Jurisdiction: civil
Date: 2009-01-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про поділ майна і просила визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру № 296 розташованої в будинку № 19 по вул. Дніпровська Набережна в м. Києві. Просила розділити спільне сумісне майно, виділивши їй плазмовий телевізор «Samsung», домашній кінотеатр «Panasonic», холодильник «Liebherr», електроплиту «Gorenje», електродуховку «Gorenje», електроприлад «Сата», кухонну стінку, шафу - купе, диван з кріслом, дитяче ліжко, комод, кутову ванну, штори, карнизи, супутникову антену, два кондиціонери «Mitsubishi», пральну машину «Whirlpuol», порохотяг «Thomas», кухонний стіл з стільцями, сім дверей, а відповідачу виділити автомобіль «Dodje Caliber». Посилалась на те, що в 2007 році вона продала належні їй два гаража і квартиру і за отримані від продажу 204 000 доларів США вони придбали з відповідачем квартиру [ADDRESS]. Крім того, в січні 2008 року на імя відповідача був укладений кредитний дфговір на 70 000 доларів США за рахунок якого був зроблений ремонт в квартирі і придбані меблі та побутова техніка. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала, а представник відповідача позов визнав частково і стверджував, що спірна квартира придбавалась за сумісні кошти сторін з яких 100 000 доларів США були надані позивачкою, а 110 000 доларів США були надані відповідачем. Вказував, що автомобіль «Dodje Caliber» був придбаний за спільні кошти в яких доля позивачки складає 4,5 %, а тому цей автомобіль повинен бути виділений відповідачу. Також стверджував, що з переліку спільного сумісного майна повинні бути виключені дитячі речі у вигляді ліжечка, комода, сповивального столу з дитячою ванною та неподільні речі у вигляді 7 штук дверей та кутової ванни. Решту спільного майна просив поділити згідно рівності часток подружжя, j Вислухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва (а.с.5, 214), рішення суду та пояснень сторін, останні зареєстрували шлюб 23.06.2007 року від якого 07.04.2008 року народилась донька [PERSON]. В жовтні 2008 року сторони припинили шлюбні відносини і перестали вести спільне господарство, а в жовтні 2009 року шлюб був розірваний, що підтверджується рішенням суду (а.с.214). Як вбачається з заповіту, свідоцтва, договору купівлі-продажу (а.с.6. 8. 9-12) позивачка [PERSON] ([PERSON]) отримала в 2007 році за заповітом у власність квартиру [ADDRESS] і гараж № 22, який знаходився по в\\л. Чорногороській, 36 в м. Києві. Крім того, позивачка з 1998 року була власником гаража № 14 в АТК «Супутник», який розташований по вул. Крайня. 13 в м. Києві. Зазначене нерухоме майно, суд вважає, згідно ст.57 СК України, особистою приватною власністю позивачки про що відповідач не заперечував. З метою придбання житла для проживання їх сім'ї, сторони в листопаді вирішили продати належну позивачці квартиру та два гаража. Згідно п.2.1 договор) (а.с.9-12) позивачка продала 09.11.2007 року налёжну їй квартиру по вул. Червоноармійській в м. Києві за 100 000 доларів США. При цьому суд не приймає тверджень позивачки в тій частині, що продаж цієї квартири був здійснений за 178 000 доларів США, оскільки належних письмових доказів цим твердженням остання не представила. Згідно договору (а.с. 1)56-184) та пояснень сторін, останні для придбання житла уклали на ім'я відповідача угоду, за умовами якої [PERSON] сплативши 957 504 гри. 60 коп. став власником квартири [ADDRESS]. Зазначена сума 957 504 гри. 60 коп. складається з належних позивачці грошей від продажу квартири по вул. Червоноармійській в м. Києві в 100 000 доларів СІЛА та сумісних коштів, які сторони набули в період зареєстрованого шлюбу, що підтверджується кредитним договором (а.с. 152). При цьому суд не приймає тверджень позивачки в тій частині, що для купівлі квартири по вул. Урлівській нею були продані два гаража за 7 500 доларів США та 19 000 доларів США, оскільки згідно договору (а.с.45) гараж по вул. Чорногірська, 36 був проданий за 6 673 грн. лише 01.04.2008 року, а доказів про продаж гаражу по вул. Крайня за 19 000 доларів США взагалі не представлено. Таким чином, придбана сторонами за спільні кошти квартира [ADDRESS] стала їх спільною сумісною власністю. В січні 2008 року сторони вирішили придбати для сумісного життя інше житло, для чого відповідачем за 1237 250 грн. була продана 29.01.2008 року квартира 243, що підтверджується договором (а.