Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-31 00:00:00

28.9.9та 12.11.09 року ці позови заявлено до суду. Під час розгляду справи [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали частково та вимагали зобов»язати [PERSON] та [PERSON] демонтувати залізо- бетонну конструкцію, яка встановлена перед в»їздом до домоволодіння [PERSON] зі сторони домоволодіння [PERSON] та створює перешкоди для заїзду на територію її домогосподарства, стягнути з [PERSON] та [PERSON] судові витрати. Від позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди [PERSON] відмовилася повністю. [PERSON] обґрунтовувала позовні вимоги тим, що заїзд до її домогосподарства та домогосподарства [PERSON] здійснюється через земельну ділянку загального користування і [PERSON] не мають права вчиняти перешкоди у користуванні цим заїздом, як заїздом загального користування. [PERSON] пояснила, що розширити заїзд зі сторони межі її домоволодіння неможливо, так як обвал грунту може потягнути руйнування її гаража, а заїхати на свій город через ворота зі сторони центральної вулиці Леніна вона не має можливості, так як цьому заважають будівлі, що споруджені на подвір»ї. [PERSON] в судовому засіданні позову не визнала та пояснила, що частина земельної ділянки, на якій збудовано заїзд належить їй та її чоловікові [PERSON] та входять до складу 0,45 га., які надані у приватну власність для будівництва і обслуговування будинку та ведення підсобного господарства. [PERSON] пояснила, що заїзд не може бути землею загального користування, так як, отримавши земельну ділянку для будівництва будинку, вони з чоловіком у 1975 році будували власними силами та за власні кошти заїзд до свого домоволодіння і на даний час ця земельна ділянка належить їй на праві власності. [PERSON] під час розгляду справи позову не визнав та надав пояснення аналогічні поясненням [PERSON] [PERSON] та [PERSON] підтримали зустрічний позов частково та пояснили, що земельна ділянка, на якій побудований заїзд до їх домоволодіння належить їм та входить до складу тих 0,45 га, що надано їм у приватну власність, а тому [PERSON] користується їх заїздом незаконно, створюючи їм перешкоди у користуванні ним. [PERSON] пояснила, що крім цього, перешкоди полягають в тому, що ворота домоволодіння [PERSON] розміщені впритул до її горожі та коли вона їх відкриває, то одна частина воріт перекриває їм вхід до домогосподарства ( хвіртку) та не дає можливості відкрити свої ворота для заїзду на подвір»я. В частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди [PERSON] та [PERSON] відмовилися повністю. Вимога щодо стягнення витрат на правову допомогу [PERSON] просила залишити без розгляду, так як на час розгляду справи відсутні документи, що їх підтверджують, хоч такі витрати понесені. [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не визнали та пояснили, що земельна ділянка, на якій знаходиться заїзд до їх домоволодінь не належить [PERSON], а є землею загального користування, а відкриття воріт для в»їзду до свого домоволодіння зі сторони домоволодіння [PERSON], ніяких перешкод у відкритті хвіртки та воріт їх домогосподарства не створюють і це їм не перешкоджає користуватися своєю власністю. Представник Селищенської сільської ради [PERSON] під час розгляду справи пояснив, що [PERSON] зверталася із заявою до сільської ради про надання їй у приватну власність спірної земельної ділянки, на якій знаходиться заїзд до домоволодінь Тарасюк та [PERSON], однак її заява задоволена не була. Згідно листа Селищенської сільської ради вказана земельна ділянка відноситься до земель загального користування. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] перед заїздом до їх домоволодіння залишають свою автомашину, що перешкоджає заїзду та не забирають її на їх прохання. Через ці причини виникають сварки, образи та погрози. Свідок по справі [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що коли [PERSON] наділялася земельна ділянка під будівництво житлового будинку, то заїзду не було. У 1976 р. [PERSON] наймали людей для будівництва заїзду та будували його своїми силами. Свідок [PERSON] пояснив, що заїзд до свого домогосподарства будували батьки своїми силами та весь час підтримували його у належному стані, але тепер [PERSON] заважають ним користуватися. Свідок [PERSON] пояснив, що є проблеми із користуванням заїзду до свого домогосподарства через те, що [PERSON] заважають ним користуватися, хоч будували його за свої кошти. Свідок [PERSON] пояснив, що коли земельна ділянка виділялася [PERSON] під забодову, то заїзду не було. [PERSON] своїми силами будували заїзд. Паламарчук, у якого пізніше [PERSON] купила будинок, участі у будуванні заїзду не приймав. Свідок [PERSON] пояснив, що чув сварку за дорогу між сторонами. Вони викликали представника ДАІ Літинського району. Працівник ДАІ прибирав камінь- перешкоду для заїзду до домоволодіння [PERSON], а [PERSON] вручав документи, які вона відмовилася отримати. З»ясувавши позиції сторін, пояснення свідків, дослідивши докази в справі суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою загального користування задовільнити повністю а позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про зобов»язання не претендувати на заїзд, не чинити перешкод у його використанні та зобов»язання облаштувати для себе окремого заїзду задовільнити частково з таких підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] проживає в [INFO] на вул. Леніна,13. В с. Селищі Літинського району Вінницької області по вул.. Леніна, 13-а проживають [PERSON] та [PERSON] та до своїх домоволодінь вони мають спільний заїзд. Крім цього, [PERSON]юФ. має окремий заїзд до частини свого домоволодіння зі сторони вул. Леніна, що не торкається інтересів [PERSON], однак через вказаний заїзд [PERSON] не має можливості проїхати транспортними засобами на город для здійснення господарської діяльності. В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що спільний заїзд до їх домоволодінь знаходиться на земельній ділянці загального користування, що підтверджується листом Селищенської сільської ради (а.с. 159) та тими обставинами, що [PERSON] звертався до Селищенської сільської ради про надання їй у приватну власність земельної ділянки, на якій знаходиться заїзд біля присадибної ділянки Тарасюк та [PERSON], однак 11.09.2009 року рішенням сесії сільської ради №114 в задоволенні заяви було відмовлено та вказано, що земельна ділянка є спільним заїздом на їх земельні ділянки (а.с. 82). Доводи [PERSON] та [PERSON] а О.І. в тій частині, що заїзд до їх домоволодіння являється їх власністю та входить до складу 0,45 га землі, що їм надана у приватну власність також спростовується рішенням сесії Селищенської сільської ради №114 від 11.09.09 р. (а.с. 82), яким [PERSON] відмовлено у наданні у приватну власність саме цієї земельної ділянки, так як вона є спільним заїздом та викопіюванням (а.с. 32, 61, 161, 165), де зображені земельні ділянки сторін та земель загального користування, що відносяться до земель сільської ради. В судовому засіданні доведено, що [PERSON] самовільно встановили бетонну конструкцію перед в»їздом до домоволодіння [PERSON], що зображено на фотокартках (а.с.40-48, 138-143), що підтверджую доводи [PERSON] про перешкоду заїжджати на своє домогосподарство, тобто користуватися власністю. Оглядом фотокарток (а.с. 40-48, 138-143) також встановлено, що ворота домоволодіння [PERSON] знаходяться впритул до огорожі домоволодіння [PERSON] та при відкритті ворота перекривають вхід (хвіртку) домоволодіння [PERSON] та перешкоджають відкривати ворота для в»їзду на подвір»я, що підтверджує доводи [PERSON] про перешкоди користуватися власністю. Відповідно до ст.. 321 ЦК України право власності є непорушним, Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В судовому засіданні суд дійшов висновку, що сторони перешкоджають у здійсненні ними права користування та розпоряджання своїми домоволодіннями у вищезазначений спосіб, а тому вимоги в цій частині слід задовільнити. Оцінивши доводи та докази в справі, суд вважає, що в задоволення позову [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про зобов»язання облаштувати для себе окремий заїзд, як дозволяє межовий контур садиби слід відмовити з тих підстав, що згідно листа відділу містобудування, архітектури та ЖКГ райдержадміністрації (а.с.164) при розробці грунту при розширенні вказаного заїзду можливий його обвал та руйнування будівлі гаража, що є неприпустимим. Суд критично відноситься до доводів [PERSON], [PERSON] та їх адвоката [PERSON] в тій частині, що проїзд не може належати до земель загального користування, так як згідно довідки (а.с.163) за період з 1988 р. до 2004 р. питання про затвердження земель загального користування на сесіях сільської ради не розглядалися, а тому такі землі не визначені з тих підстав, що спірна земельна ділянка ( заїзд) згідно рішень сільської ради не належить сторонам та іншим особам, а відтак,- належить органу місцевого самоврядування, тобто Селищенській сільській раді, що підтверджує статус землі загального користування. Крім цього, в довідці вказано, що таке питання не розглядалося за період з 1988 до 2004 р., але воно могло розглядатися у період, що не зазначений у довідці, що не є визначальним для вирішення вказаного спору. Враховуючи, що позивачі відмовилися від стягнення моральної шкоди, то в цій частині позовів справу слід закрити, на підставі ст. 174, 205 ЦПК України, що регулюють вказані правовідносини.

Outcome: dismissed