Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-28 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася в суд із заявою та просить встановити факт належності чоловіку [PERSON], померлому 19.05.2009 року, жителю [INFO] державного акта на право власності на земельну ділянку площею 1,98 га серії РВ №065819 виданого на підставі розпорядження голови Дубровицької райдержадміністрації від 12 лютого 2004 року №43 та зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів за №116 від 02.04.2004 року. Свої вимоги мотивує тим, що державним нотаріусом їй було відмовлено в оформленні спадщини після смерті її чоловіка на державний акт на право власності на земельну ділянку, оскільки в ньому допущені помилки в прізвищі, так як записано «Берестню», а потрібно «Берестеню», а також невірно зазначено місце проживання, а саме записано «с.Милячі», а потрібно «с.Миляч». В судовому засіданні заявниця заяву підтримала. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився. В своїй заяві просить справу розглянути без представника, не заперечує проти задоволення заяви. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника заінтересованої особи, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Вислухавши заявницю, дослідивши докази по справі, суд в задоволенні заяви відмовляє з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, як це передбачено в ст.4 ЦПК України. Як випливає із ст.25 ЦК України фізичні особи мають здатність бути субєктом цивільних прав і обовязків, мати будь-яке право чи обовязок з тих, що надаються чи допускаються законом, тобто юридичну можливість, що випливає із закону. Набуття конкретних субєктивних прав та володіння ними означає реалізацію правоздатності і здійснюється за наявності певних юридичних фактів. Згідно ч.4 вищевказаної статті цивільна правоздатність особи є невіддільною від неї і припиняється з її смертю. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] помер 19.05.2009\~року, а тому правоздатність останнього припинилась в момент його смерті. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. По справах про встановлення факту належності правоустановчого документу заявнику слід подати заяву з доказом того, що цей документ належить йому і що організація, яка його видала, не має можливості внести в нього відповідні виправлення. Виходячи із норм законодавства, можна зробити висновок, що [PERSON] не має права звертатися до суду за захистом прав померлого [PERSON], оскільки до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів може звернутися лише фізична особа наділена цивільною правоздатністю. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що немає підстав для задоволення заяви [PERSON]

Outcome: dismissed