Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-27 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідача про виділ в натурі частки із спільної часткової власності. Позивачка посилається на те, що на підставі договору дарування від 14.11.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Іванківського районного нотаріального округу [PERSON] у її власності перебувають 2/3 частини нежилого приміщення, яке знаходиться в с. Кухарі Іванківського району по вул. Заводській, 1а. Площа належної їй частини будівлі становить 74,2 кв.м. Співвласником цього нежилого приміщення є відповідач, якому належить 1/3 його частина площею 36,73 кв.м. [PERSON] є власником своєї частки на підставі судового рішення. Позивачка та відповідач мають бажання виділити свої частки із спільної часткової власності в натурі, проте не можуть досягти домовленості з відповідачем щодо розміру цих часток та конкретних приміщень, які підлягають виділу із спільної часткової власності в їх приватну власність. Фактично на даний час відповідач користується приміщеннями, позначеними в інвентаризаційній справі на будівлю під № 3, 4, 5. Загальна площа цих приміщень становить 40,7 кв. м, тобто більше, ніж частка відповідача у спільній власності на 3,97 кв.м. Позивачка згодна на виділ йому саме цих приміщень , проте з виплатою їй грошової компенсації втраченої нею частки у майні. Експертною оцінкою вартості частки позивачки встановлено, що вартість 74,2 кв. м його площі становить 7410 грн., тому компенсація за 3,97 м.кв. становить 396 грн. 46 коп. Таке відшкодування він має зробити до винесення судом рішення у справі. Позивачка просила провести поділ спірного приміщення, виділивши їй у приватну власність приміщення, позначені в Інвентаризаційній справі під № 1 площею 23,6 м.кв., № 7 площею 22,5 м.кв., № 2 площею 18,8 м.кв. та № 6 площею 4,6 м.кв., відповідачу - приміщення № 3 площею 18,6 м.кв., № 4 площею 17,4 м.кв., № 5 площею 4,7 м.кв. з виплатою позивачці грошової компенсації за втрачену частку у розмірі 396 гн. 46 коп. У судовому засіданні представники позивачки позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені вище. Від позовних вимог щодо стягнення грошової компенсації за втрачену частку представники позивачки відмовились. Відповідач та його представник позовні вимоги визнав частково, вважаючи, що має право ще і на інші приміщення, а позивачка має право лише на одне - зазначене під № 7 площею 22,5 м.кв. та заперечував проти виплати компенсації позивачці. При цьому зазначив, що вони не згодні з попередніми рішеннями судів, хоч вони і набрали законної сили. Суд, вислухавши сторони, вивчивши надані суду докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що відповідно до рішення суду від 13.12.2007 року за [PERSON] визнано право власності на спадкове майно, а саме 2/3 частини домоволодіння площею 91 м.кв. колишньої ветеринарної дільниці, розташованої за адресою с. Кухарі Іванківського району Київської області по вул. Заводській, 1а. ( а.с. 69 справа № 2-1048 за 2007 рік. Рішення набрало законної сили. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 29.07.2009 року [PERSON] відмовлено у перегляді рішення за ново виявленими обставинами). [PERSON] зареєструвала в БТІ своє право власності на зазначене майно. 27.03.2009року нею укладено договір дарування, за яким належне їй майно ( 2/3 частини нежилого приміщення площею 74,2 м.кв.) вона подарувала своїй дочці - [PERSON]. Договір зареєстрований в БТІ 22.12.2008 року ( а.с.5). Форма власності - приватна спільна часткова ( а.с. 6). 27.03.2009 року позивачкою отримано дозвіл Кухарської сільської ради на реконструкцію спірного нежилого приміщення в житловий будинок, відповідно до проекту реконструкції цього приміщення ( рішення № 10 від 27.03.2009 року) ( а.с.15). 26.03.2010 року рішенням виконкому Кухарської сільської ради № 17 позивачці надано дозвіл на поділ приміщення бувшої ветдільниці у двоквартирний будинок (а.с.40) За [PERSON] відповідно до рішення суду від 14.10.2008 року визнано право власності на 1/3 частину цього домоволодіння ( а.с.5-7 справа №2-7/10). Рішення не оскаржувалось і набрало законної сили. Реєстрація права власності в БТІ проведена не була. Відповідно до зазначених вище рішень Іванківського районного суду фактично визнано право власності [PERSON] на 2/3 частини та [PERSON] - на 1/3 частину домоволодіння, розташованого в с. Кухарі по вул. Заводській, 1а. Щодо визначення у рішенні суду ( справа № 2-1048/2007) метражу належної [PERSON] 2/3 загальної площі домоволодіння, слід зазначити, що як вбачається матеріалів справи інвентаризаційна справа органами БТІ на час розгляду справи у суді не була виготовлена, і сторони у судовому засіданні надали виготовлену та погоджену ними ж схему домоволодіння, яка за метражем відрізняється від площі, зазначеній при виготовленні органами БТІ інвентаризаційної справи. Проте, із зазначеної план-схеми, виготовленої сторонами, чітко вбачається, що [PERSON] залишилися три приміщення, відділені на цій схемі. Зокрема, і спірне приміщення, позначене в плані інвентаризаційної справи під № 5 площею 4,7 м.кв ( близькі до оригіналу і розміри, вказані на схемі, виготовленій сторонами 13.12.2007 року: довжина кімнати у схемі зазначена - 4,69 м ( в плані 4,68 м), розміри коридору у схемі 2,70 х 1,70 м ( у плані 1,75 х 2,70 м). Тим більше, що саме через цей коридор по плану здійснюється вхід і вихід до інших приміщень, які використовуються [PERSON] і відповідають його частці - 1/3 . Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦК України «обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній ... справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Тому суд вважає, що не підлягають доказуванню розміри часток сторін у домоволодінні, встановлені рішеннями Іванківського районного суду , а саме : [PERSON] 1/3 частини, а [PERSON] ( за договором дарування [PERSON]Г.)- 2/3 частини домоволодіння. І посилання представника відповідача на незгоду з рішеннями суду, які набрали законної сили не грунтуються на законі, навпаки суперечать ст. 61 ЦПК України. Спір виник щодо площі кожного у домоволодінні, оскільки при винесенні первинного рішення по справі [PERSON] 13.12.2007 року був відсутній складений органами БТІ план будинку. Згідно даних інвентаризаційної справи загальна площа спірного нежилого приміщення становить 110,2 м.кв. Відповідно розмір ідеальної частки - 1/3 відповідає 36,7 м.кв., 2/3 - 73,5 м.кв. Позивачка просить виділити в натурі їх приміщення, позначені в інвентаризаційній справі під № 1, 2, 6, 7 - загальна площа яких становить 69,5 м.кв. ( на 4 метри менше ідеальної частки). Позивачка по справі, а раніше її представник [PERSON], будучи власником 2/3 частини вказаного нежитлового приміщення, намагалися вирішити спір щодо користування вказаним майном із відповідачем в добровільному порядку, а також шляхом звернення з позовом до суду, однак останній не погодився в добровільному порядку провести поділ вказаного майна, чим фактично позбавив позивачку права належним чином користуватися належним їй майном, враховуючи невизначеність в натурі приміщень, які належать кожній стороні та наявність спору щодо права власності на деякі з них. У силу положень ст. ст. 21 , 24 , 41 Конституції України , ст. ст. 319 , 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Суд враховує, що фактично предметом спору є домоволодіння, яке відповідачем використовується для житла, позивачка також отримала рішення сільської ради щодо перепрофілювання своєї частини на житлову., а отже на це домоволодіння мають поширюватися «Державні будівельні норми України. Будинки і споруди. Житлові будинки. ДБН В.2.2-15-2005» затверджені Наказом Державного комітету з будівництва та архітектури України № 80 від 18.05.2005 року. Згідно до розяснень Пленуму Верховного суду України викладених в Постанові №7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Фактично частина спірного будинку використовувався як житло відповідачем, а інша його - нежитлова частина - позивачкою. Дане приміщення, як вбачається з по етажного плану фактично має два входи, розташовані в приміщеннях під № 5 та під №7. Відповідно до п. 2.21 ДБН В.2.2-15-2005 одноквартирний (односімейний) житловий будинок і квартиру у багатоквартирному житловому будинку слід проектувати, виходячи з умови їх заселення однією сім'єю, а згідно до 2.24 даних Норм площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі повинна бути не меншою 15 кв.м, в інших квартирах - не менше 17 кв.м. Мінімальна площа спальні на одну особу - 10 кв.м, на дві - 14 кв.м. Мінімальна площа кухні в однокімнатній квартирі - 7 кв.м, у двох та більше кімнатних - 8 кв.м. Мінімальна площа робочої кімнати або кабінету -10 кв.м. Запропонований позивачкою варіант поділу житлового будинку між співвласниками не порушує вказані вище будівельні норми. Як зазначено вище, в коридорі, який позивачка вважала належним собі і вимагача сплати компенсації за нього, розміщено вхід до приміщень, які фактично займає відповідач, і під час слухання справи у 2007 році, сторони фактично домовилися про те, що це приміщення використовується відповідачем, про що було зазначено вище та що підтверджується письмовими матеріалами справи, складеною 13.12.2007 року сторонами схемою домоволодіння. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочносте й мають рівні права. Згідно з вимогами ч. 4 і 5 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки, що є у спільній частковій власності. Таким чином суд приходить до висновку, що позивачка, як власник 2/3 частини нежитлової будівлі по вул.. Заводській, 1а в с. Кухарі Іванківського район у Київської області у відповідності до вимог ст. ст. 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358, 364 ч.1 ЦК України має право на виділ своє частки в натурі. Тому суд вважає за необхідне провести поділ вказаної нежитлової будівлі між її співвласниками виділивши позивачці , як власнику 2/3 частини спірного домоволодіння, в натурі приміщення, позначені в інвентаризаційній справі під № під № 1 площею 23,6 м.кв., № 7 площею 22,5 м.кв., № 2 площею 18,8 м.кв. та № 6 площею 4,6 м.кв. Оскільки відповідач не зареєстрував в органах БТІ своє право власності на 1/3 частину приміщення ( згідно з рішенням суду) і не заявляє вимог виділення його частини в натурі, позивачка не підтримує своїх позовних вимог в частині виділення приміщень відповідачу, суд цього питання і не вирішує.

Outcome: partial