Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-07 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], в якому просив зобов'язати відповідача не чинити йому перешкоди та надати вільний доступ до користування лоджією. що розташована в квартирі № 96 по пр.-ту Г.[PERSON], 25 в м.Харкові та знаходиться в їх спільному користуванні та узгодити порядок користування приміщеннями, які знаходяться у спільному користуванні; стягнути з відповідача на його користь відшкодування заподіяних матеріальних збитків та упущеної вигоди -10800 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 16.04.2009р. за ним визнано у порядку виділення частки майна зі спільної часткової власності право власності^на кімнату площею 21 кв.мза [PERSON] визнано право власності на кімнати площею 12 кв.м. та 11.2 кв.м., а коридор, кухня, сумісний санвузол та лоджія у цій квартирі залишені у загальному користуванні. Але потрапити на лоджію можливо лише через кімнату площею 11,2 кв.м., яку відповідачка навмисно зачиняє на замок, тим самим позбавляє його права користуватися сумісною власністю. Також позивач вказав, що діями [PERSON] йому спричинено матеріальну шкоду, оскільки з метою отримання прибутку, 01.08.2009^ ним укладено договір оренди належної йому житлової кімнати, та відповідно до п. 5 договору і розписки від 01.08.2009р. він отримав від орендатора [PERSON] в якості авансового платежу грошові кошти в розмірі 3600 грн.. У зв'язку з тим, що з вини [PERSON] він не зміг виконати умови договору оренди надати вільний доступ орендатора до лоджії, то 04.08.2009р. на вимогу орендатора договір оренди було розірвано і ним сплачено [PERSON] авансовий платіж в подвійному розмірі 7200 грн.. [PERSON] вважає, що [PERSON] своїми незаконними діями завдала йому матеріальну шкоду в розмірі 10800 грн., де 3600 грн. сума упущеноі вигоди у вигляді орендної плати та 7200 грн. подвійний розмір авансового платежу. Моральну шкоду [PERSON] обґрунтовував тим, що свідоме порушення його прав з боку відповідача [PERSON] привело до появи стійкого негативного емоційного напруження, визвано психоемоційний стрес, негативно відображається на його самопочутті та емоційному рівні. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та пояснила, що дійсно замикає належну їй кімнату, яка веде до лоджії, оскільки неодноразово позивач приходив до спірної квартири, коли вона разом з донькою були відсутні, та вивозив спільні речі, у зв'язку з чим вона зверталася з заявою до міліції. Також, відповідач зазначила, що договір оренди на який посилається позивач є фіктивним; оскільки ні [PERSON] ні його речей в квартирі вона ніколи не бачила. Крім того, при розгляді справи про визнання права власності в порядку виділення частки майна з спільної часткової власності [PERSON] відмовився від кімнати площею 12 кв. м з лоджією, хоча розумів, що користуватися лоджією він зможе тільки через кімнату, яка належить їй. Моральну шкоду відповідач [PERSON] також не визнала, та вказала, що Ті дії не могли вплинути на емоційний стан позивача. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 16.04.2009р. за [PERSON] в порядку виділення частки майна спільної часткової власності визнано право власності та визначено порядок користування кімнатою площею 21,0 кв.м. у квартирі № 96 по пр.-ту Г.[PERSON], 25 в м.Харкові, а за [PERSON] визнано право власності в порядку виділення частки майна спільної часткової власності та визначено порядок користування кімнатами площею 12,0 кв. м. та 11,2 кв.м. у спірній квартирі. Коридор, кухню, сумісний санвузол та лоджію у вказаній квартирі залишено у загальному користуванні. Вказане рішення сторонами не оскаржене та набрало законної сили. У зазначеній квартирі проживають [PERSON] з неповнолітньою донькою, позивач [PERSON] jO [J. у вказаній квартирі не проживає, оскільки між ним та колишньою дружиною [PERSON] склалися неприязні стосунки. Згідно зі cm.. 369 ЦК України співвласники майна^що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що дійсно замикає належну їй кімнату площею 12,0 кв.м., яка виходить на лоджію. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] чинить перешкоди позивачу у вільномуJ доступі до користування лоджією, що розташована в квартирі № 96 по пр.-ту Г.[PERSON], 25 в м.Харкові і є у спільному користуванні згідно рішення суду. За таких обставин, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] в частині зобов'язання відповідача не чинити перешкоди та надати вільний доступ до лоджії, а також узгодити порядок користування приміщеннями, які знаходяться у спільній власності задовольнити\\ Що стосується позовних вимог про стягнення з [PERSON] матеріальних збитків та упущеної вигоди в сумі 10800 грн., то вказані вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Так, позивач [PERSON] вказує, що відповідач, яка не надає вільний доступ до лоджії завдала йому матеріальну шкоду та не надала можливості отримати орендну плату (упущена вигода) в розмірі 7200 грн. згідно договору оренди кімнати, яка належить йому, оскільки договір оренди було достроково розірвано. Відповідно до cm. 361 ЦК України співвласник дійсно має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності, але згідно зі cm.. 369 ЦК України, розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників. Виходячи з викладеного, позивачу при укладенні договору оренди житлової кімнати, яка йому належить з виходом на лоджію, необхідно було узгодити з [PERSON], оскільки лоджія, коридор, кухня та сумісний санвузол залишилися у сумісному користуванні, крім того, в кімнаті з виходом на лоджію мешкає їх неповнолітня донька. Копії розписок, які долучені до матеріалів справи про отримання позивачем від [PERSON] 3600 грн. в якості авансового платежу, та про отримання [PERSON] від [PERSON] авансового платежу в подвійному розмірі 7200 грн. суд не приймає до уваги. Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди також задоволенню не підлягають, оскільки [PERSON] не довів, що саме діями [PERSON] йому була спричинена моральна шкода в розмірі 10000 грн.. Суд не приймає до уваги довідки про наявність у [PERSON] наслідків черепно-мозкової травми та хронічного AIT, як доказ моральної шкоди, оскільки вказані довідки датовані 1992 р. та 2006р., тобто до розірвання шлюб між сторонами. На підставі викладеного і

Outcome: partial