Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-28 00:00:00

У травні 2008 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Куп*янського автотранспортного технікуму про визнання недійсними умови праці за контрактом. У судовому засіданні [PERSON] доповнила свої позовні вимоги та просила суд визнати недійсним укладений контракт з 31 серпня 2004 року по 30 червня 2004 року та недійсними умови праці за контрактом. В обгрунтування пред*явлених позовних вимог вказала, що просить суд визнати контракт недійсним тому, що на час звернення до Куп*янського міськрайсуду Харківської області з позовом про поновлення на роботі вона не знала своїх прав. Відповідач не поставив її у відомість про звільнення за 02 місяці до закінчення контракту. На той час вона мала дитину, якій ще не виповнилося 3-х років. Вона на той час була єдиним годувальником та мала право на неповний робочий день, а працювала повний робочий день. Відповідач їй лише усно повідомив, що вона приймається на роботу на неповний робочий день. Про це нею була написана заява. Відповідач їй також повідомив, що контракт укладений строком на 01 рік. До роботи, згідно укладеного контракту, вона приступила 01 вересня 2004 року, а звільнена була 30 червня 2005 року у зв*язку із закінченням терміну дії контракту. 04 липня 2005 року відповідач повідомив їй про закінчення терміну дії строкового трудового договору. Вказала, що відповідач порушив контракт оскільки її не було попереджено про припинення дії контракту за два місяці до закінчення його дії, що є підставою для продовження дії контракту на новий термін. Повторно до відповідача на роботу вона була прийнята у листопаді 2005 року та за її заявою звільнена була у грудні 2005 року за згодою сторін. Контракт був укладений з 31 серпня 2004 року по 30 червня 2004 року. Однак вона згодна, що у контракті допущена опечатка: написано на строк з 01 вересня 2004 року до 30 червня 2004 року замість на строк з 01 вересня 2004 року до 30 червня 2005 року. Окрім того, у контракті не був вказаний іспитовий строк. Вона з контрактом знайомилась в день його укладення 01 серпня 2004 року. Це був перший контракт. Другий контракт був укладений 31 серпня 2004 року та нею був підписаний 15 вересня 2004 року, але дата підписання контракту відповідачем вказана 31 серпня 2004 року. Підпис у контракті належить їй. Вона зверталась у Куп*янський міськрайонний суд з позовом до відповідача про поновлення на роботі. Однак у задоволенні її позову було відмовлено. Рішення міськрайонного суду нею було оскаржено. Рішенням апеляційного суду Харківської області їй у поновленні на роботі було відмовлено. З роботи вона була звільнена за закінченням строку контракту. При зверненні до Куп*янського міськрайонного суду про поновлення на роботі вона не ставила вимоги про визнання контракту недійсним тому, що, якби вона була поновлена на роботі, то це питання не виникло б. Просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з*явився. Подав суду заяву у якій просив суд розглянути справу у його відсутність. Пред*явлених позовних вимог не визнає.Просить суд відмовити позивачці у задоволенні позову у зв*язку з пропуском строку звернення до суду за вирішенням вказаного трудового спору. Суд, вислухавши позивачку, дослідвиш матеріали цивільної справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Так, у судовому засіданні було встановлено, що 31 серпня 2004 року відповідачем з позивачкою був укладений контракт про роботу викладачем на строк з 01 вересня 2004 року по 30 червня 2004. При цьому, при укладенні контракту відповідачем була допущена опечатка. У контракті було вказано, що він укладається на строк з 01 вересня 2004 року по 30 червня 2004 року замість з 01 вересня 2004 року по 30 червня 2005 року. Разом з тим, у судовому засіданні позивачкою було визнано, що відповідачем при укладенні контракту була допущена опечатка та насправлі контракт був укладений строком до 30 червня 2005 року та вона на посаді викладача і працювала у відповідпача до 30 червня 2005 року. У судовому засіданні також було встановлено, що позивачка з посади викладача Куп*янського автотранспортного тахнікуму Харківської області була звільнена 30 червня 2005 року за закінченням терміну дії контракту. Позивачка звернулась до Куп*янського міськрайсуду Харківської області про поновлення на роботі та оплати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Рішенням Куп*янського міськрайсуду Харківської області від 22 червня 2006 року про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та додатковим рішенням цього ж суду від 13 листопада 2006 року про стягнення компенсаційних витрат за час пошуку роботи, допомоги на дитину, компенсації за невикористану відпустку, виплати премії, витрат на ліки, правову допомогу та судових витрат у задоволенні позовних вимог позивачці було відмовлено. Рішенням судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 20 квітня 2007 року апеляційна скарга позивачки на рішення міськрайсуду від 22 червня 2006 року була відхилена, а апеляційна скарга на додаткове рішення міськрайсуду від 13 листопада 2006 року була задоволена частково: додаткове рішення міськрайсуду від 13 листопада 2006 року було скасоване у частині відмови у задоволенні вимог позивачки про стягнення компенсації за невикористану відпустку за 07 днів та витрат на правову допомогу. З відповідача на користь позивачки було стягнуто 77 гривень 56 копійок компенсації за 07 днів невикористаної додаткової відпустки та 30 гривень витрат на правову допомогу. При цьому, із ухвали Верховного Суду України від 04 липня 2007 року вбачається, що у відкритті касаційного провадження у справі за позовом позивачки до Куп*янського автотранспортного технікуму про поновлення на роботі,стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсаційних витрат, премії, допомоги на дитину та відшкодування моральної шкоди за її касаційною скаргою на рішення Куп*янського міськрайонного суду Харківської області від 22 червня 2006 року, додаткового рішення цього ж суду від 13 листопада 2006 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 20 квітня 2007 року було відмовлено на підставі ст.328 ч.3 п.5 ЦПК України, що касаційна скарга позивачки є необгрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи. У судовому засіданні було встановлено, що позивачка до суду з позовом про визнання недійсним контракту та недійсними умови праці за контрактом звернулась 13 травня 2008 року. Згідно зі ст. 233 КзпП України: працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного /міського/ суду у тримісячний строк з дня, коли він взнав чи повинен був узнати про порушення свого права, а по справах про звільнення у місячний строк з дня вручення йому копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У судовому засіданні було встановлено, та ця обставина була визнана позивачкою, що про її звільнення з роботи за закінчення терміну дії контракту їй було відомо з дня видання наказу про звільнення. При таких обставинах суд вважає, що позивачкою пропущений строк для звернення до суду з настоящим позовом. Вкзаний строк позивачкою пропущений без поважних причин та поновленню він не підлягає з тих підстав, що позивачка з роботи у зв*язку з закінченням терміну дії контракту була звільнена 30 червня 2006 року, а до суду з позовом звернулась лише 13 травня 2008 року. У судовому засіданні позивачкою не заявлялось клопотання про поновлення вказаного строку. При таких обставинах суд вважає необхідним відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог за пропуском строку звернення до суду.

Outcome: dismissed