Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-10 00:00:00

У листопаді 2009 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача страхову виплату за моральну шкоду в сумі 50 000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що починаючи з 2005 року він працював у ВАТ «Павлоградвугілля» шахта «ім. Сташкова» з повним робочим днем. 20.07.2006 року з ним стався нещасний випадок, що підтверджується актом спеціального розслідування нещасного випадку з тяжкими наслідками, актом про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом. Згідно з довідкою МСЕК, виданої 19.03.2007 року за результатами обстеження йому встановлено відсоток втрати працездатності в сукупному розмірі 50 %. Також, йому встановлена третя група інвалідності. Внаслідок отримання травми йому було завдано великої моральної шкоди, яка виразилася у тому, що він втратив працездатність, став інвалідом, тобто перестав бути повноцінною людиною, він постійно відчуває фізичну біль, стан його здоровя дуже незадовільний, він повинен докладати додаткових зусиль для організації праці та матеріального забезпечення сімї. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. Представник відповідача - [PERSON] акціонерного товариства «Павлоградвугілля» позов не визнав, пояснив, що згідно рішення Конституційного суду України від 27.01.2004 року, передбачене ст. 237-1 КЗпП України і ст. 1167 ЦК України відшкодування моральної шкоди як один зі способів захисту особистих немайнових прав громадян, що відшкодовується особою, яка завдала шкоду, або власником чи уповноваженим органом, не застосовується до осіб, що підлягають обовязковому соціальному страхуванню відповідно до Закону, тому що відшкодування матеріальної та моральної шкоди повинно здійснюватися Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності. Також, представник відповідача просив суд застосувати строк позовної давності. Суд, вислухавши пояснення позивача, доводи представника відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Павлоградвугілля», вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, а саме ксерокопії: акту спеціального розслідування нещасного випадку з тяжкими наслідками ( а.с. 3-11), акту № 17 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (а.с. 12- 15), виписних епікризів (а.с. 17, 19), довідки МСЕК (а.с. 18), трудової книжки [PERSON] (а.с. 20) вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 2005 року позивач знаходився у трудових відносинах із шахтами ВАТ «Павлоградвугілля». 20.07.2006 року з позивачем стався нещасний випадок, що підтверджується актом спеціального розслідування нещасного випадку з тяжкими наслідками, актом про нещасний випадок, повязаний з виробництвом. Згідно первинного висновку МСЕК від 19 березня 2007 року позивачу встановлено 50 % втрати професійної працездатності, позивач визнаний інвалідом третьої групи. Суд вважає, що внаслідок втрати професійної працездатності позивачу завдана моральна шкода, оскільки позивач став інвалідом третьої групи, втратив працездатність, перестав бути повноцінною людиною, позивач повинен докладати додаткових зусиль для організації праці та матеріального забезпечення сімї. Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати позивачем професійної працездатності у звязку з професійним захворюванням, яке виникло у нього на протязі діяльності у ВАТ «Павлоградвугілля», йому спричинена моральна шкода. Згідно п. 1 ст. 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникли у сфері трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Дія положення підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року, яким встановлено обовязок Фонду СС НВ ПЗУ про відшкодування моральної шкоди наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому зупинена на 2006 рік згідно із Законом України від 20.12.2005 року № 3235-ІУ, тобто на час виникнення спірних правовідносин у Фонду відсутній обовязок по відшкодуванню моральної шкоди. Щодо строку позовної давності, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Таким чином, виходячи з положень п. З ч. 1 ст. 268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. А тому, враховуючи, що [PERSON] висновком МСЕК від 19 березня 2007 року встановлено 50 % втрати професійної працездатності, суд вважає, що позивач має право на отримання з відповідача страхової виплати за моральну шкоду. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої їй внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.10.2008 року, позивач має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Тому, вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд виходить з того, що позивач отримав виробничу травму у працездатному віці, що призвело до значних тяжких змін його життєвих звязків, враховуючи ступінь втрати ним професійної працездатності, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин справи, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 5000,00 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача повинні бути стягнуті судові витрати по справі, а саме: судовий збір в розмірі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial