Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-10 00:00:00

Прокурор м. Луцька звернувся в суд в інтересах [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , відділу майна міської комунальної власності Департаменту економіки, ПП [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - [INFO] про часткове скасування рішення [PERSON] № [NUMBER] від [INFO] року, свідоцтва про право власності [PERSON] від [INFO] року та про визнання недійсним договорів купівлі-продажу нежитлового підвального приміщення від 17.03.2006 року та 2.08.2006 року. Свою позовну заяву обґрунтовує тим, що рішенням [PERSON] № [NUMBER] від [INFO] року затверджено перелік нежитлових приміщень, які підлягають приватизації шляхом викупу, до якого включено й нежитлове приміщення за адресою: м. Луцьк, [ADDRESS] площею 35,7 кв.м. На підставі цього рішення [INFO] року видане свідоцтво про право власності [PERSON] на нежитлове підвальне приміщення загальною площею 36,8 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Луцьк, [ADDRESS] , в спільному користуванні приміщення № [INFO] , площею 9,2 кв.м. 17.03.2006 року відділом обліку майна міської комунальної власності укладений договір купівлі-продажу № [NUMBER] п/в, згідно якого підприємець [PERSON] придбав нежитлове підвальне приміщення загальною площею 36,8 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Луцьк, [ADDRESS] . В подальшому вищезазначене підвальне приміщення підприємцем [PERSON] продано [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від [INFO] року. Крім того, рішенням виконкому [PERSON] № [NUMBER] від [INFO] року дозволено [PERSON] та [INFO] розробити проект реконструкції квартири та орендованих підвальних приміщень під оздоровчий центр. Однак, відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Згідно рішення Конституційного суду України від 02.03.2004 року, допоміжні приміщення відповідно до п. 2 ст. 10 вищевказаного закону стають об'єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно із приватизацією громадянами квартир, що засвідчується свідоцтвом про право власності на квартиру. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками квартир у будинку № [ADDRESS] в м. Луцьку і таким чином вони є співвласниками зазначеного підвального приміщення. Отже, Луцькою міською радою при прийнятті рішення № [NUMBER] від [INFO] року та при оформленні свідоцтва про право власності на нежитлове підвальне приміщення загальною площею 36,8 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Луцьк, [ADDRESS] , порушені права та інтереси співвласників вказаного багатоквартирного будинку, оскільки підвальне приміщення приватизоване без їх волевиявлення та згоди, а також в зв'язку з тим, що у підвалі вказаного будинку знаходяться комунікаційні вузли та системи водо-, електро- та теплопостачання, доступ до яких після приватизації та продажу з подальшою реконструкцією буде не можливим. Таким чином, оскільки при продажу нежитлового підвального приміщення загальною площею 36,8 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Луцьк, [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу № [NUMBER] від 17.03.2006 року між відділом обліку майна міської комунальної власності та підприємцем [PERSON] та згідно договору купівлі-продажу від [INFO] року між підприємцем [PERSON] та [PERSON] допущені порушення ч. 1 ст. 358 ЦК України, а саме їх укладання здійснено без згоди всіх співвласників багатоквартирного будинку по [ADDRESS] в м. Луцьку, то вищезазначені договори купівлі-продажу у відповідності із ч. 1 ст. 215 К України повинні бути визнані недійсними. В судовому засіданні прокурор та особа в інтересах якої пред'явлено позов [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити, з підстав викладених у заяві. Представники відповідачів в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову та зазначили, що рішення [PERSON] і свідоцтво про право власності [PERSON] є законними та видані в чіткій відповідності до діючого законодавства, та вказане приміщення ніколи не перебувало у спільному користуванні та не використовувалось як допоміжне (підвальне) жильцями будинку № [ADDRESS] в м. Луцьку, а використовувалось як службове приміщення ЖКП та ним же здавалось в оренду. Просили відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився та подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, при винесенні рішення покладається на думку суду. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши інші представлені по справі докази, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що рішенням [PERSON] № [NUMBER] від [INFO] року (а.с.10) затверджено перелік нежитлових приміщень, які підлягають приватизації шляхом викупу, до якого включено й нежитлове приміщення за адресою: м. Луцьк, [ADDRESS] площею 35,7 кв.м. На підставі цього рішення [INFO] року видане свідоцтво про право власності (а.с. 11) згідно якого територіальній громаді м. Луцька в особі [PERSON] на праві комунальної власності належало нежитлове підвальне приміщення загальною площею 36,8 кв.м. (площа приміщення уточнена в ході інвентаризації об'єкта), яке знаходиться за адресою: м. Луцьк, [ADDRESS] , в спільному користуванні приміщення № [INFO] , площею 9,2 кв.м. На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 17.03.2006 року вказане підвальне приміщення придбано підприємцем [PERSON] (а.с.12-13). В подальшому вищезазначене підвальне приміщення підприємцем [PERSON] продано [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від [INFO] року (а.с.16-17) . Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні прокурор та позивачі не представили суду доказів та не довели, що нежитлове підвальне приміщення загальною площею 36,8 кв.м. по [ADDRESS] належало та перебувало у спільному користуванні жильців даного будинку і використовувалось ними як допоміжне. Пояснення позивачів з цього приводу спростовуються матеріалами інвентаризаційної справи на будинок № [ADDRESS] в м. Луцьку, з якої вбачається, що спірне приміщення (А-3) зазначене як приміщення 10-1, розташоване в підвальному поверсі будинку (інвентаризаційна справа № [NUMBER] ), перебуває на балансі [INFO] . У спільному користуванні жильців перебуває інша частина будинку загальною площею 226,9 кв.м. Вказані обставини підтверджуються також договором оренди нежитлових приміщень комунальної власності № [NUMBER] від [INFO] року (а.с. 98), з якого вбачається, що приміщення яке здається в оренду підприємцю [PERSON] , загальною площею 35,7 кв.м. обладнане інженерними мережами електро- та теплопостачання, знаходиться на балансі [INFO] та перебуває у комунальній власності. Зазначене ствердив в судовому засіданні і представник [PERSON] , який крім цього, пояснив, що вказане підвальне продане приміщення мешканцями будинку ніколи не використовувалось. Відповідно до ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно. Право комунальної власності захищається законом нарівні з правами інших суб'єктів. Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах пов'язаних з утриманням будинку і при будинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Як встановлено у судовому засіданні, спірне підвальне приміщення в якості підвалу для жильців будинку № [ADDRESS] в м. Луцьку не використовувалося та не використовується (згідно матеріалів інвентаризаційної справи № [NUMBER] ), навпаки в судовому засіданні доведено факт використання вказаного приміщення для господарсько-промислових потреб (оренда, для влаштування оздоровчого комплексу), а тому визнати належність спірного підвального приміщення площею 36,8 кв.м., як допоміжного приміщення багатоквартирного будинку [ADDRESS] є неможливим. Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачена передача нежилих приміщень житлового фонду, які використовуються підприємствами торгівлі, громадського харчування, житло-комунального та побутового обслуговування населення на умовах оренди, у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад народних депутатів. Нежилі приміщення в жилих будинках призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру згідно ст.. 4 Житлового кодексу України до житлового фонду не входять. Враховуючи вище наведене, суд не вбачає порушень вимог закону при відчуженні Луцькою міською радою майна комунальної власності підприємцю [PERSON] , оскільки згідно ст. 4 ЖК України, Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» спірне майно не відноситься до житлового фонду та є окремим індивідуально визначеним майном, яке підлягає приватизації. Крім того, з розпорядження відділу по приватизації житлового фонду виконавчого комітету [PERSON] від 17.01.21996 року № [NUMBER] «Про приватизацію квартир державного житлового фонду» (а.с. 85-86) вбачається, що позивачами приватизовувалися тільки квартири, підвальні приміщення не приватизовані. З матеріалів справи та матеріалів інвентаризаційної справи вбачається, що вказане підвальне приміщення передане у комунальну власність [PERSON] до виникнення у позивачів права власності на квартири. Поряд з цим позивачі не представили суду доказів про використання мешканцями будинку нежитлового приміщення площею 36,8 кв.м. по [ADDRESS] в м. Луцьку як допоміжне приміщення, у зв'язку з чим, суд також не вбачає невідповідності укладених договорів рішенню Конституційного Судку України від 02.03.2004 року. Таким чином, позивачі всупереч ст. 60 ЦПК України не представили суду доказів та не довели наявність підстав для скасування рішенням [PERSON] № [NUMBER] від [INFO] року та свідоцтва про право власності [PERSON] на нежитлове підвальне приміщення від [INFO] року. А також визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 17.3.2006 року та від [INFO] року вказаного приміщення. А тому суд, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, приходить до висновку, що в задоволенні заявленого позову слід відмовити за безпідставністю. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed