Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-09 00:00:00

позивачі звернулися до суду із позовом про визнання за ними права власності у порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, що знаходиться по вулиці Калиновій за №21 в селі Соснівці Малинського району та належав їхньому батькові [PERSON], який помер 10 жовтня 2005 року. В обгрунтування позову зазначили, що покійний батько склав на їх імя заповіт на все належне йому майно. Вони своєчасно звернулись до нотаріальної контори, отримали свідоцтва про право на спадщину на інше майно, але отримати свідоцтво про право на спадщину на жилий будинок не можуть через те, що за життя батьком не були оформлені на нього правовстановлюючі документи. У судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги та збільшили їх. Крім визнання за ними права власності на спадкове майно просять встановити факт володіння будівлею та користування земельною ділянкою площею 0,70 га, на якій розташований житловий будинок з надвірними будівлями в селі Соснівка Малинського району Житомирської області по вулиці Калиновій за №21, з 1947 року їхнім батьком [PERSON]. Просять позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради у судове засідання не зявився. Подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах заявлених позовних вимог суд визнає, що позов не підлягає задоволенню. З матеріалів справи убачається, що [PERSON] помер 10 жовтня 2005 року (а.с.8). Рішенням Малинського районного суду від 21 серпня 2006 року встановлено, що позивачі являються його дітьми (а.с.26). За життя він склав заповіт на користь своїх дітей - позивачів у справі, яким заповів все належне йому майно, (а.с.35). При посвідченні заповіту відповідно до положень п.34 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконкомів сільських Рад від 25.08.1994 року від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається. Статтею 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За положенням ст.317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Судом встановлено, що на будинок, у якому проживав батько позивачів, за його життя за ним не було визнано у встановленому порядку право власності та не видано свідоцтво про право власності. Відповідно до п.17 постанови ПВС України від*31.03.95р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. Крім того відповідно до ч.4 ст.25 Цивільного кодексу України правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відтак наявність заповіту [PERSON] на належний йому будинок у даному випадку правового значення не має. За наведених обставин вимоги щодо встановлення факту володіння будівлею та користування земельною ділянкою батьком позивачів [PERSON] з 1947 року задоволенню не підлягають. Доводи позивачів про те, що згідно погосподарських книг за 1953-1955, 1955-1957 роки у спадковому будинку проживала вся родина, а за 2001-2005 роки батьки позивачів (а.с.22-25) і будинок був побудований у 1947 році є безпідставні. В архівному відділі Малинської районної державної адміністрації та Державному архіві Житомирської області документів, які б свідчили про виділення [PERSON] земельної ділянки під забудову не виявлено (а.с.49,50). Відповідно до п.117 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 18 червня 1994 року №18/5 у разі, коли до складу спадкового майна входить жилий будинок та інше нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки) державний нотаріус вимагає правовстановлюючий документ та довідку-характеристику БТІ. В переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація будинків та домоволодінь, відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої Мінкомгоспом УРСР 31 січня 1996 року, не передбачено витягів з погосподарських книг. Оскільки суд визнає недоведеними вимоги позивачів про встановлення факту володіння будівлею та користування земельною ділянкою площею 0,70 га спадкодавцем [PERSON],а визнання за ними права власності як за спадкоємцями за заповітом на цей будинок є похідними від вирішення питання про право власності спадкодавця, в позові слід відмовити.

Outcome: dismissed