Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики з врахуванням індексу інфляції в сумі 35211,00 грн., пені в сумі 24750,00 грн. та відсотків річних в сумі 406,85 грн. В обгрунтування позовних вимог Позивач посилається на договір позики від 19 травня 2008 року за яким передав Відповідачу кошти в сумі 33000,00 грн. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю та пояснив, що дійсно отримав позику в сумі 33000,00 грн. від [PERSON] Проте, позику повернув в повному обсязі. Крім того, надав суду платіжне доручення відповідно до якого Приватне підприємство «Гощанський завод будівельних матеріалів» перерахувало підприємцю [PERSON] кошти в сумі 9428,58 грн. в рахунок погашення позики згідно договору позики від 19 травня 2008 року. [PERSON] є директором та одноособовим засновником Приватного підприємства «Гощанський завод будівельних матеріалів». В судовому засіданні Позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути в Відповідача борг з врахуванням індексу інфляції в сумі 25074,50 грн., пеню в сумі 17625,0грн. та відсотки річні в сумі 289,73 грн. та надав суді відповідні розрахунки. Заслухавши учасників судового розгляду, всебічно дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші учасники, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження га доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які перуть участь у справі. Судом встановлено і сторонами не оспорюється, що 19 травня 2008 року згідно договору позики Позивач надав Відповідачу позику в сумі 33000,00 грн. Відповідно до п. 2 Договору позики від 19 травня 2008 року позика передається Позикодавцем Позивальнику безпосередньо при підписанні сторонами цього Договору готівкою. Пунктом 5 Договору позики визначено, що Позичальник розпочне повернення позики з 1 червня 2008 року і повертатиме її щомісячними рівними частинами готівкою, а саме: до 05.06.2008 року - 4714,29 грн., 05.07.2008 року - 4714,29 грн., 05.08.2008 року - 4714.29 грн.. 05.09.2008 року - 4714,29 грн., 05.10.2008 року - 4714,29 грн., 05.11.2008 року-4714,29 грн., 05.12.2008 року-4714,29 грн. Позичальник зобовязується повернути всю позику до 5 січня 2009 року. Повернення позики (її частини) підтверджується розписною Позичальника. Відповідачем не надано суду жодних доказів повернення позики в сумі 23500,00 грн. Згідно п. 6 Договору позики в разі прострочення повернення чергової частини позики Позикодавець має право дострокового повернення частини позики, що залишилася, а також вправі нараховувати пеню в розмірі 0,5% від несплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 6 Договору позики Позивачем нараховано пеню в сумі 17625,00 грн. за період з 5 січня 2009 року по 3 червня 2009 року із суми боргу в розмірі 23500,00 грн. (розрахунок в матеріалах справи). Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України Позивачем нараховано відсотки річні в сумі 289,73 грн. за з 5 січня 2009 року по 3 червня 2009 року із суми боргу в розмірі 23500,0грн. та індекс інфляції за січень 2009 року в сумі 681,50 грн, лютий 2009 року - 352,50 грн.. березень 2009 року - 329,00 грн. та квітень 2009 року - 211,50 грн. (розрахунки в матеріалах справи). Пунктом 18 Договору позики від 19 травня 2008 року передбачено, що якщо будь- який спір, що випливає з цього Договору або у звязку з його виконанням, не можливо вирішити шляхом переговорів, він передається на розгляд та остаточне вирішення до Третейського суду при Товарній біржі «Західноукраїнська». 30 вересня 2008 року Третейським судом при Товарній біржі «Західноукраїнська» прийнято рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу за договором позики від 19 травня 2008 року та штрафних санкцій. Ухвалою Рівненського міського суду від 3 квітня 2009 року Позивачу відмовлено в задоволенні заяви про видачу виконавчого листа на виконання рішення Третейського суду при Товарній біржі «Західноукраїнська» від 30 вересня 2008 року. Ухвала Рівненського міського суду від 3 квітня 2009 року залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 19 травня 2009 року. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про третейські суди» після набрання законної сили ухвалою про відмову у видачі виконавчого документа спір між сторонами може бути вирішений компетентним судом у загальному порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved