Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив скасу-вати наказ за № 75-п від 14.05.2008р. про звільнення його з роботи та поновити на посаді генерального директора Українського державного фо- нду підтримки фермерських господарств, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу, а також матеріальні збитки і моральну шкоду, посилаючись на наступні обставини. 30 січня 2008 року рішенням Татарбунарського районного суду він був поновлений на посаді генерального директора Українського державного фонду підтримки фермерських господарств Міністерства аграрної політики України, та на його користь з відповідача було стягнуто заробіток за час вимушеного прогулу у зв'я-зку з незаконним звільненням, а також моральна шкода. 04 лютого та повторно 13 лютого 2008 року він звернувся з письмовою заявою до Міністерства аграрної політики з проханням поновити його на роботі на виконання зазначеного рішення Татарбунарського районного суду. 15 квітня поточного року на його адресу надійшла телеграма, про те що 14 квітня 2008 року його поновлено на роботі, тому він повинен з'явитися для ознайомлення з наказом. Отримавши зазначену телеграмму, на адресу Міністерства аграрної політики у цей же день, тобто 15.04.2008 р., він телеграфував, що до виконання обов'язків приступив, однак знахо-диться у лікарні на стаціонарному лікуванні. Проте наказом Міністер-ства аграрної політики від 14 квітня 2008 року його було звільнено з посади у зв'язку з закінченням строку дії контракту. Відповідно до контракту, укладеного між ним та відповідачем, він був прийнятий на посаду генерального директора Українського державного фонду підтримки фермерських господарств та встановлено строк дії контракту - з 15.04.2005 р. по 15.04.2008 р. Наказом № 75-п від 14.04.2008 р. заступником Міністра політики України зазначений контракт в одностороньому порядку розірвано. Підставою, як зазначено у наказі було за-кінчення строку дії контракту. Вважає своє звільнення незаконним, ос-кільки п.2 ст.36 КЗпП України, на підставі чого його було звільнено з роботи, передбачено припинення трудового договору у зв'язку з закінченням строку ( п.2,3 ст.23 КЗпП України ), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Відповідно до п.32 укладеного контракту умови контракту можуть бути змінені лише за угодою стрін у письмовій формі, але ніякої угоди щодо змін контракту між сторонами не було. Крім того, він перебував на момент звільнення на лікарняному, а відповідно до ч.3 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тим-часової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці. Зазначеними діями відповідача йому спричинено матеріальну шкоду, яка складається з заробітку, який він не отримав по вині від-повідача з урахуванням лікарняного в розмірі 3451,76 грн. Крім того, йому заподіяно моральну шкоду, яка виражається в тому, що наказом про повторне звільнення він переніс нервовий стрес, втратив душевний спокій, загострилась гіпертонічна хвороба, підвищився рівень цукру в крові, він був вимушений знаходитися на лікуванні до 8 травня 2008 року. Його було принижено перед людьми, що його добре знають як фахі-вця своєї справи, як відповідальну та справедливу людину. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що позивача звільнено з роботи на законних підставах, оскільки закінчився строк дії даного контракту 15 квітня 2008 року згідно наказу від 14 квітня 2008 року № 75-п, а не 14 квітня, як зазначає позивач. 14 квітня датується лише наказ, а не саме звільнення, про що його було повідомлено від 15.04.2008 р. № 37-37-7-16/5658. Про те, що в день звільнення [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні ( в період з 14 квітня по 08 травня 2008 року ), підтверджень, а саме лікарняного листка не надано ні до Міністерства аграрної політики, ні до Українського державного фонду підтримки фермерських господарств. Відомо, що надання стаціонарної допомоги передбачає госпіталізацію до лікувального закладу. Але [PERSON] знаходився в м.Києві разом з [PERSON], очевидцем та свідком була начальник відділу Укрдержфонду [PERSON] та інші працівники, яких за усним дорученням начальнику організаційного відділу [PERSON] скликав на нараду, що мала відбутися 15 квітня 2008 року о 17 год.00 хв. Факт перебування [PERSON] біля приміщення Українського державного фонду підтримки фермерських господаррств був засвідчений належним чином, про що було повідомлено Міністерство аграрної політики України листом від 15 квітня 2008 року Українського державного фонду підтримки фермерських господарств. Факт перебування позивача 15 квітня поточного року у м.Києві, тобто в той час, коли він перебував у стані тимчасової непрацездатності з 14 квітня на стаціонарному режимі лікування, ставлять під сумнів перебування [PERSON] у стані тимчасової непрацездатності та свідчать про видачу листка непрацездатності з порушенням вимог чинного законодавства. Заслухавши пояснення та доводи сторін, допитавши свідків, дослі-дивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем з 15 квітня 2005 року, працював генеральним директором Українського фонду підтримки фермерських господарств за укладеним з ним контрактом. Контракт укладено на термін з 15 квітня 2005 року по 15 квітня 2008 року, що видно з його копії ( а.с.8-12 ). 13 вересня 2007 року наказом за № 191-п контракт відповідачем з [PERSON] був розірваний, як вказано в цьому наказі за грубе порушення [PERSON] фінансово-господарської діяльності фонду. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 січня 2008 року позивача було поновлено на роботі в займаній посаді, виконання рішення суду у цій частині та в частині стягнення середнього заробітку за один місяць було допущено негайне. Проте позивача було поновлено на роботі наказом Міністерства аграрної політики України за № 74-п тільки 14 квітня 2008 року ( а.с.27 ). А наказом Мінагрополітики України за № 75-п від 14 квітня 2008 року ( а.с.30а ) позивача було звільнено з посади « у зв'язку із закінченням строку дії контракту від 15.04.2005 року № 3096, згідно п.2 ст.36 КЗпП України.» Про звільнення позивача з займаної посади його було повідомлено листом за підписом заступника Міністра Мінагрополітики України Шмідта Р.М. за № 37-37-7-16/5659 від 15.04.2008 р., що видно з його копій ( а.с.13,31 ). Згідно медичної карти стаціонарного хворого № 1353, яку було ог-лянуто у судовому засіданні, [PERSON] був госпіталізований 14 квітня 2008 року о 16 год.40 хв. у неврологічне відділення Татарбунарсь-кої центральної районної лікарні. Виписався він з лікарні 08.05.2008 року. З листка непрацездатності [NUMBER], який було оглянуто у судовому засіданні та копії якого є у справі ( а.с.6,125 зв. ), видно, що [PERSON] в період з 14 квітня по 08 травня 2008 року перебував на лікуванні в стаціонарному режимі у Татарбунарській ЦРЛ за діагнозом - гіпертонічна хвороба кризова течія, - порушення режиму лікування не було. З копії листа заступника директора виконавчої дирекції Одеського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ( а.с.35 ), в якому міститься інформація стосовно перебування [PERSON] на лікуванні, випливає, що «[PERSON] був госпіталізований 14.04.2008 року у неврологічне відділення Татарбуна-рської центральної районної лікарні. Виписався він з лікарні 08.05. 2008 року. По записам в медичній карті стаціонарного хворого № 1353, госпіталізований він обґрунтовано». Свідок [PERSON] показала, що 14 квітня поточного року після 16 год. за медичною допомогою звернувся [PERSON], який хворіє гіпертонічною хворобою, у якого було виявлено гіпертонічний криз. Після відповідних досліджень його було госпіталізовано до неврологічного відділення Татарбунарської ЦРЛ. Медичну карту стосовно позивача заведено о 16 год.40 хв. У стаціонарі він перебував з 14 квітня по 08 травня 2008 року. На підставі медичної картки стаціонарного хворого йому було видано листок непрацездатності. З аналізу показань свідка [PERSON] вбачається, що з 14 квітня 2008 року [PERSON] знаходився в лікарні та доручив йому виконувати тимчасово його обов'язки, зокрема, поїхати наступного дня до м.Києва та провести збори колективу Українського державного фонду підтримки фермерських господарств. [PERSON] до м.Київа не їздив. Згідно показань свідка [PERSON] 15 квітня поточного року [PERSON] був відсутній на роботі, зранку він зателефонував, попросив зібрати колектив на 17 год. та зачекати його приїзду. Біля 17 год. він знову зателефонував та попросив зустріти його. Вона вийшла, на першому поверсі знаходився [PERSON], який повідомив, що [PERSON] уповноважив його провести збори колективу. Вона вийшла на вулицю і бачила [PERSON], який сидів в автомобілі [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив, що 14 квітня 2008 року в проміжку з 15 год.30 хв. до 16 год. він, сидячи в автомобілі, бачив [PERSON] напроти виставки по вул.Глушко у м.Києві. Той когось шукав, а потім став говорити по телефону. Наступного дня він бачив в машині людину, що була схожою на [PERSON] Відповідно до ст.21 Кодексу законів про працю України ( далі КзпП ), особливою формою трудового договору є контракт, в якому за угодою сторін можуть встановлюватися строк дії контракту, права, обо-в'язки та відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору. Контракт між позивачем та відповідачем, укладено в письмовій фо-рмі на вимогу ст.24 КЗпП України. Відповідно до вимог ч.3 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності ( крім звільнення за п.5 цієї статті ), а також у період перебування працівника у відпустці. Судом з достовірністю встановлено, що позивач в період з 14 квітня по 08 травня поточного року перебував на лікарняному, тобто був тимчасово непрацездатним, і в цей період його було звільнено з займаної посади. Суд критично відноситься до свідчень [PERSON] та [PERSON] про те, що вони бачили [PERSON] 14 квітня 2008 року в м.Киє-ві, оскільки вони спростовуються добутими у судовому засіданнями доказами, а саме: показаннями свідків [PERSON], [PERSON], медичною документацією та листком непрацездатності, що було оглянуто у судовому засіданні. Сумніватися у достовірності зазначених джерел доказів у суду відсутні підстави. Суд враховує, що свідки [PERSON] та [PERSON] є працівниками відповідача та зацікавлені у результатах розгляду справи, тому не може прийняти до уваги їх свідчення. З огляду на вимоги закону та недопустимість звільнення працівника з ініціативи власника за вказаних обставин, суд не може визнати обґрунтованими дії відповідача і вважає, що позивач в порушення вимог ч.3 ст.40 КЗпП України був звільнений незаконно. Згідно ч.ч.1,2 ст.235 КзпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не бі-льш як за один рік… Таким чином, позивач, якого звільнено з роботи незаконно, підлягає поновленню у займаній посаді. Оскільки позивача було звільнено з займаної посади незаконно і він підлягає поновленню на посаді, суд вважає, що відповідно до вимог ст.235 КЗпП України на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 лютого по 14 квітня 2008 року, тобто за 52 робочих днів, на чому наполягає позивач. Згідно п.17 розділу 3 контракту ( а.с.10 ), укладеного з позивачем, його посадовий оклад складає 711 грн., щомісячна надбавка - 355 грн. Тобто, середньомісячний заробіток позивача складав 1066 грн., а середньоденний заробіток - 50 грн.76 коп. ( 1066 грн. : 21 р/д ). Таким чином, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток в розмірі 2639 грн.60 коп. ( 52 роб.дн. х 50 грн.76 коп. ). Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд погоджується з доводами позивача про те, що діями відповідача у зв'язку з незаконним звільненням йому заподіяно моральної шкоди, що виявилось у втраті душевного спокою; перенесенні нервового стресу; загостренні наявної хвороби; його було принижено перед людьми, що його добре знають як фахівця своєї справи; докладанні додаткових зусиль для забезпечення необхідного життєвого рівня; були порушені нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного громадського життя. Компенсація за моральну шкоду з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає суд, не може перевищувати 20000 грн., тим більш, що сам факт поновлення позивача на посаді є також частковою компенсацією за спричинені йому моральні страждання. Тому позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню. Сума оплати листка непрацездатності повинна складати 253 грн.80 коп.( 5 роб.дн. х 50 грн.76 коп. ), оскільки відповідно до чинного законодавства роботодавець проводить оплату 5 днів непрацездатності працівника, решту - Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Тому вимоги позивача у цій частині не можуть бути задоволено в повному обсязі. Згідно квитанції юридичної консультації від 16 липня 2008 року ( а.с.91 ) за надання юридичної допомоги позивачем сплачено 3000 грн. Тому зазначені кошти відповідно до ст.84 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial