Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12 січня 2007 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого відповідач отримала від позивача грошові кошти в розмірі 2050 грн. та зобовязалася повернути їх в строк до 26 січня 2007 року. До теперішнього часу відповідач свої зобовязання не виконала. Крім того, відповідно до умов договору позики, у разі, якщо позичальник не виконав своєчасно свої грошові зобовязання , він має сплатити пеню в розмірі 0,5% від простроченої суми за кожен день прострочення. За умовами ст.1050 ЦК України позивальник також зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та три відсотка річних від простроченої суми. Станом на 05.01.2009 року розмір пені за неналежне виконання грошового зобовязання становить 1875 грн.75 коп., 3% річних 119,63 грн., втрати від інфляції 583,40 грн. Крім того, відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики, розмір яких визначається на рівні облікової ставки НБУ та становить 391,32 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості становить 5020,10 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати в розмірі 81 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася по невідомій суду причині, хоча про день та час слухання справи була повідомлена належним чином. Але , будучи допитаною в якості відповідача в попередньому судовому засіданні, [PERSON] пояснила, що на підприємстві [PERSON] кожні два тижня вона брала на реалізацію одяг Секонд хенд на певну суму та писала на цю суму розписку, готівкові кошти ніколи у [PERSON] не брала. Розписки писали до січня 2007 року, потім брали одяг взагалі без усяких документів. На товар на суму 2050 грн. [PERSON] була виписана накладна від 12.01.2007 року. До наступного отримання товару сума боргу за попередній товар завжди сплачувалася, а розписки поверталися. Гроші за товар в сумі 2050 грн. [PERSON] були сплачені і неодноразово після цього вона продовжувала знову отримувати від підприємства [PERSON] товар Секонд хенд, ніяких претензій щодо попередніх розрахунків до неї не було. Чому їй не повернули розписку на суму 2050 грн. вона не знає, адже на підприємстві [PERSON] їй відповіли , що такої розписки немає. Позивача [PERSON] вона ніколи взагалі не бачила, а отримувала товар та розраховувалася за нього через менеджерів підприємства. Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. Згідно ст.1046-1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів (суму позики). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. З пояснень відповідача та матеріалів справи вбачається, що згідно накладної №114 від 12 січня 2007 року [PERSON] отримала від [PERSON] одяг б/у на суму 2050 грн. , а не грошові кошти, як це вказано в позовній заяві. Крім того, пояснення відповідача та надані нею копії квитанцій від 29.07.2008 року, 15.07.2008 року,14.05.2008 року, 29.05.2008 року та 11.08.2008 року підтверджують той факт, що після 12 січня 2007 року між сторонами продовжували існувати товарно -матеріальні відносини. Згідно розписки [PERSON] на а.с.17, на яку посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог, гроші в сумі 2050 грн. [PERSON] отримала від [PERSON] , а не [PERSON] , тож вказана розписка не може бути прийнята судом як доказ. Факт отримання відповідачем [PERSON] одягу б/у згідно накладної від 12.01.2007 року на суму 2050 гривень заперечує існування між сторонами договірних відносин, а саме договору позики грошових сум в розмірі 2050 грн. Таким чином, суд вважає, що обставини справи не відповідають вимогам ст.1046-1047 ЦК України і до них не може бути застосовані наслідки невиконання договору позики, передбачені ст.ст.551, 1050 ЦК України. Тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] боргу за договором позики є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed