Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-12 00:00:00

[PERSON] звертаючись до суду з позовом до [PERSON], просить, з посиланням на ст..ст. 71,72 ЖК України, визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 113 в будинку № 46 по вул. Незалежності у м. Чернігові (а.с.3-5). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що у 2005 році на сімю із трьох осіб він отримав двокімнатну квартиру [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстровані позивач, відповідач та їх донька. Зазначає, що відповідач [PERSON] з кінця 2005 року в даній квартирі не проживає, фактично в спірну квартиру не вселялась, оскільки працює в с. Черлени Городокського району Львівської області. Крім того, відповідач не виконує обовязки члена сімї, повязані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг за квартиру, ніяких її речей в спірній квартирі немає. Вказує, що він ніяких перешкод у користуванні і проживанні в спірній квартирі відповідачу не чинив. Вважає, що оскільки [PERSON] не проживає в спірній квартирі більше шести місяців, вона втратила право на користування даним житловим приміщенням. Під час попереднього судового засідання відповідачем [PERSON] подано зустрічний позов до [PERSON] про зміну умов найму житлового приміщення (а.с.29-30). Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03.03.2010 року (а.с.125), зустрічний позов [PERSON] залишено без розгляду. У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити повністю. До викладеного в позові доповнив, що відповідач ніколи не мала наміру вселятися у спірну квартиру, оскільки має роботу в іншій місцевості. [PERSON] з моменту отримання квартири в ній не проживає, 1-2 рази на рік зявлялася в спірній квартирі. Зазначив, що в період з кінця жовтня 2008 року по кінець серпня 2009 року знаходився за кордоном, у цей період у спірній квартирі проживала старша донька, яка, за кошти, які він залишив, проводила оплату за комунальні послуги. Акт від 10.04.2009 року про не проживання в спірній квартирі відповідачки був складений за його відсутності. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні 25.12.2009 року позов підтримав, просив задовольнити повністю з підстав викладених у письмових поясненнях (а.с.68-69), які залучені до матеріалів справи. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити та зазначила, що є всі підставі, передбачені ст.ст. 71, 72 ЖК України, для задоволення позову, оскільки відповідач не проживає в спірний квартирі більше 6 місяців без поважних причини. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Суду пояснили, що за характером роботи відповідачки - працює вчителем історії та заступником директора школи в іншій місцевості, вона дійсно постійно не проживає у спірній квартирі, однак періодично на канікулах приїжджає, сплачує за комунальні послуги та інші платежі. Відповідач зазначила, що рівнозначну роботу з фаху в м. Чернігові вона знайти не могла. У майбутньому вона має намір переїхати до м. Чернігова і проживати тут зі своєю родиною. Відповідач наполягає на тому, що вона ніколи і ніяким чином не втрачала зв'язку з квартирою № 113, у цій квартирі знаходяться її особисті речі. Крім того, відповідач посилається на відсутність у неї іншого житла. Представник відповідача доповнив, що робота в іншій місцевості це важливий аргумент того, що відповідач з поважних причин не проживає в квартирі понад шість місяців. Представник третьої особи ОСББ «[PERSON] Ш» у судовому засіданні позов підтримала, вважає, що позов підлягає задоволенню. Пояснила, що з моменту заселення сімї [PERSON] в будинок №46, відповідач [PERSON] в квартирі №113 не проживала. Факт непроживання відповідача у квартирі було зафіксовано актами. Представник третьої особи служби у справах дітей Новозаводської районної у м. Чернігові ради у судовому засіданні покладався на розсуд суду. Свідки [PERSON] та [PERSON] сусіди позивача в судовому засіданні 25.12.2009 року суду пояснили, що відповідач не проживає у [INFO] з моменту її отримання з грудня 2005 року. Зазначили, що у спірній квартирі були близько 6-7 разів, однак жодного разу не бачили [PERSON] [PERSON] про не проживання відповідача були складені у присутності позивача. Засвідчили, що при огляді житла бачили лише стильний підлітковий одяг, а жіночого одягу відповідного розміру вони не бачили. Свідок [PERSON] - двоюрідна сестра позивача у судовому засіданні 25.12.2009 року пояснила, що відповідачка ніколи не проживала в спірній квартирі, оскільки працює на керівній посаді у іншій місцевості. Зазначила, що вона 2-3 рази на місяць буває у квартирі, однак [PERSON] жодного разу не бачила. Позивач у 2008 році виїжджав за кордон на заробіток. Допитаний в судовому засіданні 25.12.2009 року в якості свідка позивач [PERSON] суду пояснив, що відповідачка взагалі ніколи не проживала в даній квартирі. Зазначив, що у 2008 році за межі України не виїжджав. Свідок [PERSON] донька відповідача та позивача в судовому засіданні 25.12.2009 року суду пояснила, що [PERSON] зявляється один раз у три місяці у спірній квартирі, за дорученням відповідачки та за її кошти вона проводила оплату за комунальні послуги. Зазначила, що позивач також не проживав у даній квартирі, оскільки знаходився за кордоном з листопада 2008 році, повернувся додому лише у вересня 2009 році. Позивач коштів на оплату комунальних послуг не надавав. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні 25.12.2009 року пояснили, що відповідачка працює в іншій місцевості, однак на канікулах приїжджає. Свідок [PERSON] - сусідка, доповнила, що біля будинку влітку 2009 року бачила відповідачку та її молодшу доньку. Вислухавши сторін, допитавши свідків, на підставі досліджених доказів судом встановлені такі обставини і визначені відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що двокімнатна квартира [ADDRESS] була надана [PERSON] разом з членами сім'ї [PERSON] та [PERSON] на підставі ордеру № 294 від 05 грудня 2005 року, виданого Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради (а.с.6) Як вбачається з довідки ОСББ «Гарбріель ІІІ» від 03.11.2009 року (а.с.7) та копії особового рахунку (а.с.8), в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Стаття 72 Житлового кодексу України передбачає можливість визнання у судовому порядку особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. У п. 10 постанови Пленуму від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» Верховний Суд України зорієнтував практику судів у питанні визнання втрати особою права користування жилим приміщенням лише на встановлення факту відсутності цієї особи без поважних причин понад встановлені ст. 71 ЖК України строки. На обґрунтування позовних вимог позивачем надано докази на підтвердження факту не проживання відповідача за адресою реєстрації [ADDRESS], а саме: - акт від 14.08.2008 року про не проживання [PERSON] за адресою реєстрації з грудня 2005 року, складений сусідами [PERSON], [PERSON], [PERSON] та затверджений Головою Правління ОСББ «[PERSON] Ш» [PERSON] (а.с.67); - акт від 10.04.2009 року про не проживання [PERSON] за адресою реєстрації з моменту отримання квартири, складений сусідами [PERSON], [PERSON], [PERSON] та затверджений Головою Правління ОСББ «[PERSON] Ш» [PERSON] (а.с.66); - акт від 03.11.2009 року про не проживання [PERSON] за адресою реєстрації [ADDRESS] з моменту отримання квартири, складений сусідами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та затверджений Головою Правління ОСББ «[PERSON] Ш» [PERSON] (а.с.9). Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд не бере до уваги, як докази по справі, вищезазначені акти, оскільки з актів від 10.04.2009 року та від 03.11.2009 року не вбачається скільки саме часу відповідач не проживає в квартирі та з яких причин, а лише зазначено, що вона не проживає з моменту отримання квартири. Крім того, позивач [PERSON] у спірній квартирі з жовтня 2008 року по серпень 2009 року також не проживав, оскільки знаходився за межами України. Дана обставина позивачем не заперечується. Разом з тим, суд критично відноситься до пояснень, наданих свідками [PERSON], [PERSON], оскільки ці свідки вказували, що не бачили відповідача, однак, при цьому зазначали, що у спірній квартирі бували близько 6-7 разів. Твердження позивача про оплату комунальних послуг безпосередньо ним спростовується наданими відповідачем квитанціями, з яких вбачається проведення оплат за послуги і [PERSON] У відповідності до п.2 ч.3 ст. 71 ЖК України, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у звязку з навчанням, у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується довідками (а.с.33,39), [PERSON] працює на посаді заступника директора школи з навчально-виховної роботи Городоцької [PERSON] ступенів № 4 Львівської області та читає уроки з історії. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем у справі не надано належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог в частині не проживання в спірній квартирі відповідача, оскільки факт її відсутності за місцем проживання підтверджується лише наданими актами, які не можуть слугувати належними доказами у справі. Крім того, відповідачем [PERSON] надано докази на підтвердження того, що вона постійно опікується спірним житлом - укладала договори з ВАТ «Укртелеком», ТОВ «Телеорганізація «Ніса» про надання послуг (а.с.149-151), проводила оплату за послуги, хоча і залишає місце проживання в звязку з умовами та характером роботи (а.с.33, 39). Право на житло гарантоване людині статтями 47, 48 Конституції України. Так, ч. 3 ст. 47 Конституції проголошує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду. Правові позиції Європейського Суду з прав людини Пункт 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція) гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки дослідженні в судовому засіданні докази спростовують наведені позивачем підстави про відсутність відповідача за місцем проживання протягом останніх шести місяців без поважних причин.

Outcome: dismissed