Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-23 00:00:00

[PERSON]. звернувся до суду з позовом до [PERSON]. , зазначивши в ньому, що 24 листопада 2005 року приватним нотаріусом [PERSON] був оформлений договір дарування квартири [ADDRESS] в м. Чернівці. Зазначена квартира належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням по комунальній власності Чернівецького міськвиконкому 29.03.1994 року. Іншого житла в нього не має. Відповідачка, яка є родичкою його покійної дружини і яка на той час хворіла, пообіцяла їм, що буде довічно доглядати, забезпечувати продуктами харчування, оплачувати обов»язкові платежі за квартиру, допомагати у всьому, в тому числі нести витрати на його лікування. У разі виконання цих зобов»язань відповідачка за їх життя набувала права користування і володіння квартирою, а після його смерті розпоряджатися на свій розсуд. За цих умов він погодився підписати договір, текст якого він не читав, вважаючи, що у договорі передбачені права та обов»язкиі права та обов»язки сторін, про які вони домовились з відповідачкою. Відповідачка впевнила його, що вона обізнана в оформленні відповідних документів з нерухомістю в тому йому нічого турбуватись Однак виявилось, що договір має іншій зміст і не передбачає ніяких зобов»яань утримувати його, позбавляє права власності на належне йому житло. Після оформлення договору відповідачка виїхала на своє постійне місце проживання в м. Ковель. З моменту підписання договору і по березень 2007 року, коли вона приїхала і забрала до себе його важкохвору дружину, відповідачка відвідувала їх два рази. Обіцяна систематична допомога виразилася в одному мішку картоплі та декількох банках соління. За своєю хворою дружиною він доглядаав сам, витрати на обов»язкові платежі до квітня 2007 року оплачував виключно сам. Він є інвалідом 3 групи безстроково, з 1975 року перебуває на диспансерному обліку в Чернівецькій обласній психіатричній лікарні. Спочатку йому був встановлений діагноз - прогресивний параліч, а з 1995 року маніакально-депресивний синдром зі збільшеними депресивними фазами, з 1999 року - розлад особистості однобічний. Останній раз він стаціонарно лікувався в психіатричній лікарні з 11 грудня 2006 року по 10 січня 2007 року з діагнозом - розлад особистості та поведінки внаслідок дисфункції головного мозку психопатогенного типу. Він потребує належного догляду, на який він сподівався укладаючи угоду, але якого відповідачка йому не надавала і не надає. Не маючи іншого житла він не мав потреби дарувати його будь-кому, він помилився щодо природи здійснюваного ним правочину, прав та обов»язків сторін. Просить визнати договір дарування від 24 листопада 2005 року квартири [ADDRESS] в м. Чернівці недійсним, таким, що вчинений під впливом помилки. Позивач у справі [PERSON]. помер [INFO] , в зв»язку з чим ухвалою суду від 20 грудня 2007 року провадження у справі було зупинено до залучення до участі у справі правонаступника позивача, який вибув з процесу в зв»язку із смертю. Ухвалою суду від 21 липня 2008 року до участі в справі в якості правонаступника померлого [PERSON]. залучена його рідна сестра - [PERSON]. В судовому засіданні [PERSON] підтримала позовну заяву [PERSON]. в повному обсязі підтвердивши обставини, які в ній викладені, крім цього пояснила, що сама особисто навідувалась до брата, однак із відповідачкою у справі не знайома і раніше її ніколи не бачила, брат їй не говорив про те, що він подарував квартиру племінниці своєї покійної дружини. Відповідачка [PERSON]. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і пояснила, що дійсно 24 листопада 2005 року [PERSON]., який був чоловіком її тітки, подарував їй належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] в м. Чернівці., як дарунок на День Народження. При цьому пояснила, що [PERSON]. наполягав на цьому. Також пояснила, що [PERSON]. хворів на ноги що до його психічних хвороб їй нічого відомо не було. Після того, як відбувся договір дарування, який був посвідчений в нотаріальній конторі, [PERSON]. та його дружина (її тітка) залишились проживати в квартирі. Вона допомагала їм продуктами, привозила картоплю, давала гроші на оплату комунальних платежів. В березні 2007 року тітка сильно захворіла і вона забрала її до себе, а в квітні вона померла . Після смерті тітки [PERSON]. залишався проживати в квартирі. Ніякого договору між нею та позивачем щодо його утримання не було. Вона і до укладення договору дарування допомагала йому матеріально та продуктами, і після укладення договору дарування продовжувала допомагати. [PERSON]. наполягав на укладенні саме договору дарування і цей договір був укладений за його ініціативою. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п”ятою та шостою статті 203 ЦК України, які передбачають загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме, що особа, що вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тощо. Згідно вимог ст.. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилися щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Помилка - це спотворене уявлення особи про обставини, що дійсно мають місце. Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови у справах про визнання правочинів недійсними під помилкою треба розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб»єкта, предмета або інших істотних умов правочину, яке вплинуло на її волевиявлення і за відсутності якої за обставинами справи можна вважати, що правочин не був би укладеним. Згідно ч.1 ст. 229 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов»язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Наслідком визнання недійсним правочину, укладеного внаслідок помилки є двостороння реституція. Згідно цих вимог закону судом встановлено, що дійсно 24 листопада 2005 року був укладений договір дарування квартири [ADDRESS] в м. Чернівців, належної [PERSON], згідно якого він подарував її відповідачці [PERSON] . При укладенні договору дарування квартири позивач, будучи особою, яка потребувала лікування та належного догляду, що підтверджується свідоцтвом про інвалідність та довідками психіатричної лікарні, з яких видно, що позивач перебував на диспансерному обліку в Чернівецький обласній психіатричній лікарні з 1975 року, хворів на ряд психічних хвороб, а саме на прогресивний параліч, маніакально-депресивний синдром зі збільшеними депресивними фазами, а з 1999 року на розлад особистості однобічний, бажав отримувати від відповідачів необхідну допомогу по утриманню квартири, по його утриманню та догляду за ним. Факт необхідності надання позивачу допомоги у вигляді харчів та грошей на утримання квартири в судовому засідання не заперечувала і сама відповідачка, яка після оформлення договору дарування фактично не вступила у володіння та користування своєю власністю, договір дарування зареєструвала майже через рік - 09.09.2006 року, надавала [PERSON] допомогу у вигляді харчів та грошей, відвідуючи його декілька разів на рік. Така поведінка відповідачки щодо її майна у вигляді квартири, що була подарована позивачем, підтверджує позицію позивача щодо умов укладеної угоди, тобто що майно має перейти їй після його смерті, а до його смерті вона має надавати йому допомогу. Судом встановлено, що іншого житла, крім подарованої квартири позивач не мав. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON]. підтвердили в судовому засіданні, що при спілкуванні з [PERSON]. їм стало відомо про те, що [PERSON]. підписував у нотаріуса якісь папери на квартиру, щоби якісь люди його доглядали. Крім цього зазначені свідки підтвердили неадекватну поведінку позивача, його безпричинні емоційні спади та підйоми. Покази свідка [PERSON]. щодо розповіді [PERSON]. про подаровану [PERSON] квартиру оцінюються судом критично, бо останній є двоюрідним братом відповідачки, тобто зацікавленою особою. Покази свідка [PERSON], таксиста, який підвозив відповідачку та позивача до нотаріуса, і при цьому мав розмову із чоловіком старшого віку якого відвозив до нотаріуса, а потім на вул.. Червоноармійську, з приводу того, що останній подарував квартиру [PERSON] також не можуть бути свідченням волевиявлення [PERSON]. щодо відчуження квартири на користь [PERSON]., так як ні прізвища, ні ім»я чоловіка, який це розповідав, свідок не знає. Після укладення договору дарування [PERSON]. продовжував проживати в квартирі, вважав її своєю власністю, був в ній зареєстрований, самостійно сплачував до весни 2007 року всі комунальні платежі, як учасник бойових дій оформив пільгу по оплаті телефону, звертався в «Чернівцігаз» з приводу заміни газової плити. Таким чином суд вважає, що у позивача не було дійсного волевиявлення на укладення договору дарування, він помилявся щодо обставин та наслідків договору дарування, зокрема що за укладеною угодою він позбавляється права власності на квартиру. Про вказане свідчать обставини, за яких було укладено договір дарування, відсутність у позивача наміру при житті передати квартиру у власність відповідачки, користування нею і здійснення всіх дій по її утриманню та оплат комунальних послуг після укладеного договору дарування, повідомлення знайомим про те, що він підписав у нотаріуса якийсь папір, але який він не знає. При нотаріальному оформленні договору [PERSON]. не був належним чином ознайомлений з його змістом, вголос договір йому зачитаний не був, як пояснила нотаріус [PERSON] сторони самостійно ознайомлювались із змістом договору., а [PERSON]. в позові зазначає, що не читав тексту договору. Показання свідка [PERSON], нотаріуса, яка посвідчувала договір дарування та пояснення відповідачів щодо цих обставин та роз»яніння наслідків укладення договору дарування квартири є суперечливими, а тому не можуть бути достовірними. На думку суду позивач помилявся укладаючи договір дарування щодо його наслідків, а саме в тому, що у набувача за договором дарування право власності виникає з часу передачі речі (квартири) або документу, що посвідчує право на неї. Крім цього п.8 цього договору містить в собі неправдиву інформацію щодо того, що обдарована ([PERSON].) прийняла вказану в договорі квартиру у дарунок до підписання договору. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що позивач [PERSON]. уклав договір дарування внаслідок помилки, що має істотне значення, тому на підставі ст.229 ЦК України договір дарування слід визначити недійсним,, забов»язавши [PERSON]. повернути квартиру правонаступнику позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved