Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргута моральної шкоди, позовні вимоги обґрунтовував наступним. 05.12.2001 року позивач надав у борг [PERSON] гроші у розмірі 26500 гривен, що складає еквівалент 5000 доларів США, про що був кладений та нотаріально посвідчений договір займу, строк повернення боргу 05 грудня 2006 року. [PERSON] зобовязався повертати борг щомісячно частками по 83,33 доларів США. Але з часу укладання договору займу відповідач ніяких виплат не проводив та борг не повернув. 21.06.2008 року позивач направляв на адресу відповідача вимогу про розрахунок по договору займу в повному обсязі. 06.10.2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] на адресу [PERSON] була направлена заява [PERSON] про несплату [PERSON] боргу в сумі 26500 грн. Відповідач [PERSON] не виконав зобовязання по договору займу та борг не повернув. Також позивач зазначав, що в результаті поведінки відповідача йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає в приниженні гідності, втрати довіри до друзів, а також позбавленні можливості користуватися грошима. Позивач просив стягнути з відповідача суму боргу по договору займу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в розмірі 68223, 17 гривен та моральну шкоду в сумі 5000 гривен, а також судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позв задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, при цьому пояснив, що згідно договору позики від 05.12.2001 року [PERSON] отримав суму 5000 доларів США, з віддачею щомісячно по 83,33 доларів США до 05.12.2006 року. До 05.01.2002 року [PERSON] повинен був заплатити 83, 33 доларів США (по курсу НБУ) і 05.01.2002 року позивач мав право звернутися до нотаріуса про накладання виконавчого надпису або до суду. Представник відповідача вважав, що саме з цього дня йде строк позовної давності 3 роки на суму 83, 33 доларів США. На підставі того, що позивачем строк позовної давності був пропущений, просив в позові відмовити. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05.12.2001 року сторони уклали нотаріально посвідчений договір займу, згідно умов якого [PERSON] надав у борг [PERSON] гроші у розмірі 26500 гривен, що складає еквівалент 5000 доларів США строком до 05 грудня 2006 року (а.с. 5). В судовому засіданні представник відповідача підтвердив факт укладання вказаного договору та отримання відповідачем грошей. Статтєю 1049 ЦК України встановлено, що позичальник повинен повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо в зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню в цей термін. Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Твердження представника відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності судом до уваги не приймаються, оскільки такі твердження не ґрунтуються на законі. Так, відповідно до п. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання початок перебігу строку позовної давності починається зі спливом строку виконання. Строк виконання зобовязання за договором займу від 05.12.2001 року встановлений цим договором та закінчується 05 грудня 2006 року. Статтею 257 ЦК України встановлений строк позовної давності в три роки. Позивач звернувся до суду 27 жовтня 2009 року, тобто в межах строку позовної давності. Також судом не приймаються до уваги твердження представника відповідача про те, що 05.01.2002 року позивач мав право звернутися до нотаріуса про накладання виконавчого надпису або до суду, тобто коли відповідач перший раз не сплатив частку боргу. Позивач дійсно мав право звертатися до суду з позовом про розірвання договору позики з підстав неналежного виконання договору відповідачем, але це є його правом, а ні обовязком. Згідно п.2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частина 1 ст. 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, позивач скористався своїм правом та звернувся до суду за захистом своїх прав після спливу передбаченого договором строку виконання зобовязання. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов'язання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором чи законом. Згідно ст. 533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане в гривнях. Договором займу від 05.12.2001 року встановлено, що позивач надав відповідачу гроші в сумі 26500 гривен. Суду не надано жодних доказів на підтвердження передачі позивачем чи отримання відповідачем грошей в іноземній валюті. Відповідно до довідки Головного Управління статистики у Харківській області від 19.03.2010 р. №12-25/219 за період з 05.12.2008 року по лютий 2010 року індекс споживчих цін (індекс інфляції) становив 1, 676 рази. Суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення на його користь з відповідача суми заборгованості підлягають задоволенню частково. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 44414 гривен, а також 3% річних від простроченої суми, що складає 2583, 75 гривні. Всього підлягає стягненню сума 46\~997 гривні 75 копійок. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Позивачем не надано доказів на підтвердження спричинення йому діями відповідача моральної шкоди. Договором займу відшкодування моральної шкоди не передбачено. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 469 грн. 97 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial