Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до МКП «ЖЕК-21» про стягнення заборгованості по зарплаті, індексації, компенсації, середнього заробітку за весь час затримки в розмірі 17758,05 грн. При розгляді справи судом в якості відповідачів також було притягнуто до Управління житлового господарства Вінницької міської ради, Вінницьку міську раду, виконком Вінницької міської ради. [PERSON] мотивував позов тим, що він працював начальником МКП «ЖЕК-21» і 21.04.2005 року був звільнений на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України в зв`язку з закінченням терміну дії контракту. На день звільнення йому не була виплачена заробітна плата в розмірі 1149,57 грн. Після звільнення він не працював і доходів не отримував, тому, посилаючись на ст. 115, 116, 117 КЗпП України, просив суд стягнути з МКП «ЖЕК-21» заборгованість по зарплаті, індексацію, компенсацію і середній заробіток за весь час затримки в розмірі 17758,05 грн., згідно наданого розрахунку. В судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги і пояснив, що 23.04.2003 року між ним та Вінницьким міським головою Домбровським О.Г., був укладений контракт, який діяв до 21.04.2005 року, згідно якого він був прийнятий на посаду керівника МКП «ЖЕК-21». При звільненні 21.04.2005 року підприємство заборгувало йому заробітну плату за квітень 2005 року в розмірі 1149,57 грн. і, незважаючи на неодноразові звернення до прокуратури за захистом свого права, до теперішнього начальника ЖЕК-21 Парадюка П.Д. і до головного бухгалтера, по даний час заробітна плата йому не виплачена. Начальник мотивував відмову відсутністю грошей на рахунку ЖЕК і тим, що після звільнення [PERSON] встановлена нестача матеріальних цінностей на суму близько 8 000 грн., тому розрахується з боргом по заробітній платі лише після повного погашення заборгованості [PERSON]. За рішенням суду він погасив нестачу на суму 1175 грн., інші кримінальні справи, порушені відносно нього, були закриті, тому борг на суму 8000 грн. не підтвердився. Вважає, що заробітна плата не виплачена з вини керівника ЖЕК Парадюка П.Д., тому просив суд позов задовольнити. Представник МКП «ЖЕК-21» Куций Р.А. позов визнав частково, суду пояснив, що дійсно при звільненні [PERSON] йому не було виплачено 1149,57 грн., але це не заборгованість по заробітній платі, а компенсація за невикористану відпустку за 8 місяців роботи. Офіційно до керівника ЖЕК з вимогою виплатити заборгованість позивач не звертався. Просив суд врахувати те, що після звільнення [PERSON] був працевлаштований, оскільки з 22.04.2005 року призначений на посаду директором ПП «Техніксервіс», отримував певний дохід, тому в разі ухвалення рішення про задоволення вимог, просив зменшити розмір компенсації на суму заробітної плати за новим місцем роботи до 05.01.2006 року (до внесення змін в ст. 117 КЗпП України). Також просив суд застосувати трьохмісячний строк позовної давності щодо вимог про стягнення середнього заробітку. Не заперечив проти стягнення на користь [PERSON] 1149,57 грн. Представник Управління житлового господарства Юрлова Л.І. та представник Вінницької міської ради і виконкому Лучков М.В. позов не визнали, суду пояснили, що органи місцевого самоврядування не можуть втручатись в діяльність ЖЕКів, оскільки ЖЕК є відокремленою юридичною особою, має самостійний баланс і веде самостійну господарську діяльність, про що зазначено в статуті ЖЕК, і, незважаючи на те, що трудовий контракт був укладений між [PERSON] і Вінницьким міським головою, Управління житлового господарства, Вінницька міська раді і її виконком є лише контролюючими органами і не несуть відповідальності за неодержані [PERSON] доходи. Заробітна плата керівнику ЖЕК нараховується за рахунок частки доходу, одержаного підприємством внаслідок його господарської діяльності, тому належним відповідачем є ЖЕК-21. Просили суд відмовити щодо стягнення з Управління житлового господарства, Вінницької міської ради і виконкому вказаних позивачем сум. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Правовідносини, що виникли між сторонами, є трудовими, тому при вирішенні спору суд застосовує норми КЗпП України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 23.04.2003 року між [PERSON] та Вінницьким міським головою Домбровським О.Г., був укладений строковий трудовий договір - контракт № 21, який діяв з 22.04.2003 року по 22.04.2004 року, згідно якого [PERSON] призначений на посаду начальника МКП «ЖЕК-21». (а.с. 42-43). Термін дії договору був продовжений до 21.04.2005 року (а.с. 45). Згідно запису в трудовій книзі, [PERSON] звільнений на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України 21.04.2005 року (а.с. 6-7). Згідно довідки № 153 від 21.04.2008 року, наданої начальником ЖЕК-21 Парадюком П.Д., заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] складає 1149,57 грн. за квітень 2005 року. Середня заробітна плата на час звільнення становила 907,55 грн. (а.с. 28). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] протягом 2005-2007 років звертався до прокуратури Староміського району м. Вінниці з приводу невиплаченої заробітної плати (а.с. 52), в усній формі неодноразово звертався особисто до начальника ЖЕК-21 Парадюка П.Д. і головного бухгалтера з вимогою розрахуватись, але йому було відмовлено і дана відмова мотивована наявністю нестачі матеріальних цінностей за період керівництва [PERSON] на суму близько 8000 грн. і порушенням по даному факту кримінальних справ відносно нього. Суд вважає усне звернення працівника правомірним, оскільки ст. 116 КЗпП України не визначено форми звернення, а тому є допустимою будь-яка вимога працівника про розрахунок. Згідно постанови Староміського районного суду м. Вінниці від 21.05.2007 року встановлено вину позивача в привласненні та розтраті майна ЖЕК-21 на суму 1175 грн., але дану кримінальну справу закрито на підставі ст. 48 КК України. Завдану шкоду [PERSON] відшкодував 25.04.2007 року (а.