Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-01 00:00:00

У жовтні 2009 року [PERSON] звернулася до суду із згаданою позовною заявою, в якій просить зобовязати [PERSON] не чинити їй перешкод в здійсненні її права власності на квартиру [ADDRESS] та знятися з реєстрації за цією адресою (а.с.5). Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником згаданої квартири. Після припинення подружніх відносин, відповідач в квартирі не проживає, і не несе будь-яких витрат по утриманню житлового приміщення. В грудні 2009 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати за ним та позивачкою право власності по 1\\2 частині квартири [ADDRESS]. Надати йому у володіння та користування кімнату житловою площею 16,36 кв.м., з балконом, а [PERSON] ізольовану кімнату площею 17,37 кв.м., кухню, коридор, ванну кімнату і вбиральню залишити у загальному користуванні. Вселити [PERSON] в спірну квартиру, зобовязавши [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] в користуванні квартирою і передати йому ключі від вхідних дверей згаданої квартири (а.с.25). Свої вимоги обґрунтовує тим, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Починаючи з середини жовтня 2009 року позивачка не впускає його до квартири, замінила замки на вхідних дверях, ключів йому не дає. Ухвалою суду від 01 грудня 2009 року зустрічний позов [PERSON] прийнято до спільного розгляду із первісним позовом [PERSON] (а.с.33). В судовому засіданні [PERSON] не заперечуючи тієї обставини, що спірну квартиру було придбано за час шлюбу з відповідачем, наполягала та тому, що вона придбала її за власні кошти і є єдиним власником цього майна. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття, робить неможливим для неї проживання з ним в одній квартирі. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено, що сторони уклали шлюб 10 березня 2000 року (а.с.12). Відповідно до рішення Комсомольського міського суду від 15 вересня 2005 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.39), про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено актовий запис №255 від 06 грудня 2005 року (а.с.13). Спірна квартира, в якій на час вирішення спору значаться зареєстрованими сторони (а.с.9), була придбана в період шлюбу за договором купівлі-продажу, укладеним 18 листопада 2002 року на імя позивачки (а.с.7). Визначаючи характер спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного: Відповідно до положень СК України спірна квартира є обєктом спільної сумісної власності сторін, а їх частки у спільній сумісний власності згідно ст.70 СК України є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Суд не приймає до уваги доводи позивачки про те, що спірну квартиру придбано за її власні кошти, так як цю обставину не підтверджено належними та допустимими доказами. Також не заслуговують на увагу твердження [PERSON] про пропуск відповідачем строку позовної давності для вимог про визнання за ним права власності на частку спірної квартири, яка вважає, що такий строк слід обчислювати з часу розірвання шлюбу між ними в 2005 року, оскільки згідно зі ст.72 СК України та ст.261 ЦК України в основу вирішення цього питання слід брати до уваги не час розірвання шлюбу, а факт порушення майнового права, тобто час з якого позивачка перешкоджає відповідачу користуватися квартирою (з жовтня 2009 року). З огляду на викладене, позов [PERSON] в частині визнання за ним права власності на ? частини спірної квартири є обґрунтованим і підлягає задоволенню. В судовому засіданні сторони не заперечували тієї обставини, що в жовтні 2009 року позивачка змінила замки на вхідних дверях згаданої квартири і з того часу не дозволяє відповідачу проживати в ній. Цю обставину також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки як з боку позивача, так і з боку відповідача: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Позивачка [PERSON] просить задовольнити позов, посилаючись на положення ст.386 ЦК України, яка є загальною нормою і визначає засади захисту права власності. Тобто, аналіз викладеного в позовній заяві та пояснення самої [PERSON] дають суду підставу дійти висновку про те, що в даній ситуації відсутній спір про право користування жилим приміщенням, а позивач, звертаючись з вимогою про зняття відповідача з реєстрації, який є співвласником спірного житлового приміщення, тим самим порушує питання про припинення його права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІУ від 11.12.2003 року зняття з реєстрації, за відсутності особистої заяви особи, здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Тобто, зазначений перелік судових рішень, як підстави для зняття з реєстрації, є виключним і розширеному тлумаченню не підлягає. Крім того, ст.2 Закону визначає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. На підставі викладеного, суд вважає, що позов [PERSON] є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. З цих же мотивів суд вважає, що зустрічний позов [PERSON], в частині визнання за ним права власності на ? частку спірної квартири та усунення перешкод в користуванні нею, є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до розяснень, що містяться в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 04.10.1991 р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. Приймаючи до уваги, що відповідно до технічного паспорта (а.с.8) спірна квартира складається з двох житлових кімнат, які не є відособленими, позов [PERSON] в частині встановлення порядку користування приміщеннями квартири задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial