Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-20 00:00:00

У листопаді 2009 р. позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обгрунтування заявлених вимог послалась на те, що 27.03.2008 року між нею та відповідачем був укладений договір про іпотечний кредит № DNQ0GI0000006601, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 75 000,00 грн., кінцевий термін погашення кредиту згідно умов даного договору 27.03.2018 року зі сплатою 15% річних за користування кредитом. 26.06.2008 року вона отримала від банку лист з повідомленням, про підвищення в односторонньому порядку розміру відсоткової ставки по кредитному договору з 15% до 25,08% річних. Відповідач посилався на те, що [PERSON] отримала кредит на покупку нерухомості. Хоча це не відповідає пункту 1.3. укладеного між позивачем та відповідачем договору. 20 серпня 2008 року відповідач запропонував [PERSON] підписати додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № DNQ0GI0000006601 від 27.03.2008 року. Вважаючи такі дії неправомірними, позивач просила додаткову угоду до договору про іпотечний кредит визнати недійсною. Позивач та представник позивача в судове засідання зявились, заявлені вимоги підтримаували в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просили позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання з'явилась, проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на умови Договору та на ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 632 ЦК України, п .4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанову правління НБУ № 168 від 10.05.2007р., відповідно до яких позивач був ознайомлений з умовами договору та правом банку змінювати відсоткову ставку. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 27.03.2008 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приват Банк» був укладений договір про іпотечний кредит № DNQ0GI0000006601, за умовами якого позивач отримала кредит у розмірі 75 000,00 грн., з кінцевим терміном погашення кредиту згідно умов договору 27.03.2018 року зі сплатою 15% річних, що підтверджується копією зазначеного договору. Згідно п. 1.5 даного договору передбачалось, що погашення платежів за договором буде здійснюватись позивачем виключно у національній валюті. 20 серпня 2008 року відповідач визвав позивача до філії і запропонував [PERSON] підписати додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № DNQ0GI0000006601 від 27.03.2008 року. Згідно п. 8.1 даної додаткової угоди позивач повинна була отримати 16 294, 74 доларів США на придбання нерухомості зі сплатою за користування даним кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць та 3% річних винагороди за резервування ресурсів. Аналізуючи фактичні обставини справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Як вбачається зі змісту позову, заявлені вимоги грунтуються на зобовязаннях, що виникли з договіру про іпотечний кредит № DNQ0GI0000006601 від 27.03.2008 року, а також додаткової угоди до договору про іпотечний кредит № DNQ0GI0000006601 від 27.03.2008 року. Відповідач посилається на те, що 20.08.2008 року позивач звернулась з заявою до банку про зміну валюти кредиту за спірним договором та просила залишок заборгованості конвертувати у валюту долари США за курсом НБУ на дату укладання додаткової угоди. Банк розглянувши заяву позивача, 20.08.2008 року сторонами було укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит від 27.03.2008 року та підписано сторонами. За кредитним договором відповідно до ст. 1054 ЦК України банк або фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до укладеного договору, позивач отримала кредитні кошти (шляхом перерахування на рахунок) у розміру 16 294, 74 доларів США (у відповідності до заяви про продаж іноземної валюти) з кінцевим терміном повернення 27 березня 2018 року. Отримуючи кредит в іноземній валюті, позивач не предявляла до відповідача вимог щодо зміни визначення умов кредитування, порядку та строків сплати кредиту чи недійсності укладення договору. Зазначені умови кредитного договору є суттєвими і оговорені в самому договорі, а його форма та зміст відповідають положенням ст. 203 ЦК України. Згідно частини 1 ст. 215 та ст. 217 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України, однак при укладанні та підписанні договору вимоги законодавства було додержано та виконано. За таких обставин суд доходить висновку про те, що позивачу слід відмовити у задоволенні позовних вимог, звернутих до ЗАТ КБ «ПриватБанк». На підставі викладеного,

Outcome: dismissed