с. 55, 56). Інших вироків чи постанов суду, якими була б встановлена вина [PERSON] у нестачі товарно-матеріальних цінностей чи завданні іншої шкоди, немає. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відмову начальника ЖЕК Парадюка П.Д. розрахуватись з позивачем через наявність шкоди підприємству, розмір якої і вину [PERSON] у заподіянні якої не було встановлено за рішенням суду, суд вважає неправомірною і такою, що порушує законні права позивача. Доказів на відсутність вини підприємства, а також про те, що 1149,57 грн. - це не заборгованість по заробітній платі, а компенсація за невикористану відпустку, представник відповідача Куций В.А. суду не надав. Ксерокопія довідки без числа головного спеціаліста управління міського господарства Ящука О.М. (а.с. 148) про те, що [PERSON] не використав відпустку з 22.04.2003 року по 21.04.2005 року не містить будь-якої інформації стосовно компенсації і не є належним доказом, крім того, наявність заборгованості саме по заробітній платі підтверджується відповідною довідкою начальника ЖЕК-21 (а.с. 28), яку суд приймає до уваги. Начальник МКП «ЖЕК-21» Парадюк П.Д. в судове засідання також не з`явився і не надав заперечень стосовно позову [PERSON] Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, суд вважає правомірними вимоги позивача про стягнення суми заборгованості по заробітній платі в розмірі 1149,57 грн. При визначенні середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд приймає до уваги роз`яснення Пленуму ВСУ, які містяться в постанові від 24.12.1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці», відповідно до яких, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, а коли він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні останнього до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При наявності спору про розмір належних сум - спір вирішується судом, який і визначає розмір відшкодування за затримку розрахунку. При цьому суд враховує розмір спірної суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком та інші обставини справи, зокрема факт привласнення і розтрати [PERSON] майна ЖЕК-21. Період з моменту звільнення - 21.04.2005 року по день розгляду справи по суті - 18.12.2008 року становить 43 місяці і 15 робочих днів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах позовних вимог. Враховуючи вказані роз`яснення Пленуму ВСУ, вимоги ЦПК України і те, що загальна сума середнього заробітку за весь період затримки розрахунку становить 39 616,55 грн. (сума визначена шляхом множення кількості місяців на розмір середнього заробітку - 907,55 грн., а.с. 28, а за 15 днів додаючи визначений щоденний заробіток), яка є значно більшою і майже в 43 рази перевищує розмір невиплаченої суми, суд вважає необхідним визначити середній заробіток в розмірі 16 608,48 грн. (17758,05 грн. розмір позовних вимог - 1149,57 грн. заборгована заробітна плата = 16 608,48 грн.). Вимоги позивача про стягнення індексації і компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати задоволенню не підлягають, оскільки ст.115 КЗпП України і ст.ст. 24, 33, 34 Закону України «Про оплату праці», на які посилається позивач, регулюють економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах з роботодавцем, а не зі звільненими працівниками. При затримці розрахунку при звільненні на користь працівника стягується середній заробіток, при визначенні якого застосовується принцип коригування і вказані правовідносини врегульовані ст. 117 КЗпП України. Вимоги представника відповідача Куцого В.А. про зменшення суми компенсації на суму заробітної плати, яку отримував [PERSON] працюючи після звільнення директором ПП «Техніксервіс», є необґрунтованими, оскільки доказів отримання заробітної плати відповідач не надав, до суду з вимогою про витребування відповідних доказів з ДПІ не звертався. Сам позивач заперечив факт отримання заробітної плати, оскільки діяльність ПП «Техніксервіс» зупинена. Щодо посилання представника відповідача Куцого В.А. на те, що [PERSON] пропустив трьохмісячний строк позовної давності, суд враховує роз`яснення ч. 5 п. 25 Постанови ПВС України від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", де зазначено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Суд встановив, що виплата належних позивачу сум не проведена з часу звільнення до часу ухвалення рішення у справі, а тому висновок представника відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду не є правильним. Таким чином, з МКП «ЖЕК-21» підлягає стягненню на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 1149,57 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку - 16 608,48 грн., а всього 17 758,05 грн. Незважаючи на те, що трудовий договір був укладений [PERSON] із міським головою Домбровським О.Г., який діє від імені Вінницької міської ради та виконкому Вінницької міської ради, сума підлягає стягненню з МКП «ЖЕК-21». Відповідно Статуту, МКП «ЖЕК-21» є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в банку, печатку, інші реквізити. Має право укладати договори, набувати майнові та особисті немайнові права, нести зобов`язання, бути відповідачем в суді, самостійно визначає фонд оплати праці, встановлює форми, системи і розміри оплати праці. Відповідно до п. 14 трудового договору, керівнику нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного підприємством внаслідок його господарської діяльності. Управління житлового господарства, Вінницька міська рада та її виконком є контролюючими органами ЖЕК і відношення до його господарської діяльності не мають, тому в задоволенні позову щодо стягнення з них суми слід відмовити. Оскільки позивач при подачі позову до суду звільнений від сплати судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: partial