Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди по 82,10 грн з кожного та моральної шкоди про стягнення 10000 грн. з кожного, в результаті злочину. У ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та поставив питання про солідарну відповідальність відповідачів. У судовому засіданні представник позивача позов суду пояснила, що 07.12.2007 року сумісними протиправними хуліганськими діями відповідачів [PERSON] було спричинено легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоровя. Потерпілий переніс сильні фізичні страждання та переживання у звязку з безпідставними протиправними діями відносно нього, а також тяжкими наслідками у вигляді необхідності стаціонарного лікування, головних болей, якими супроводжується зміна погодних умов. Відповідачами витрати були відшкодовані частково на лікування та проїзд. Моральна шкода відшкодована не була. Загалом позивач оцінює моральну шкоду у 40000 гривень, а витрати по справі на поїздки в судові засідання та витрати на отримання довіреності для представництва складають 328,26 гривень, які і просить стягнути з відповідачів солідарно. Відповідач [PERSON] у ході розгляду справи позов визнав частково. Розмір матеріальної шкоди визнав у повному обсязі розмір моральної шкоди просив зменшити до 1000,00 гривень з урахуванням того, що не має постійної роботи. Відповідач [PERSON] у ході розгляду справи позов не визнав. Суду пояснив, що у нього не має коштів на відшкодування шкоди, заявленої позивачем, оскільки у нього відсутні доходи і він не має роботи. Хоча факт спричинення ними потерпілому моральної шкоди визнає. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 18.01.2010 року позов не визнав. Пояснив, що має дитину, яку необхідно утримувати, а грошей на відшкодування шкоди немає. Він частково визнав. Згідно заяви відповідача [PERSON], який відбуває покарання у виправному центрі, заявлений позов він визнав частково в сумі 1000 гривень. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що вироком Цюрупинського районного суду від 05.03.2009 року [PERSON], було засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України та ч. 2 ст. 296 КК України, [PERSON] за ч. 2 ст. 296 КК України та [PERSON] за ч. 2 ст. 295 КК України. [PERSON] був звільнений від кримінальної відповідальності у звязку з амністією постановою Цюрупинського районного суду від 02.02.2009 року і провадження кримінальної справи в частині обвинувачення [PERSON] за ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 296 КК України було закрито. Вироком Цюрупинського районного суду встановлено, що відповідачами було вчинені хуліганські дії відносно [PERSON], якими потерпілому спричинено легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя у вигляді струсу головного мозку, забійної рани голови, та відповідно спричинено моральну шкоду. Моральна шкода позивачем оцінена у 40000, 00 гривень. Понесені витрати по справі в сумі 328,26 гривень позивачем вказані як матеріальна шкода. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167, ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди відповідно до положень ст.. 23 ЦК України визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Одного з відповідачів [PERSON] постановою Цюрупинського районного суду від 02.02.2009 р. звільнено від кримінальної відповідальності , але відповідно до Закону України «Про амністію» від 12.12.2008 року застосування амністії не звільняє особу від обовязку відшкодувати спричинену шкоду. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди у звязку з пошкодженням здоровя в результаті злочину повною мірою підтверджено матеріалами кримінальної справи та частково визнано відповідачами. Таким чином, з урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що позивач, як потерпілий від злочину, має право на моральне відшкодування. При цьому суд виходить з обставин спричинення йому тілесних ушкоджень, протиправність дій винних осіб по відношенню до потерпілого, які безпідставно, діючи з хуліганських мотивів із особливою зухвалістю побили потерпілого, враховує тяжкість та тривалість перенесених позивачем фізичних та моральних страждань у звязку із ушкодженням здоровя, враховує тимчасове порушення звичного життєвого ритму потерпілого через госпіталізацію. Разом з тим, заявлену позивачем суму відшкодування суд вважає такою, що не відповідає спричиненим позивачеві моральним та фізичним стражданням і розмір якої є значно завищеним і таким, що не відповідає тяжкості спричиненої моральної шкоди. Суму морального відшкодування суд визначає у розмірі 4000, 00 гривень і вважає її достатньою та відповідною тяжкості спричинених тілесних ушкоджень. Сума відшкодування підлягає стягненню в солідарному порядку, виходячи з того, що вироком відповідачі визнані винними у спільному заподіянні потерпілому тілесних ушкоджень (ст.. 1190 ЦК України). Заперечення проти позову відповідачів [PERSON]М та [PERSON] з підстав того, що у них немає реальної можливості відшкодувати моральну шкоду, суд до уваги прийняти не може, як такі, що не базуються на законі. Окрім того, позивачем предявлено вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя. Із письмових доказів на підтвердження позову в цій частині вбачається, що позивачем фактично предявлено вимоги щодо відшкодування судових витрат, які не являються шкодою в розумінні статті 1166 ЦК України, оскільки становлять фактично витрати позивача на поїздки до суду та на посвідчення довіреності на імя представника для участі у справі. Тому, вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не підлягають, однак понесені позивачем витрати на суму в 328,26 гривень, що відповідачі визнали, підлягають стягненню з них в рівних частинах відповідно до положень ст.ст. 85,89 ЦПК України. Витрати по сплаті збору та коштів з ІТЗ також належить віднести на відповідачів у рівних частинах.

Outcome: partial