Jurisdiction: civil
Date: 2009-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою поділу будинку [ADDRESS] між ним та відповідачем у відповідності до 1\\2 часток права власності на зазначене нерухоме майно. В добровільному порядку поділити майно відповідач відмовляється. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали в повному обсязі, погодились на виділ квартири № 1 поділу будинку за першим варіантом судової будівельно-технічної експертизи, яка менша за розміром, погодившись на виділення відповідачу іншої квартири за більш сприятливими умовами. Через не вирішення питання поділу майна в натурі він позбавлений можливості робити ремонт та проживати в ньому. Відповідачка та її представник позовні вимоги не визнали, та звернулися до суду з позовною заявою, в якій просять припинити право власності позивача за первісним позовом на 1\\2 частину спадкового будинку [ADDRESS], з підстав неможливості його поділу, а виділу сторонам по 1\\2 частині, проживання в цьому будинку разом з позивачем за первісним позовом є неможливим, припинення права власності не зашкодить інтересам позивача, який в спірному будинку не проживає, а вона, навпаки, потребує поліпшення своїх житлових умов. Позивачка за другим позовом просила суд визнати за нею право власності на будинок. Позивач та його представник вимоги другого позову не визнали, вважаючи їх безпідставними. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що первісний позов підлягає до задоволення, а в задоволенні другого позову необхідно відмовити виходячи з наступного. У відповідності до положень ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається з положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.І ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України „Про міжнародні договори України" є частиною національного законодавства, та ст.41 Конституції України та ст.ст. 321, 328 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Положенням ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до положень ст. ст.355 і 366 ЦК України власність двох осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Положення ч.З ст.358 ЦК України визначають, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Положення ст.365 ЦК України визначають умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 26 травня 2004 року, посвідчених державним нотаріусом Васильківської міської державної нотаріальної контори Київської області, за реєстровими № 1635 та № 1633, витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.06.2008 року та технічного паспорту сторонам на праві власності належить по 1\\2 частині будинку [ADDRESS]. У відповідності до рішення № 374 від 29 липня 2008 року виконавчого комітету Васильківської міської ради, визнано за можливе переобладнання будинку [ADDRESS] на двоквартирний у зв'язку з розподілом спільної власності. З огляду паспорту позивача вбачається, що він зареєстрований по [ADDRESS] Як вбачається з висновку № 123\\125\\08 від 17 листопада 2008 року, неможливо поділити будинок [ADDRESS] у розмірі 1\\2, при цьому визначений можливий поділ на дві окремі квартири № 1 і № 2, так до квартири № 1, що складає 39X100 частки спірного будинку, віднесені: приміщення № 1-2, 1-3, 1-4, № 1 жилого будинку, лит.А, площею 28,5 кв.м., сарай, лит.Г, погріб, літ.Д; до квартири № 2, що складає 61X100 частки спірного будинку - приміщення № 1-5, 1-6, жилого будинку, лит.А, площею 29,7 кв.м., сарай, лит.Б, сарай, літ.Г, при цьому грошова компенсація через різницю у розмірі вартості між квартирою № 2 та № 1 складає 3504 грн.50 коп. Суд критично ставиться до показів свідків сторін по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON] оскільки їх покази стосуються лише користування позивачем та відповідачкою спірним будинком, що не впливає на їх право власності на частки у спадковому майні та умови його припинення. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач за первісним позовом має право на виділення в натурі належної йому частки в спадковому будинку та його вимоги є обґрунтованими, оскільки не вирішення його вимог порушить його права на спільну часткову власність та житлові права, що стосується вимог за другим позовом відповідачки за первісним позовом, то суд вважає їх безпідставними та необгрунтованими, оскільки частки будинку можуть бути виділені в натурі, користування якими є можливим, та припинення прав власності на частку будинку завдасть йому шкоди. Що стосується вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідачки вартості проведеної по справі експертизи, то вони, відповідно до положень ст.88 ЦПК України підлягають до задоволення у відповідності до розміру часток виділу в натурі сторонам спірного нерухомого майна. На підставі наведеного,

Outcome: approved