Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що 15.08.1992 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO] Після народження дитини їх сімейні відносини погіршились, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. З січня 2003 року не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Вона не має наміру відновлювати шлюбні відносини та жити в подальшому разом з відповідачем. Тому просила розірвати шлюб з останнім. В попередньому судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та, посилаючись на ті ж підстави, просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Відповідач в попередньому судовому засідання позовні вимоги визнав та не заперечуючи обставини, на які позивачка посилається в позовній заяві, просив розірвати шлюб з останньою. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.174 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З урахуванням зазначених положень закону, обставин по справі на які посилаються сторони та ви- знання позову відповідачем, суд вважає за можливе розглянути справу в попередньому судовому засіданні з ухваленням рішення про задоволення позову. Так, з матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 15.08.1992 року Відділом запису актів громадянського стану виконавчого комітету Жовтневої ради народних депутатів м.Дніпропетровська, актовий запис №881 (а.с.5). Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку [PERSON] Дар?ю Андріївну, [INFO] (а.с.6). Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України шлюб може бути розірвано, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та протирічить інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей. Як зазначили в попередньому судовому засіданні сторони з січня 2003 року вони не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, не мають наміру відновлювати шлюбні відносини та жити разом. З урахуванням зазначених вище положень закону та обставин по справі, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, протирічить інтересам останніх, а тому позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачені останньою при подачі позовної заяви судовий збір в сумі 8 грн. 50 коп. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. Відповідно до ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» судовий збір при отриманні свідоцтва про розірвання шлюбу в органах РАЦС суд вважає за необхідне покласти на відповідача в сумі 8 грн. 50 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved