Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідачів, про звернення стягнення на предмет застави - рухоме майно, який в подальшому уточнив, мотивуючи свої вимоги тим, що 18.09.2006 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 25-9Н4/09-2006А (далі - договір), відповідно до умов якого останній отримав у позивача кредит в сумі 15794 долари США зі сплатою 11 % річних за користування кредитом, який зобовязався повернути у повному обсязі не пізніше 18.09.2013 р. Крім того, з метою забезпечення виконання зобовязань за договором, між позивачем та [PERSON] 18.09.2006 р. було укладено договір застави транспортного засобу, а також між позивачем -відповідачем [PERSON] договір поруки. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобовязання не виконує та не сплачує кредит та нараховані проценти, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в сумі 13047,34 доларів США, що еквівалентно 104394 грн. 34 коп., внаслідок чого у відповідача [PERSON] виник обовязок достроково погасити кредит та сплатити нараховані проценти, про що було письмово повідомлено останнього, однак заборгованість сплачено не було, через що позивач звернувся до поручителя [PERSON] з вимогою сплатити заборгованість, однак заборгованість останнім погашено також не було, у звязку з чим позивач просить звернути стягнення на предмет застави - рухоме майно в рахунок погашення заборгованості. В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву у якій просив суд проводити судовий розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив ухвалити по справі заочне рішення за відсутності належним чином повідомленого відповідача /а.с. 49/. Відповідачі у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи судом повідомлені належним чином /а.с. 50/, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та за згодою представника позивача ухвалити у справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 18.09.2006 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 25-9Н4/09-2006А у сумі 15794 долари США строком до 18.09.2013 р. з відсотковою ставкою 11 % річних за користування кредитними коштами /а.с.9-13/. 18.09.2006 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір № 25-9Н4/09-2006А, відповідно до умов якого [PERSON] зобовязався повідати перед позивачем за виконання зобовязань [PERSON] /а.с. 16-17/. Згідно заяви на видачу готівки № 212 від 18.09.2006 p., [PERSON] отримав кошти в сумі 15794 долари США /а.с. 18/, тобто позивачем зобовязання виконані у повному обсязі. У звязку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобовязань, у останнього виник обовязок погасити кредит та сплатити відсотки, про що на адресу відповідачів 08.06.2009 р. було направлено письмові вимоги /а.с. 21 - 23/, однак у добровільному порядку заборгованість погашено не було та жодних відповідей позивач не отримував. Згідно розрахунку заборгованості за договором, сума заборгованості [PERSON] станом на 05.02.2010 р. складає 13047,34 доларів США (що еквівалентно 104394 грн. 32 коп.), з яких: 11794 долари США (що еквівалентно 90006 грн. 46 коп.), 1342,33 доларів США (що еквівалентно 10740 грн. 25 коп.), 363,54 доларів США (що еквівалентно 2908 грн. 75 коп.), 92,35 доларів США (що еквівалентно 738 грн. 86 коп.) /а.с. 41/. Згідно п. 11.1. договору, сторони домовились про те, що позивач має право достроково вимагати повернення кредиту та відсотків у повному обсязі у випадку порушення відповідачем умов договору. Згідно п. 2.1. договору, [PERSON] передав позивачу у заставу належний йому на праві власності автомобіль марки «Шевроле», 2006 р.в., д.н.з. [NUMBER], кузов № [NUMBER], бежевого кольору. Згідно п. 1.1. договору поруки, поручитель [PERSON] зобовязався перед позивачем відповідати за виконання [PERSON] усіх його зобовязань, що виникли з кредитного договору в повному обсязі, як існуючих на день укладення договору, так і тих, що можуть виникнути в подальшому. Згідно ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк /термін/ його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк /термін/. Згідно ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ч. 2 ст. 589 ЦК України, за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідо ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики,що залишилась та сплати процентів. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачем [PERSON] взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконані, заборгованість у повному обсязі не погашена, поручителем [PERSON] зобовязання за договором поруки не виконані, від їх виконання у добровільному порядку останній ухиляється, тому суд вважає позовні вимоги законними, обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того з відповідачів на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивача судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved