Jurisdiction: civil
Date: 2009-11-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , ГМП „Інвентаризатор в Деражнянському районі про визнання права власності у спільній сумісній власності в рівних частинах на квартиру, придбану під час шлюбу. В позовній заяві позивач-відповідач стверджує, що з 22 серпня 1987 року по 19 лютого 2009 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем-позивачем [PERSON] 11 червня 1992 року вони з дружиною викупили квартиру [ADDRESS] , яка належала Лозівському інструментальному заводу. Договір купівлі-продажу квартири укладений на ім`я [PERSON] . В даний час остання відмовляється визнати його право власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, тому він просить суд визнати за ним право власності у спільній сумісній власності в рівних частинах з відповідачем-позивачем [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та зобов`язати ГМП „Інвентаризатор в Деражнянському районі внести відповідні зміни в договір купівлі-продажу квартири від 11 червня 1992 року, вказавши, що він також є співвласником спірної квартири. В судовому засіданні представник позивача-відповідача позов уточнила і просила суд визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] та зобов`язати ГМП „Інвентаризатор в Деражнянському районі внести, в зв`язку з цим, відповідні зміни в договір купівлі-продажу квартири. Відповідач-позивач [PERSON] і її представник в судовому засіданні первісний позов не визнали, вважають його не обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , в якому стверджує, що спірна квартира придбана за кошти її батька [PERSON] , який працював на Лозівському інструментальному заводі, де і отримав спірну квартиру, а в подальшому - викупив, уклавши договір купівлі-продажу на її ім`я. [PERSON] в судовому засіданні стверджує, що ні вона, ні позивач-відповідач, не працювали на Лозівському інструментальному заводі, а тому не мали можливості ні отримати, ні викупити спірну квартиру, оскільки таке право надавалося виключно працівникам заводу. В зв`язку з цим просить суд відмовити в задоволенні первісного позову і визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] . Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , в судовому засіданні підтвердив обставини, на які посилається відповідач-позивач [PERSON] , в повному обсязі. В зв`язку з цим, вважає первісний позов не обґрунтованим, а зустрічний позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідач по первісному позову [PERSON] директор ГМП „Інвентаризатор в Деражнянському районі, при вирішенні спору покладається на думку суду. Вислухавши доводи сторін, їх представників, пояснення свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає первісний позов таким, що підлягає задоволенню, а зустрічний позов таким, що задоволенню не підлягає. Згідно із ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу, укладеним 11 червня 1992 року в смт. Лозове, Деражнянського району, Хмельницької області, [PERSON] придбала у Лозівського інструментального заводу квартиру [ADDRESS] , яка складається з трьох кімнат, загальною площею 42 кв.м. З 22 серпня 1987 року по 19 лютого 2009 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями відповідних свідоцтв. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні показали, що вони працювали на Лозівському інструментальному заводі разом з [PERSON] . Їм відома та обставина, що [PERSON] отримав, а потім викупив у Лозівського інструментального заводу за власні кошти квартиру [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу, на прохання [PERSON] , був укладений на ім`я його дочки [PERSON] , яка в той час перебула в шлюбі. Свідки також підтвердили і те, що спірна квартира належала Лозівському інструментальному заводу, а тому викупити її могли тільки працівники заводу. Із наявної в матеріалах справи довідки №435 від 28 жовтня 2008 року вбачається, що [PERSON] дійсно працював на Лозівському інструментальному заводі з 17серпня 1964 року по 24 грудня 1996 року. Заявою [PERSON] від 20 травня 1992 року і довідкою №27 від 22 травня 1992 року підтверджується та обставина, що останній отримав дозвіл на викуп спірної квартири у Лозівського інструментального заводу. Згідно зі ст.ст. 60 ч.1, 68 ч.1 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст.ст. 370 ч.2, 392 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оцінюючи надані докази в сукупності, суд приходить до висновку, що спірна квартира набута подружжям [PERSON] за час шлюбу, а тому належить їм на праві спільної сумісної власності. Що стосується тверджень відповідача-позивача [PERSON] і наданих нею доказів про те, що спірну квартиру отримав і викупив її батько [PERSON] , то останній будь-яких вимог щодо предмета спору не заявляє, з позовом до суду про визнання за ним права власності на спірну квартиру не звертався. Тому суд вважає, що слід визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] , яка є майном, набутим подружжям за час шлюбу, і належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Outcome: approved