Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного това\-риства «Вугільна компанія « [PERSON] № 1» про відшкодування моральної шкоди, пов»язаною з травмою на виробництві. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що з 08 лютого 1999 року він знахо\-диться у трудових відносинах з відповідачем, де працював на різних посадах. 3 31 жовтня 2008 року працював машиністом гірничих виємочних машин. 09 грудня 2008 року його було травмовано на підприємстві, де він працював при вико\-нанні ним трудових обовязків. Рішенням Донецької обласної МСЕК від 13.04.2009 року йому була встановлена 3-я група інвалідності та визначена втрата працездатності - 50 %. Внаслідок нещасного випадку на виро\-бництві йому було встановлено діагноз: здавлювання грудної клітини, ссадіни грудної клітини. У зв»язку з цим, вважає, що йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що після одер\-жання травми, а також в подальшому він зазнав дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцін\-ного, в трудовому відношенні, громадянина. Позивач вважає, що діями відповідача по незабезпечен\-ню безпечних умов праці йому спричинена моральна шкода, яку позивач оцінює в 100 000 грн . По\-зивач просить стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди, повязану з травмою на виробництві 100 000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали свої позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача - Відкритого акціонерного товариства « Вугільна компанія « [PERSON] - Західна № 1» позовні вимоги не визнав, вказавши, що між позивачем та відповідачем мали місце та на теперішній час існують трудові правовідносини. Посилання позивача на ст.23 ЦК України , на його думку, є хібним, оскільки відшкодування моральної шкоди відповідно до вказаної статті відноситься до позадоговірної відповідальності. Зауважує, що позивач продовжує працювати у їх товаристві, на іншій посаді, у зв»язку з чим, його посилання на зменшення після тра\-вмування його грошового достатку є необґрунтованим. Також вважає, що вимоги позивача про стяг\-нення сум моральної шкоди в порядку, передбаченому ст.ст. 1167 та 1187 ЦК України є неправомір\-ними, оскільки вони не поширюються на трудові відносини. Просить відмовити позивачу у задово\-ленні позовних вимог. Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального стра\-хування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Красноармій\-ську, присутній у судовому засіданні, висловив думку щодо вирішення справи на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи та перевіривши їх дока\-зами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 08 лютого 1999 року знаходиться у трудових відносинах з відповідачем, де працював на різних посадах, а з 31 жовтня 2008 року працював машиністом гірничих виємочних машин (а с. 12-14). На теперішній час продовжує працювати на підприємстві відповідача учнем електрослюсаря з ремонту обладнання (а.с. 14). 09.12.2008 року позивача було травмовано на підприємстві, де він працював, при вико\-нанні ним трудових обовязків. За наслідками розслідування нещасного випадку було видано акт за формою Н-1 від 12.12.2008 року, згідно якого позивач отримав здавлювання грудної клітини, ссадіни грудної кліти\-ни. (а.с. 10-11). Відповідно до довідки МСЕК від 13.04.2009 року [PERSON] встановлена третя група інвалідності та 50% втрата професійної працездатності ( а.с. 15-16). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призве\-ли до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Законом України « Про охорону праці», а саме ч. 1 ст. 9 було визначено, що відшкоду\-вання шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров»я або у випадку смерті працівни\-ка, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профе\-сійних захворювань України відповідно до Закону України « Про загальнообов»язкове державне со\-ціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спри\-чинили втрату працездатності» Згідно пункту 27 статті 77 Закону України « Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пункту 22 статті 71 Закону України « Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію час\-тини третьої статті 34 Закону України « Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату праце\-здатності» на 2006-2007 роки було призупинено. Відповідно до змін, внесених до Закону України « Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спри\-чинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, суд вважає, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не пору\-шено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодо\-вувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законо\-давцем розподіл обов»язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.. 22 Конституції Украї\-ни. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової ) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що , у зв»язку з нещасним випадком на виробництві позивачу за\-подіяно моральну шкоду, яка полягає й тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 50% професійної працездатності, внаслідок чого у нього змінилися умови його життя, тобто знизи\-лась життєва активність, систематичне нездужання, мали місце послаблення організму, переживання з приводу погіршання свого стану здоровя. Оскільки позивач [PERSON] отримав травму внаслідок нещасного випадку на виро\-бництві і при цьому мало місце протиправність дій відповідача ВАТ Вугільна компанія « [PERSON] № 1» ,суд приходить до висновку, що моральна шкода, яку зазнав позивач, є наслідком дій умов виробництва, повязаних з порушенням Закону України « Про охорону праці», « Положення про ділянку з видобутку вугілля № 3», Правил безпеки у вугільних шахтах. Вищезазначені вимоги законодавства, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року « Про судову практику по справам про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для ор\-ганізації життя. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд вста\-новлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та ін\-ших обставин, які мають значення для справи. Доказами, на підставі яких суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є акти про розслідування нещасного випадку, рішення МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати працездатності, виписки із історії хвороби, пояс\-нення позивача, його представника та представника відповідача. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237 КЗпП України, розясненням Пленуму Верхов\-ного Суду України позивач має право на її відшкодування. Посилання представника відповідача на наявність постійного доходу у позивача, продов\-ження ним трудової діяльності на їх підприємстві, та відсутність на підставі цього моральних страждань, суд не бере до уваги у зв»язку з тим, що саме діями відповідача позивачу спричинені моральні страждання, пов'язанні із систематичним нездужанням, послабленням організму, переживання з приводу погіршання свого стану здоров»я, які є прямим наслідком нещасного випадку, в результаті якого позивачем була частково втрачена працездатність, працюючи у шкідливих і небезпечних умовах на вугільному підприємстві. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг, інтенсивність і тривалість психічних страждань, а також той факт, що професійна працездатність у зв»язку з нещасним випадком на виробництві, втрачена на 50 %, і відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, виходя- чи з засад розумності та справедливості, частково задовольняє позовні вимоги. Виходячи із викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача ВАТ Вугільна компанія « [PERSON] № 1» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 25 000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial