартири [ADDRESS] ( після переадресації квартири [ADDRESS]), між [PERSON] та Городнянською районною державною лікарнею ветеринарної медицини не укладався. Відповідний договір найму відомчої квартири не укладався також і між [PERSON] та відповідачем. При вирішенні спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились в це приміщення, необхідно з'ясувати, чи дотриманий встановлений законодавством порядок надання особі жилого приміщення. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що вона та члени її сім'ї вселились в відомчу квартиру з дозволу адміністрації Городнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини і в послідуючому відповідач ніяких претензій до них щодо незаконного вселення та правомірності користування квартирою не висував. Натомість ст. 52 ЖК Української РСР чітко визначає порядок надання жилих приміщення у будинках відомчого житлового фонду, де передбачено, що жиле приміщення не може бути надано лише на підставі дозволу адміністрації установи, оскільки для цього потрібне спільне рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації. Посилання позивача на той факт, що вона та члени її сім'ї з дозволу адміністрації Городнянської державної районної лікарні ветеринарної медицини були прописані в відповідній відомчій квартирі в 2000 - 2001 роках не може бути підставою для визнання її наймачем жилого приміщення та визнання за нею права користування ним, оскільки відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача ( власника ) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Також в судовому засіданні встановлено, що ні [PERSON], ні [PERSON] не перебували та не перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, на квартирний облік [PERSON] не брався та за місцем роботи з відповідною заявою про взяття на квартирний облік не звертався. При цьому [PERSON] звернувся безпосередньо до відповідача з проханням виділити йому квартиру бувшого ветфельдшера [PERSON], але отримавши відмову в видачі квартири ( протокол від 31.07.1998 року ) вселився разом з сім'єю в серпні 1998 року у відповідну квартиру ( акт № 78 від 17.08.1998 року ). Ордеру, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, ні [PERSON], ні іншим членам його сім'ї не видавався. Договір найму жилого приміщення, укладення якого передбачено ст. 61 ЖК Української РСР, ні з [PERSON], ні з членами його сім'ї не укладався. Посилання позивача на той факт, що наймачам відомого жилого фонду раніше ордери на вселення не видавались та договори найму жилих приміщень з квартиронаймачами не укладались спростовується показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] [PERSON], а також дослідженим в судовому засіданні наказом № 6 від 02.02.1985 року, де в зв'язку з видачею [PERSON] відомчої квартири вказувалось на необхідність клопотати перед міськрадою про видачу ордеру на вселення. Слід звернути увагу також на той факт, що з позовом про визнання наймачем відомчого жилого приміщення та визнання права на користування ним до суду звернулась безпосередньо [PERSON], яка не перебувала та не перебуває в трудових відносинах з Городнянською районною державною лікарнею ветеринарної медицини. Натомість [PERSON], який працював в Городнянській районній державній лікарні ветеринарної медицини, та який безпосередньо звертався до відповідача з вимогою про виділення йому відомчої квартири, в суд з відповідними позовними вимогами не звертався. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що правові підстави для визнання [PERSON] наймачем жилого приміщення [ADDRESS]Чернігівської області та визнання за нею права користування ним відсутні, а тому в задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити. Крім того, слід зазначити, що представником позивача в судовому засіданні було зроблено заяву про те, що позивачем пропущений трирічний строк позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом. Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що передбачено ч. 1 ст. 261 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що 05.05.2003 року позивач зверталась до адміністрації Городнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини з заявою про необхідність поставити печатку на заяві з дозволом приватизації відомчого житла, але отримала усну відмову ( а.с. 116 ). Також встановлено, що 15 травня 2003 року Городнянська районна державна лікарня ветеринарної медицини зверталась в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання їх втратившими право на проживання на житловій площі кімнати [ADDRESS] З результатами розгляду справи суд 02.09.2003 року виніс ухвалу про закриття провадження у справі в зв'язку з відмовою позивача від позову ( а.с. 21 ). В судовому засіданні позивач підтвердила, що після отримання усної відмови адміністрації в приватизації житла, вона за захистом своїх прав вона нікуди не зверталась, оскільки думала, що питання може все таки вирішиться, а потім в неї були другі проблеми. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач ще в травні 2003 року знала про те, що відповідачем оспорюється її право на проживання та користування відповідною відомчою квартирою, а також порушується її право на приватизацію житла, однак [PERSON] у визначений законодавством трирічний строк до суду з відповідним позовом про захист свого порушеного права не зверталась, а тому остання дійсно пропустила строки позовної давності та звернулась до суду після спливу строків позовної давності, що відповідно до положень ст. 267 ЦК України, є підставою для відмови [PERSON] в позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed