Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-17 00:00:00

У липні 2009 року прокурор Чернігівського району звернувся до Чернігівського районного суду з позовом в інтересах держави в особі Серединської сільської ради Чернігівського району до СЗАТ „Агрокомсинтез" та [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна - об'єкту незавершеного будівництва, що знаходиться в с. Топчіївка Чернігівського району Чернігівської області по вул. Новоселів, умовний номер 4, укладеного між відповідачами 17 жовтня 2008 року, посилаючись на порушення ліквідатором СЗАТ „Агрокомсинтез" вимог ч.2 ст.30 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" щодо повідомлення через засоби масової інформації про порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна, та недотримання обов'язкової нотаріальної форми укладення договору відчуження нерухомого майна та його державної реєстрації. В обґрунтування позовних вимог також наведене посилання на те, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір відповідно до ст.220 Цивільного кодексу України. нікчемним. Рішенням Чернігівського районного суду від 13 жовтня 2009 року позов задоволений; договір № 2/08 від 17 жовтня 2008 року купівлі-продажу об'єкту незавершеного будівництва, укладений між СЗАТ „Агрокомсінтез" в особі арбітражного керуючого - ліквідатора [PERSON] та [PERSON]. Задовольняючи позов, суд першої інстанції, зокрема, зазначив, що представником відповідача не доведено належність СЗАТ „Агрокомсинтез" проданих об'єктів незавершеного будівництва чи будівельних матеріалів, з яких вони зведені; що інша сторона договору купівлі-продажу мала намір оформити право власності на об'єкт незавершеного будівництва шляхом звернення до третейського суду, що спростовує доводи представника відповідача про те, що об'єктом договору купівлі-продажу є не об'єкт незавершеного будівництва, а будівельні матеріали. Крім того, місцевий суд послався на те, що ліквідатором СЗАТ „Агрокомсинтез" без попереднього забезпечення через засоби масової інформації оповіщення про продаж реалізовано майно підприємства-банкрута - недобудовані житлові будинки, хліви, які розташовані в с Топчіївка Чернігівського району, та на те, що відповідно до ст. 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. В апеляційній скарзі СЗАТ „Агрокомсинтез" просить скасувати рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 жовтня 2009 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що у даній справі прокурор діє за межами повноважень, передбачених законом щодо захисту інтересів держави, оскільки прокурором в позовній заяві не обґрунтовано в чому полягає порушення інтересів держави, і чому саме Серединська сільська рада є особою, інтереси якої ототожнюються з інтересами держави. За доводами апеляційної скарги, згідно з п.1 договору купівлі-продажу об'єкт був проданий під будівельні матеріали, а не як об'єкт нерухомості, а тому вимоги ст. 657 ЦК України щодо форми договори купівлі-продажу не можуть бути застосовані до даного договору. Вважає, що висновок суду щодо недоведеності належності СЗАТ „Агрокомсинтез" матеріалів, використаних при будівництві проданих об'єктів, виходить за межі предмету спору по даній справі, і що відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України діє загальна презумпція правомірності набуття права власності. Також апелянт вважає недоведеним посилання суду першої інстанції на продаж майна банкрута без оповіщення через ЗМІ. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції - зміні, виходячи з наступного. За договором № 2/08, укладеним 17 жовтня 2008 року між Сільськогосподарським закритим акціонерним товариством - фірмою „Агрокомсинтез" в особі арбітражного керуючого - ліквідатора [PERSON] та [PERSON], предметом купівлі-продажу є не будівельні матеріали, як стверджує представник СЗАТ „Агрокомсинтез", а об'єкт незавершеного будівництва. Крім того, судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] зверталась до третейського суду з позовом до СЗАТ „Агрокомсинтез" про визнання вказаного договору купівлі-продажу дійсним та визнання за нею права власності на нерухоме майно, і рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації „ЛІГА-ПАРІТЕТ" від 14 листопада 2008 року (справа № [NUMBER]) вказаний позов був задоволений: був визнаний дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме жилого будинку та хліву; за [PERSON] було визнано право власності на зазначене нерухоме майно, та зобов'язано Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації провести відповідні дії щодо реєстрації права власності на вказане нерухоме майно за [PERSON] Після цього [PERSON] звернулась до Чернігівського районного суду із заявою про видачу виконавчого документа на виконання вказаного рішення третейського суду. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 24 березня 2009 року у справі № 22ц-5 70/2009 була скасована ухвала Чернігівського районного суду від 15 грудня 2008 року, та було відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про видачу виконавчого документа на виконання рішення постійно діючого третейського суду при асоціації „Ліга-Паритет" від 14 листопада 2008 року. В мотивувальній частині ухвали апеляційного суду, зокрема, зазначено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 17.10.2008 року є неукладеним і таким, що не породжує для [PERSON] та СЗАТ фірми „Агрокомсинтез" прав та обов'язків, оскільки Цивільним кодексом України встановлено обов'язкову вимогу щодо нотаріальної форми для договорів відчуження нерухомості, та його державної реєстрації, і що згідно з ч.3 ст.640 ЦК України такий договір є укладеним з моменту його державної реєстрації. Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що предметом договору купівлі-продажу є саме нерухоме майно, є правильним, а доводи апеляційної скарги про те, що предметом договору є будівельні матеріали, суперечить дійсним обставинам та наявним доказам. По справі встановлено, що спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладений в простій письмовій формі та нотаріально не посвідчений. Згідно з повідомленням Чернігівського районного бюро технічної інвентаризації, право власності на нерухоме майно за адресою: с.Топчіївка, вул.Новоселів,4, не зареєстроване, технічна інвентаризація зазначеного будинку не проводилась (а.с.39). Згідно зі ст.657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно з ч.3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації. Відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом (зокрема, частина перша статті 220), та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. ¦: ¦¦¦' ¦ .¦:¦"¦. ¦ 4 Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Таким чином, вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна є нікчемним, і законом не вимагається визнання такого правочину недійсним в судовому порядку Відповідно до роз'яснення, викладеного в пункті 5 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Зважаючи на наведене, висновок суду першої інстанції про необхідність визнання недійсним вказаного договору не відповідає вимогам закону. В позовній заяві містяться доводи про те, що договір відчуження нерухомості підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, і що відповідно до ст.220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції належить змінити шляхом встановлення нікчемності правочину - договору № 2/08 купівлі-продажу об'єкту незавершеного будівництва, що знаходиться в с Топчіївка Чернігівського району Чернігівської області по вул. Новоселів, умовний номер 4, укладений 17 жовтня 2008 року між СЗAT „Агрокомсинтез" в особі арбітражного керуючого - ліквідатора [PERSON] та [PERSON], що не є виходом за межі заявлених позовних вимог. Необгрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що прокурор вийшов за межі наданих йому законом повноважень щодо захисту інтересів держави, оскільки прокурором не обґрунтовано, в чому полягає порушення інтересів держави у даній справі, Згідно з ч.2 ст.45 ЦПК України прокурор здійснює у суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим кодексом та іншими законами. Законом України „Про прокуратуру" прокурору надано право самостійно визначати підстави для представництва у судах, форму його здійснення, а також здійснювати представництво в будь-якій стадії судочинства в порядку, передбаченому процесуальним законом. Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що прокурором надано належне обгрунтування інтересів держави у даній справі, та правильно визначено Серединську сільську раду як позивача у справі, зважаючи на те, що спірне нерухоме майно розташоване на землях територіальної громади Серединської сільської ради, інтереси якої представляє саме названа рада. Крім наведеного прокурором обґрунтування, колегія суддів апеляційного суду зважає також на те, що пунктом 6 договору купівлі-продажу об'єкту незавершеного будівництва передбачено право покупця на планування земельної ділянки об'єкту нерухомості власними силами та за власний рахунок, і що відповідачами не надано жодних доказів про надання їм земельної ділянки, на якій знаходиться нерухоме майно, у користування або у власність.

Outcome: partial