Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визначення порядку користування земельною ділянкою посилаючись на те, що вона є власником ? частини домоволодіння по провул. Український, 7в м. Полтава. Земельна ділянка на якій розташований житловий будинок з господарськими спорудами перебуває у спільному користуванні сторін, проте порядок користування не визначений, а тому звернулась до суду з позовом щодо визначення порядку користування земельною ділянкою відповідно до 2 варіанту висновку судово-технічної експертизи № 84-09 від 18.08.2009 року . Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом в якому посилався на встановлений з 1969 року фактичний порядок користування земельною ділянкою, який склався між попередніми власниками та на підтвердження такого порядку встановлений на подвір»ї паркан. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги , пославшись на викладені в позовній заяві обставини та просила позов задовольнити. Зустрічні позовні вимоги не визнала та пояснила, що без її відому у 2008 році була встановлений паркан у подвір»ї, ніякої згоди на проведення цих робіт вона не надавала. Фактичний порядок користування не встановлювався, просила відмовити у задоволенні позову. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала та доповнила, що відповідно до вимог законодавства у користування позивачу та відповідачу необхідно виділити по ? частини земельної ділянки. Зустрічні позовні вимоги не визнала та пояснила, що відповідачем [PERSON] не наданий суду письмовий договір про встановлення порядку користування земельною ділянкою. Встановлений паркан у подвір»ї буд. 7 по пров. Український м. Полтави без відому позивача , без її погодження та є порушенням її прав, оскільки перешкоджає доступу до частини будинку ,проведення робіт по утриманню будинку, що є також і порушенням норм ДБН. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що з 1969 року склався порядок користування земельною ділянкою та була встановлена огорожа на подвір»ї, відповідно до якої у його користуванні знаходиться 825 м кв, а у користуванні позивача [PERSON] 490 м кв. Просив відмовити у задоволенні позову [PERSON], свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до фактичного користування, яке склалось на протязі 40 років. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив їх задовольнити , встановити порядок користування земельною ділянкою , відповідно до варіанту №1 експертизи, а саме який фактично склався на протязі 40 років. Щодо наявності такого порядку свідчить паркан, який розділяє подвір»я. Заперечував щодо акту встановлення та погодження меж землекористування, який надала позивач, оскільки в ньому підпис [PERSON] не відповідає її підпису. Представник Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради покладається на розсуд суду щодо вирішення спору. Суд, заслухавши сторони, їх представників, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенні, зустрічні позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено , що позивач [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.10.2003 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.08.2005 року є власником ? частини житлового будинку з господарськими будівлями № 7 , що знаходиться по пров. Українському м. Полтави Відповідач [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом є власником іншої ? частини цього ж домоволодіння. Згідно рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради № 580 від 20.07.1953 року площа земельної ділянки на якій розташоване спірне домоволодіння складає 1\~311 м кв. [PERSON] та [PERSON] не є власниками земельної ділянки, є землекористувачами. Відповідно до ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Пленум Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 „ Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ у підпункті ґ) пункту 18 зазначив, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК України до набувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після ж 31 грудня 2001 року право власності на земельну ділянку або її частину може переходити відповідно до ст. 120 ЗК України на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди, укладеного відповідно відчужувачем або набувачем. В разі переходу права власності на будівлю та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх. Якщо за договором про відчуження жилого будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ті її частини, одна з яких зайнята жилим будинком, будівлею чи спорудою, а інша необхідна для їх обслуговування. Як встановлено судом, позивач [PERSON] набула право власності на ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарських побудов, що знаходяться в місті Полтава, пров. Український,7 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, відповідач [PERSON] набув право власності на ? частину домоволодіння згідно свідоцтва про право на спадщину за законом . Тому суд приходить до висновку, що право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, а саме: [PERSON] ? частина, [PERSON] ? частина . Відповідно до ч.1 статті 60, ч.1 ст. 131 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених законом, Сторони зобов»язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Суд вважає безпідставним посилання відповідача [PERSON] на наявність домовленості про встановлення порядку користування ділянкою та проведення фактичного розподілу, встановлення огорожі на подвір»ї, оскільки суду не надано такої письмової угоди щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою на який посилається відповідач [PERSON] Крім того, в технічних паспортах від 28.10.1977 року, 26.09.2003 року , які видавались на домоволодіння по пров. Український, 7 м. Полтави огорожа, на яку посилається позивач ,як таку , що встановлена з 1969 року відсутня. Така огорожа має місце у технічному паспорті, що виданий 07.11.2008 року. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що неодноразово з 1985 року бувала на подвір»ї по пров. Українському, 7 м. Полтави, подвір»я не було перегороджене, прохід був вільний. Паркан побачила у травні 2009 року. За цих обставин, судом не можуть бути прийняті пояснення свідка [PERSON], який пояснив, щодо встановлення паркану у даному володінні в кінці 1980 років. З рішення Київського районного суду м. Полтави від 22.01.1971 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення з квартири та по зустрічному позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на ? частину будинку вбачається наявність спору щодо домоволодіння по пров. Український,7 м. Полтави між попередніми власниками, що також дає підстави суду вважати щодо відсутності домовленості у користуванні земельною ділянкою. Що стосується акту встановлення та погодження меж землекористування , який не визнається відповідачем [PERSON], то вказаний акт встановлює та погоджує в натурі межі земельної ділянки по пров. Українському, 7 м. Полтави з суміжними земельними ділянками , а не між власниками домоволодіння, яке розташоване на цій ділянці. Зазначеним актом не встановлено жодного порядку користування стронами спірною земельною ділянкою. Крім того, за результатам обміру фактичний розмір вказаної земельної ділянки складає 1\~315 кв.м. Також порядок встановлення користування земельною ділянкою на якому наполягає відповідач [PERSON] не відповідає ідеальним долям співвласників, позбавляє позивача можливості утримувати належну їй частину будинку. Посилання представнка відповідача на застосування п. 21 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 року , не може бути взятий судом до уваги, оскільки він стосується тих випадків, коли жилий булинок було поділено в натурі. Суд вважає за необхідне визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до варіанту № 2 висновку № 84-09 від 18.08.2009 року судово-технічної експертизи ), за яким [PERSON] виділяється в користування земельна ділянка площею 657,5 м2 , що на плані зафарбована в червоний колір, [PERSON] виділяється в користування земельна ділянка площею 657,5 м2, що зафарбована на плані в синій колір. При визначенні варіанту № 2 суд враховує, що даний варіант відповідає ідеальним часткам співвласників домоволодіння, надає можливість для нормального користування будинком , здійснення догляду за ним, та є таким , що унеможливить суперечки між сторонами . Відповідно до ст. ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], з відповідача [PERSON] на користь позивача за первісним позовом підлягають стягненню 600 грн. вартість за проведення експертизи, 16 грн. судових витрат, 1\~000 грн. витрат на правову допомогу, а всього 1\~616 грн.

Outcome: approved