с. 164). В цей же день сторони на імя відповідача придбали, згідно договору (а.с. 135), за 1030 200 грн. квартиру [ADDRESS]. Для проведення ремонту в цій квартирі сторони вирішили отримати кредитні кошти, для чого відповідач 29.01.2008 року уклав в АКБ «Укрсоцбанк» кредитний договір № 031/029-08/057 і отримав начебто для купівлі спірної квартири 70 000 доларів США (а.с. 13-19). Згідно пояснень свідків [PERSON]. [PERSON], [PERSON], товарних чеків, квитанцій (а.с.34. 35, 37. 38-44) та пояснень сторін, останні за отримані за кредитним договором кошти здійснили ремонт в спірній квартирі і придбали плазмовий телевізор «Samsung» за 5 500 грн. домашній кінотеатр «Panasonic» за 2 750 грн., холодильник «Liebherr» за 5 865 грн., електроплиту «Gorenje» за 3 086 грн., електродуховку «Gorenje» за 2754 грн., електровитяжку «Сата» за 587 грн., кухонний гарнітур за 20000 грн., диван з кріслом за 5 887 грн., дитяче ліжко та комод за 3 870 грн., штори і карнизи за 7 000 грн., супутникову антену за 1 100 грн.. два кондиціонера загальною вартістю 14 280 три., пральну машину «Whirlpuol» за 2 057 грн.. кухонний стіл та стільці за 10 000 грн.. порохотяг «Thomas» за 2 000 грн. Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира була придбана за сумісні копни сторін, а тому суд вважає її спільною сумісною власністю яка не підлягає розділ) між сторонами, оскільки позовні вимоги про це не заявлено. Згідно пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] сторони проживали однією сімє'ю як чоловік і жінка та вели спільне господарство в квартирах свого проживання [INFO]. по вул.. Дніпровська набережна, 6 і по вул.. Закревського, 13-А з 2004 року по червень. 2007 року. Цей факт також підтверджується довідкою (а.с.46) в якій відповідач вказав 21.11.2006 року свою адресу проживання по вул. Закревського. 13-А в квартирі № 39 в м. Києві, де на той час сторони тимчасово проживали у квартирі сестри позивачки. Як вбачається з договору (а.с.99-110) відповідач 24.11.2006 року оформив на своє імя кредитний договір і отримавши 22 178 доларів США придбав автомобіль «Dodje Caliber», який використовувався в інтересах сім'ї [PERSON]. Відповідно до ч.І ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними 5а час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено договором між ними. Враховуючи те, що сторони не представили доказів наявності письмового договору стосовно вищевказаного автомобіля, то останній вважається судом таким, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а тому згідно ч.І ст.69 СК України підлягає розділу. Згідно ст.71 СК України майно, що субєктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. В судовому засіданні сторони заявили про порядок розділу спільного майна, який передбачає виділення в користування відповідача автомобіля «Dodje Caliber», а позивачці виділення іншого спірного майна яке знаходиться в спірній квартирі. При цьому, згідно ч.І ст.70 СК України суд вважає, що частки майна сторін при розділі їх майна слід вважається рівними, оскільки інше не було визначено домовленістю між ними, а підстав для відступу від засади рівності часток подружжя Васильєвих суд не вбачає і докази, які наводить позивачка в цій частині вимог, суд вважає необгрунтованими. При визначенні спільного майна яке підлягає розділу, суд вважає необхідним виключити із списку цього майна кутову ванну і десять дверей які є складовими частинами спірної квартири, а тому не підлягають окремому розділу. З урахуванням того, що з позивачкою залишається проживати малолітня дитина і беручи до уваги інтереси позивачки і відповідача, суд вважає необхідним виділити в користування відповідача автомобіль «Dodje Caliber» вартістю 149 428 грн. (а.с.112), а решту сумісного майна вартістю 85(223 грн. виділити в користування позивачці. Враховуючи те, що частини сторін при розділі майна є рівними, то з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути різницю в сумі (149 428 грн. + 85 223:2 117 325 грн. і 149 428 - 117 325) 32 103 грн. Вирішуючи позов таким чином, суд вважає згідно ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивачки 30 грн. судових витрат на оплату інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи (а.с.1) і на користь держави судовий збір в сумі 1 494 грн. 28 коп. В решті позовних вимог позивачки слід відмовити у зв'язку з їх необгрунтованістю. На підставі викладеного, ст.ст.57, 70, 71, 74 СК України та

Outcome: partial