Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Прилуцького міськрайонного суду із позовною заявою до відповідачів про визнання правочинів удаваними та розподіл майна подружжя мотивуючи тим, що за час перебування у шлюбних відносинах з [PERSON] вони набули майно, у тому числі, і нежитлову будівлю (магазин № 23) в с.Петрівському Прилуцького району по вул. Київській, 15; нежитлову будівлю по вул. Київській, 5-а в с.Петрівське Прилуцького району. Перебуваючи у шлюбі позивач із [PERSON] вели спільне господарство, спільно займалися підприємницькою діяльністю, вона довіряла своєму чоловікові усним повідомленням про розміри доходів та укладені правочини. Проте після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами, позивачка дізналася, що вказані об»єкти нерухомого майна в с.Петрівське були оформлені різними договорами на батька чоловіка - [PERSON], який не є фактичним покупцем такого майна. А тому просить застосувати наслідки нікчемності правочинів: договору купівлі-продажу магазину № 23 в с.Петрівському Прилуцького району по вул. Київській, 15 від 08.07.2008р.; договору купівлі- продажу нежитлової будівлі по вул. Київській, 5-а в с.Петрівське Прилуцького району укладений весною 2008 року відчужувачем Заїздською сільською радою. Визнати такі договори удаваними та вважати дійсними реальними (приховані) договори купівлі-продажу, покупцем у яких є [PERSON] Визнати за нею ([PERSON]І.) право власності на 1/2 частку у зазначеному спільному майні подружжя. У судовому засіданні позивач зі своїм представником повністю підтримали позов посилаючись на обставини, викладені в ньому. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] із своїм представником у суді позов не визнають повністю вважаючи його безпідставним та подали письмове заперечення суть якого зводиться до того, що право власності [PERSON] на спірні обєкти нерухомості підтверджується правовстановлюючими документами (нотаріально посвідченим договорами купівлі-продажу). По нежитловому комплексу за № 5-а по вул. Київській, який придбаний 08.10.2001р. в обовязковому порядку має бути застосовано наслідки закінчення строку позовної давності. Інше спірне нежитлове приміщення [PERSON] купив з аукціону за 13953,50 грн., маючи у тому числі, кошти від продажу 23.05.2008р. квартири № 15 по вул. Червоноармійській в м. Прилуки. Право власності на спірні приміщення ніколи не належали а ні позивачці, а ні відповідачу [PERSON] Сільський голова с. Заїзд у судовому засіданні у вирішенні даної справи покладається на суд, але із врахуванням правовстановлюючих документів на спірні обєкти нерухомості. Відповідач [PERSON] в суді подаючи відзив на позов вказує, що такий в частині удаваності договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 08.07.2008р. є безпідставним, а він взагалі не може бути відповідачем у справі, бо не був стороною оскаржуваного договору. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - приватний нотаріус [PERSON] до суду подала письмове заперечення проти позову, оскільки при посвідченні нею договору купівлі-продажу від 10.07.2008р. нежитлової будівлі - магазину по вул. Київська, 15 в с. Петрівське були додержані передбачені чинним законодавством вимоги, а тому підстав для визнання договору недійсним не має. Державний нотаріус [PERSON], як третя особа в суд не звявилася хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи. Свідок [PERSON] у суді пояснила, що вона була підставним учасником проведеного аукціону з купівлі спірного магазину. Брати участь в аукціоні сказав їй [PERSON] у яких вона працювала бухгалтером. За купівлю магазину від імені [PERSON] вона перераховувала кошти від підприємницької діяльності [PERSON] Допитані в суді свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] по суті розглядуваної справи повідомити нічого не змогли, оскільки їм особисто не відомо про обставини набуття спірних обєктів нерухомості у власність сторін. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, думку третіх осіб, дослідивши та проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у позові з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 08.10.2001р. Заїздська сільська рада продала, а [PERSON] купив нежитлову будівлю (приміщення клубу) під номером 5 а по вулиці Київській в с. Петрівське Прилуцького району (а.с. 133). Даній угоді передувало також рішення виконавчого комітету Заїздської сільської ради № 75 а від 27.09.2001р. згідно якого вирішено продати нежитлове приміщення клубу, що по вул. Київській 5а в с. Петрівське Прилуцького району [PERSON] за 3000 грн. (а.с. 149). Тобто відчуження даної спірної нерухомості було відкритим, не завуальованим і сторони мали можливість впливати на перебіг оформлення продажу приміщення клубу. Виходячи з положень ч.2 ст.58 ЦК УРСР (1963 року), що діяла на час укладення договору, якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. У судовому засіданні також не було встановлено порушень вимог статей 224-228 ЦК УРСР (1963 року) при укладенні оскаржуваного договору купівлі-продажу, які б давали підстави для визнання такої угоди недійсною. Також згідно договору купівлі-продажу від 10.07.2008р., посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] продавець Прилуцьке споживче товариство, в особі арбітражного керуючого [PERSON] продало за 13953,50 грн., а покупець [PERSON] прийняв у власність нежитлову будівлю - магазин №23, що знаходиться за адресою: Прилуцький район, с. Петрівське, вул. Київська, 15. За умовами договору (п.3) продаж вчинено за 13953,50 грн., які покупець [PERSON] сплатив повністю до підписання договору, що підтверджується відповідною квитанцією №31 від 10.07.2008р. (а.с.57, 126-135). Більше того покупець та ціна даного обєкта нерухомості були визначені на підставі протоколу про проведення аукціону № 1 від 08.07.2008р., затвердженого Товарною біржою Поліська та ліквідатором Прилуцького споживчого товариства [PERSON] (а.с. 130-131). Про проведення аукціону з продажу нежитлової будівлі - магазину №23 в с. Петрівське, вул. Київська, 15 Прилуцького району 05.06.2008р. було розміщено відповідне оголошення у газеті Біла хата (а.с. 63). За таких обставин продаж спірного нерухомого майна (магазину № 23) проводився публічно на засадах конкуренції шляхом визначення покупця через проведення аукціону та договір купівлі-продажу був нотаріально посвідчений. Визначення покупця проводилось шляхом розміщення оголошення у пресі про проведення аукціону та самим аукціоном. Позивач, як і інші особи мали право на участь у даному аукціоні та можливість придбати будівлю магазину в с. Петрівському по вул. Київській, 15. Тому вимоги позивача щодо заміни сторони у договорі з [PERSON] на [PERSON] є безпідставними. Згідно ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Судом не було встановлено, що при укладенні оскаржуваного договору купівлі-продажу нерухомості були порушені вимоги ст.203 ЦК України, додержання яких є необхідними для чинності правочину. Також із роз»ясень, даних у п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2010 р №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обовязки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Стороною позивача чи показами свідків не було доведено, а судом не було встановлено, що обидві сторони оспорюваних договорів купівлі-продажу діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Так після укладення оспорюваних договорів продавець отримавши кошти втратив будь-яке право на відчужені обєкти нерухомості, а покупець [PERSON] навпаки зареєстрував своє право власності на такі обєкти в КП Прилуцке МБТІ, продовжував орендувати земельні ділянки за відповідними адресами, оформив за собою право власності на інші нежитлові будівлі, розташовані там же (а.с. 9, 58, 99-102, 116-120). Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Також позивачкою не надано доказів того, що спірні нежитлові будівлі були придбані за її, або ж спільні кошти із колишнім чоловіком [PERSON] й у відповідності до вимог ст.60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу. Доводи позивача та посилання на покази свідків, у даному випадку, в силу вимог ст. 59 ЦПК України є недопустими доказами при визнанні договорів купівлі-продажу нерухомого майна удаваними. За таких обставин, коли вимоги позивачки [PERSON] не грунтуються на нормах матеріального права і не доведені доказами по справі, а тому її позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed