Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-25 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах ГУГІСЗН Житомирської ОДА та в обгрунтування своїх вимог зазначив, що [PERSON], який знаходився на обліку як інвалід 1 групи, на пільгових умовах 15.05.2006 року ГУПСЗН був наданий автомобіль "Volkswagen - VW Вога" 2000 року випуску, який надійшов як гуманітарна допомога. 01.03.2007 року [PERSON] помер. Оскільки абз.7 п.41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 999 від 19.07.2006 року передбачено, що автомобіль, отриманий як гуманітарна допомога, повертається ГУПСЗН у випадку смерті інваліда. Оскільки автомобіль не повернутий. Прокурор просить вилучити його у відповідача та передати ГУПСЗН. [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до ГУПСЗН, в якому зазначив, що на момент отримання автомобіля його дідом [PERSON], діючим законодавством не передбачалося повернення автомобіля у разі смерті інваліда, пайцун П.М. був його власником і заповідав цей автомобіль йому. Оскільки він прийняв спадщин), просить визнати за ним право власності на автомобіль. В судовому засіданні прокурор та представник ГУПСЗН первинний позов підтримали з тих самих підстав. Проти зустрічного позову заперечили. Представник відповідача заявлений до її доверителя позов не визнала, зустрічний позов підтримала з тих самих підстав. Судом встановлене наступне. [PERSON], який знаходився на обліку як інвалід 1 групи, на пільгових умовах 15.05.2006 року ГУПСЗН був наданий автомобіль " Volkswagen - VW Вога " 2000 року випуску, який надійшов як гуманітарна допомога (а.с. 6). 01.03.2007 року [PERSON] помер (а.с. 11). Абз.7 п.41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 999 від 19.07.2006 року передбачено, що автомобіль, отриманий як гуманітарна допомога, повертається ГУПСЗН у випадку смерті інваліда. У відповідності до вимог ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно- правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом»якшують або скасовують відповідальність особи. Оскільки на час ввезення на митну територію України вказаного транспортного засобу та передачі його [PERSON] діяв Порядок забезпечення інвалідів автомобілями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.1997 року № 999, який не передбачав вилучення автомобіля, отриманого як гуманітарна допомога, після смерті інваліда, положення Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 999 від 19.07.2006 року в даному випадку застосовуватись не можуть, суд приходить до висновку, що позовні вимоги прокурора задоволенню не підлягають. Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником зазначеного автомобіля був [PERSON] (а.с. 9). Даний транспортний засіб [PERSON] заповідав відповідачу (а.с. 37). За час життя та на момент смерті відповідач проживав однією сім»єю з [PERSON] та здійснював догляд за ним. виїхав на інше місце проживання лише 16.03.2007 року (а.с. 10, 12-13). Згідно вимог ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї. Оскільки відповідач на день смерті [PERSON] проживав разом з ним. то він прийняв спадщину, що складалася з майна, яке йому заповідав спадкодавець, а тому позовна вимога про визнання права власності на автомобіль підлягає задоволенню. Таким чином, суд, заслухавши пояснення прокурора, сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що первинний позов задоволенню не підлягає, зустрічний позов підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed