Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-11 00:00:00

11 липня 2005 року з відома [PERSON], її батьки [PERSON] та [PERSON] звернулися до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до свого сина [PERSON] про розподіл домоволодіння №2 по Лоцманському узвозу в м. Дніпропетровську між співвласниками (том 1, а.с. 3-5), ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2005 року відкрито провадження по справі. Після проведення по даній цивільній справі судової будівельно-технічної експертизи (том 1, а.с. 70-85) 25.09.2006 року [PERSON] та [PERSON] остаточно уточнили свої позовні вимоги (том 1, а.с. 88-89), при цьому [PERSON] належала ? частини домоволодіння №2 по Лоцманському узвозу в м. Дніпропетровську, а [PERSON] ? цього домоволодіння. Домоволодіння №2 по Лоцманському узвозу в м. Дніпропетровську розташоване на земельній ділянці площею 1100 кв.м. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2007 року позовні вимоги [PERSON] й [PERSON] були задоволені в повному обсязі (том 1, а.с. 127-129). 28 лютого 2007 року [PERSON] подав до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська заяву про перегляд заочного рішення від 14.02.2007 року (том 1, а.с. 133-138). Ухвалою районного суду м. Дніпропетровська заяву про перегляд заочного рішення було залишено без задоволення (том 1, а.с. 160-162). 08 травня 2007 р. [PERSON] подав апеляційну скаргу на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2007 року (том 1, а.с. 167-174). 27 травня 2007 року померла мати [PERSON], позивач у справі, [PERSON] (том 1, а.с. 198). 13 червня 2007 року помер батько [PERSON], співпозивач у справі, [PERSON] (том 1, а.с. 199). Ухвалою колегії суддів судової палати по цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2008 року (у редакції від 14 серпня 2008 року, том 1, а. с. 236-237; 244), апеляційна скарга [PERSON] була задоволена. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2007 року було скасовано, а справа направлена на новий розгляд у той же суд в іншому складі суду. 19 червня 2009 року [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом у порядку ст. 31 ЦПК України до [PERSON] про розділ домоволодіння, встановлення порядку користування земельною ділянкою у звязку зі смертю [PERSON]Ю та [PERSON] (том 1 а.с. 262-267). Позовні вимоги позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] залишаються аналогічними тим, які були пред'явлені йому батьками [PERSON] та [PERSON], з невеликим уточненням (том 1 а.с. 262-267). 07 квітня 2009 року [PERSON] подав заяву про забезпечення доказів. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2009 року заяву було задоволено, а у приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] були витребувані документи нотаріальної справи, заведеної з метою укладання договору довічного утримання між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 25 червня 2009 року були надані копії документів нотаріальної справи (том 2, а.с. 2-7). 20 серпня 2009 року у судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з клопотанням викликати у судове засідання приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] для допиту та надання для огляду у судове засідання реєстру нотаріальних дій за період, що включає 13.11.2004 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2009 року заяву було задоволено. 31 серпня 2009 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з зустрічним позовом до [PERSON] треті особи приватні нотаріуси Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], про визнання договору довічного утримання від 13 листопада 2004 року (ВВО № 704874, реєстр 3393, засвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Л.) між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], недійсним (том 2, а.с. 30-31). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2009 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] був прийнятий та обєднаний в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] (том 2, а.с. 36). 01 вересня 2009 року у судовому засіданні приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] пояснила про обставин укладання та нотаріального посвідчення нею договору довічного утримання між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] від 13 листопада 2004 року (ВВО № 704874, реєстр 3393). Також приватним нотаріусом [PERSON] у судове засідання був наданий для огляду журнал реєстру нотаріальних дій за період, що включає 13.11.2004 року, в якому судом зафіксовані підписи [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (том 2, а.с. 33-34). Позивачу за первісним позовом [PERSON] належить ? домоволодіння за адресою Узвів Лоцманський 2, м. Дніпропетровськ, а відповідачу за первісним позовом [PERSON] належить ? частина цього домоволодіння. Позивач по справі займає у житловому будинку А-1: приміщення 1-1 площею 8,8 кв.м. з льохом; приміщення 1-2 площею 14,0 кв.м.; приміщення 1-3, площею 14,9 кв.м.; приміщення 1-4, площею 10,6 кв. м.; приміщення 1-5, площею 6,8 кв.м; приміщення 1-6, площею 0,9 кв.м; приміщення 1-7, площею 4,7 кв. м; ґанок літ. "а", усього загальною площею 60,7 кв.м; а також користується надвірними спорудженнями: гараж, літ. "Б", сарай літ. "Г", сарай літ. "В", навіс літ. "Д", хвіртку літ. №1, ворота літ. №3, огорожа літ. №2, зливну яму №5, змощення І. Відповідач по справі [PERSON] займає у житловому будинку А-1: приміщення 2-1 площею 8,5 кв.м. з льохом; приміщення 2-2 площею 8,1 кв.м., приміщення 2-3 площею 10,5 кв.м., усього загальною площею 27,1 кв.м; а також користується надвірними спорудженнями: уборна, літ. "Е", сарай літ. "Ж". У спірному домоволодінні проживають дві різні родини: [PERSON] зі своєю родиною, і відповідач [PERSON] з членами своєї родини. Будинок, у якому вони проживають, фактично має дві окремі ізольовані квартири з необхідними для проживання допоміжними, сантехнічними приміщеннями в кожній із квартир, і окремими ізольованими входами у квартири. Між співвласниками домоволодіння на цей час склалися дуже погані стосунки з приводу порядку користування домоволодінням співвласниками якого вони являються, тому позивач бажає розділити домоволодіння в натурі, та встановити порядок користування земельною ділянкою. У звязку з цим позивач [PERSON] просила суд розділити домоволодіння та виділити їй у користування у житловому будинку А-1: приміщення 1-1 площею 8,8 кв.м. з льохом; приміщення 1-2 площею 14,0 кв.м.; приміщення 1-3, площею 14,9 кв.м.; приміщення 1-4, площею 10,6 кв. м.; приміщення 1-5, площею 6,8 кв.м; приміщення 1-6, площею 0,9 кв.м; приміщення 1-7, площею 4,7 кв. м; ґанок літ. "а", усього загальною площею 60,7 кв.м; а також надвірні спорудження: гараж, літ. "Б", сарай літ. "Г", сарай літ. "В", навіс літ. "Д", хвіртку літ. №1, ворота літ. №3, огорожа літ. №2, зливну яму №5, змощення І; в користуванні відповідача [PERSON] залишити у житловому будинку А-1: приміщення 2-1 площею 8,5 кв.м. з льохом; приміщення 2-2 площею 8,1 кв.м., приміщення 2-3 площею 10,5 кв.м., усього загальною площею 27,1 кв.м; а також надвірні спорудження: уборна, літ. "Е", сарай літ. "Ж", оскільки саме такий порядок користування склався між співвласниками, при цьому вона згодна з тим, що площа приміщень які їй буде виділено менше ніж частка власності та вона не наполягає на стягненні за це з відповідача грошової компенсації, та встановити порядок користування земельною ділянкою згідно до першого варіанту висновку будівельно-технічної експертизи № 239 від 20.07.2006 року (додаток №2), тому що цей варіант виключає наявність земельних ділянок, що перебувають у спільному користуванні сторін і відповідно фактично може звести до мінімуму подальші можливі суперечки між співвласниками домоволодіння та земельної ділянки, що життєво необхідно при обставинах, що склалися на цей час. Позивач за первісним позовом [PERSON] також просила суд зобов'язати відповідача за первісним позовом [PERSON] за свій рахунок до 01 жовтня 2009 р. відновити ушкоджену їм стіну, що розділяє квартири №1 та №2, між приміщеннями 2-1 і 1-5 в у житловому будинку А-1 спірного домоволодіння, та стягнути з відповідача всі судові втрати, понесені позивачами у зв'язку з розглядом цієї цивільної справи, відповідно до представлених документів. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача по справі за первісним позовом [PERSON] та просив суд задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, та відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON], та його представники [PERSON], [PERSON] просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] та задовольнити позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом у повному обсязі. Суд вислухавши представника позивача за первісним позовом [PERSON], відповідача за первісним позовом [PERSON], та представників відповідача за первісним позовом [PERSON], та [PERSON], третю особу приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], вивчивши матеріали даної цивільної справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] по даній цивільній справі підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON] по даній цивільній справі не підлягають задоволенню за наступних обставин. У судовому засіданні встановлено. За договором довічного утримання від 13 листопада 2004 року (ВВО № 704874, реєстр №3393, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], том 1, а.с. 200) мати [PERSON], [PERSON] передала їй у власність 1/2 частину спірного домоволодіння, що належала їй на підставі договору дарування від 23.12.1982 року реєстр №5-6129, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.05.1978 року реєстр №1-364, видані Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою. За договором довічного утримання від 13 листопада 2004 року (ВВО № 704874, реєстр 3393, засвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], том 1, а.с. 200) батько [PERSON], [PERSON], передав їй у власність 1/4 частину спірного домоволодіння, що належала йому на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину ВВО № 270786 реєстр №6-5604 від 05.11.2004 року, виданого Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою. 1/4 частина спірного домоволодіння належить братові [PERSON], відповідачеві у справі, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину ВАС № 541176, реєстр №6-127 від 10.01.2003 року, виданого Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою (том 1, а.с. 62-65). Зазначені обставини підтверджуються поясненнями представника позивача [PERSON] за первісним позовом, відповідача за первісним позовом [PERSON], та представників відповідача за первісним позовом [PERSON], та [PERSON], третьої особи приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] у судовому засіданні, а також письмовими доказами які є у матеріалах цивільної справи (том 1, а. с. 13-19, 62-65, 200, 262-271). У частині третій та четвертій ст. 334 ЦК України зазначено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним, а якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Під час розгляду даної цивільної справи судом встановлено, що вищевказаний договір довічного утримання між відчужувачами [PERSON], [PERSON] та набувачем [PERSON] від 13 листопада 2004 року (ВВО № 704874, реєстр №3393), був представлений на державну реєстрацію в комунальне підприємство (КП) «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» (ДМБТІ) 25 липня 2006 року й у той же день був зареєстрований (реєстраційний номер: 410569 від 25.07.2006 року), а [PERSON] стала власником 3/4 частин спірного домоволодіння з 25.07.2006 року. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями представника позивача за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні, а також письмовими доказами які є у матеріалах цивільної справи (том 1, а.с. 200, 262-271). Як вбачається з технічного паспорту домоволодіння №2 по узвозу Лоцманському в м. Дніпропетровську (том 1, а.с. 9-12) житловий будинок літ. А-1 у цьому домоволодінні складається з квартири № 1 до складу якої входять приміщення 1-1 площею 8,8 кв.м. з льохом; приміщення 1-2 площею 14,0 кв.м.; приміщення 1-3, площею 14,9 кв.м.; приміщення 1-4, площею 10,6 кв. м.; приміщення 1-5, площею 6,8 кв.м; приміщення 1-6, площею 0,9 кв.м; приміщення 1-7, площею 4,7 кв. м; ґанок літ. "а", усього загальною площею 60,7 кв.м, та з квартири № 2 до складу якої входять приміщення 2-1 площею 8,5 кв.м. з льохом; приміщення 2-2 площею 8,1 кв.м., приміщення 2-3 площею 10,5 кв.м., усього загальною площею 27,1 кв.м., під час розгляду даної цивільної справи судом встановлено, що позивач користуються та мешкають в квартирі № 1, а відповідач користується та мешкає в квартирі № 2, саме такий порядок користування житловим будинком склався між співвласниками домоволодіння протягом дуже тривалого часу, зазначені обставини підтверджуються поясненнями представника позивача по справі під час розгляду даної цивільної справи. Також під час розгляду даної цивільної справи судом встановлено, що рішенням виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих м. Дніпропетровська № 26 від 17.07.1946 року [PERSON] надано у користування земельну ділянку по узвозу Лоцманському № 2 у м. Дніпропетровську площею 1100 кв.м, зазначені обставини підтверджуються поясненнями представника позивача за первісним позовом у судовому засіданні, а також письмовими доказами які є у матеріалах цивільної справи (том 1, а. с. 21., том 2, а.с. 2). Ст. 358 ЦК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Судом встановлено, що після держаної реєстрації договору довічного утримання та після смерті батьків, [PERSON] намагалась мирним шляхом вирішити питання з відповідачем і розділити спірне домоволодіння, але стосунки між [PERSON] та [PERSON] постійно погіршувалися з вині відповідача. Судом встановлено, що за життя матері та батька [PERSON] їхній син, відповідач [PERSON] і його дружина [PERSON] здійснювали протиправні дії стосовно літніх батьків (том 1, а. с. 37-42). Факт протиправних дій зафіксовано органами внутрішніх справ Жовтневого РВ ДУМ УМВС України в Дніпропетровській області (том 1, а. с. 43). Судом встановлено також, що аналогічна лінія поведінки відповідача [PERSON] та його дружини збереглася й стосовно позивача [PERSON] Судом також встановлено, що у звязку з тим що з боку відповідача та його дружини створювалися неможливі умови для проживання, [PERSON] та [PERSON] у червні місяці 2005 року звернулися до [PERSON] з проханням щоб вона звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою від свого імені про розподіл домоволодіння №2 по Лоцманському узвозу в м. Дніпропетровську між співвласниками. [PERSON] не могла подати позовну заяву, так як вищевказаний договір довічного утримання на той час не пройшов державної реєстрації. Також [PERSON] не бажала погіршення і без того складних стосунків зі своїм братом, відповідачем по справі [PERSON] Під час розгляду даної цивільної справи, судом встановлено що у спірному домоволодінні проживають дві різні родини: [PERSON] зі своєю родиною, і відповідач [PERSON] зі членами своєї родини. Будинок, у якому вони проживають, фактично має дві окремі ізольовані квартири № 1 та №2 з необхідними для проживання допоміжними, сантехнічними приміщеннями в кожній із квартир, і окремими ізольованими входами у квартири. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями представника позивача за первісним позовом [PERSON], відповідача за первісним позовом [PERSON], та представників відповідача за первісним позовом [PERSON], та [PERSON]А у судовому засіданні, а також письмовими доказами які є у матеріалах цивільної справи (том 1, а. с. 37-43, 262-271). Ч. 1 ст. 364 ЦК України передбачає, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності., а у ч. 2 ст. 367 ЦК України, передбачає, що у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. По цивільній справі було проведено судову будівельно-технічну експертизу з метою встановлення можливості розділу спірного домоволодіння в натурі між його співвласниками та визначення можливих варіантів встановлення порядку користування земельною ділянкою домоволодіння між його співвласниками. Як вбачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи № 239 від 20.07.2006 року (том 1, а.с. 70-85) існує варіант розділу в натурі житлового будинку у домоволодінні №2 по Лоцманському узвозу в м. Дніпропетровську між його співвласниками, який співпадає з порядком користування житловим будинком який склався між ними, та відповідно до цього варіанту: ●[PERSON] якій належить ? частини домоволодіння, виділяються у житловому будинку А-1: приміщення 1-1 площею 8,8 кв.м. з льохом; приміщення 1-2 площею 14,0 кв.м.; приміщення 1-3, площею 14,9 кв.м.; приміщення 1-4, площею 10,6 кв. м.; приміщення 1-5, площею 6,8 кв.м; приміщення 1-6, площею 0,9 кв.м; приміщення 1-7, площею 4,7 кв. м; ґанок літ. "а", усього загальною площею 60,7 кв.м; а також надвірні спорудження: гараж, літ. "Б", сарай літ. "Г", сарай літ. "В", навіс літ. "Д", хвіртку літ. №1, ворота літ. №3, огорожа літ. №2, зливну яму №5, змощення І; загальна вартість приміщень житлового будинку з надвірними спорудженнями становить 21272 грн., ●[PERSON] якому належить ? частина домоволодіння, виділяються у житловому будинку А-1: приміщення 2-1 площею 8,5 кв.м. з льохом; приміщення 2-2 площею 8,1 кв.м., приміщення 2-3 площею 10,5 кв.м., усього загальною площею 27,1 кв.м; а також надвірні спорудження: уборна, літ. "Е", сарай літ. "Ж", загальна вартість приміщень житлового будинку з надвірними спорудженнями становить 8068 грн., запропонований експертом варіант розділу домоволодіння в натурі не передбачає виконання будь яким з власників переобладнань у житловому будинку, крім цього висновком експерта надано два варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою спірного домоволодіння між його співвласниками виходячи з розмірів часток власності. Враховуючи вищезазначені обставини, та приймаючи до уваги стосунки які скалилися між співвласниками домоволодіння, суд вважає необхідним розділити домоволодіння між співвласниками в натурі та припинити право спільної часткової власності на домоволодіння між його співвласниками, враховуючи також, що позивач не наполягає на стягненні з відповідача на її користь грошової компенсації в розмірі 733 грн. за перевищення його частки в натурі, виділити: ●[PERSON] якій належить ? частини домоволодіння, виділяються у житловому будинку А-1: приміщення 1-1 площею 8,8 кв.м. з льохом; приміщення 1-2 площею 14,0 кв.м.; приміщення 1-3, площею 14,9 кв.м.; приміщення 1-4, площею 10,6 кв. м.; приміщення 1-5, площею 6,8 кв.м; приміщення 1-6, площею 0,9 кв.м; приміщення 1-7, площею 4,7 кв. м; ґанок літ. "а", усього загальною площею 60,7 кв.м; а також надвірні спорудження: гараж, літ. "Б", сарай літ. "Г", сарай літ. "В", навіс літ. "Д", хвіртку літ. №1, ворота літ. №3, огорожа літ. №2, зливну яму №5, змощення І; загальна вартість приміщень житлового будинку з надвірними спорудженнями становить 21272 грн., ●[PERSON] якому належить ? частина домоволодіння, виділяються у житловому будинку А-1: приміщення 2-1 площею 8,5 кв.м. з льохом; приміщення 2-2 площею 8,1 кв.м., приміщення 2-3 площею 10,5 кв.м., усього загальною площею 27,1 кв.м; а також надвірні спорудження: уборна, літ. "Е", сарай літ. "Ж", загальна вартість приміщень житлового будинку з надвірними спорудженнями становить 8068 грн., Ч. 3 і 4 ст. 120 Земельного Кодексу України передбачають, що у разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику, а при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Ст. 95, пп. «а» і «г1» Земельного Кодексу України передбачає, що землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: самостійно господарювати на землі та споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Ч. 1 ст. 158 Земельного Кодексу України передбачає, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Вирішуючи позовні вимоги у частині встановлення порядку користування земельною ділянкою домоволодіння №2 по Лоцманському узвозу в м. Дніпропетровську між співвласниками домоволодіння, суд враховуючи стосунки які скалилися між співвласниками домоволодіння, вважає необхідним встановити порядок користування земельною ділянкою при домоволодінні №2 по Лоцманському узвозу в м. Дніпропетровську по першому варіанту висновку будівельно-технічної експертизи № 239 від 20.07.2006 року (додаток №2), оскільки цей варіант надає співвласникам у користування земельні ділянки розмір яких відповідає їх часткам власності, виключає наявність земельних ділянок, що перебувають у спільному користуванні сторін і відповідно фактично може звести до мінімуму подальші можливі суперечки між співвласниками домоволодіння та земельної ділянки, згідно цього варіанту земельна ділянка кожного з співвласників ізольована від іншої земельної ділянки та має окремий вхід, і тому суд вважає необхідним встановити порядок користування земельною ділянкою при домоволодінні №2 по Лоцманському узвозу в м. Дніпропетровську та виділити у користування: ●[PERSON] - земельну ділянку площею 844,5 кв. м, з границями земельної ділянки 16,82 м з сторони тупикового проїзду, 18,5 м з боку школи-інтернату, зазначеними в додатку №2 до судової будівельно-технічної експертизи №239 від 20.07.2006р. ●[PERSON] - земельну ділянку площею 281, 5 кв. м., з границями земельної ділянки 24,0 м з боку школи-інтернату, 35,98 м з боку домоволодінь № 2-а та № 25, зазначеними в додатку №2 до судової будівельно-технічної експертизи №239 від 20.07.2006р. Вирішуючи позовні вимоги стосовно зобов'язання відповідача за первісним позовом [PERSON] за свій рахунок до 01 жовтня 2009 р. відновити ушкоджену їм стіну, що розділяє квартири 1 та 2, між приміщеннями 2-1 і 1-5 в у житловому будинку А-1 домоволодіння №2 по Лоцманському узвозу в м. Дніпропетровську суд прийшов до висновку, що вони не підлягають задоволенню. Ч. 3 п.п. 1, 2 ст. 79 ЦПК України передбачає, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на інформаційно-технічне забезпечення, та витрати на правову допомогу а ч. 1 ст. 88 передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Вирішуючи позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь [PERSON] всі судові втрати, понесені позивачами у зв'язку з розглядом цієї цивільної справи, відповідно до представлених документів суд прийшов до висновку, що вони не підлягають задоволенню. Ч. 1 ст. 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч. 1 ст. 58 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, ч. 2 ст. 58 ЦПК України передбачає, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, в свою чергу ч. 3 ст. 58 ЦПК України передбачає, що суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, ч. 3 ст. 60 ЦПК України передбачає, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а ч. 4 ст. 60 ЦПК України в свою чергу передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В супереч вимогам ч. 1 ст. 57, ч. 1, 2, 3 ст. 58, ч.1, 3 та 4 ст. 60 ЦПК України [PERSON] обґрунтував свої позовні вимоги лише припущеннями, не представив належних доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування і не обґрунтував доказів, що підтверджують його позовні вимоги та які суд може розглядати у якості належних доказів. Припущенням з боку [PERSON] є те, що нібито відчужувачі за вищевказаним договором довічного утримання [PERSON] та [PERSON] неправомірно звернулися до суду з позовом до [PERSON] про розподіл домоволодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою в якому посилались на своє право власності на частину домоволодіння. За вищевказаним договором довічного утримання п. 2.2 п.п. а) набувач за договором, тобто [PERSON] повинна забезпечити Відчужувачів за договором, тобто [PERSON] та [PERSON] житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваній частині домоволодіння зі збереженням права користування допоміжними приміщеннями та службами частини домоволодіння. У звязку з тим, що з боку [PERSON] та його дружини [PERSON] створювалися неможливі умови для проживання суть яких викладено в (том 1 а.с. 37-43), [PERSON] та [PERSON] у червні місяці 2005 року звернулися до [PERSON] з проханням щоб вона звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою від свого імені про розподіл домоволодіння №2 по Лоцманському узвозу в м. Дніпропетровську між співвласниками. [PERSON] не могла подати позовну заяву, так як вищевказаний договір довічного утримання на той час не пройшов державної реєстрації в комунальному підприємстві (КП) «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» (ДМБТІ). Також [PERSON] не бажала погіршення і без того складних стосунків зі своїм братом, відповідачем по справі [PERSON] 11 липня 2005 р. з відома [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були змушені звернутися до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про розподіл домоволодіння №2 по Лоцманському узвозу в м. Дніпропетровську та встановлення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками. Припущенням з боку [PERSON] є і те, що внутрішній волі відужуввачів відповідало подальше здійснення володіння частиною домоволодіння, а також те, що договір не був направлений на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно частини 3 та 4 ст. 334 ЦК України вищевказаний договір довічного утримання був належним чином нотаріально посвідчений та представлений на державну реєстрацію в КП «ДМБТІ» 25 липня 2006 року й у той же день був зареєстрований (реєстраційний номер: 410569 від 25.07.2006 року), а [PERSON] стала власником 3/4 частин спірного домоволодіння з 25.07.2006 року. При цьому настання правових наслідків, що обумовлені вищевказаним договором довічного утримання, відбулося лише після смерті останнього з відчужувачів за договором. Тобто лише після смерті [PERSON] 27 травня 2007 року та смерті [PERSON] 13 червня 2007 року [PERSON] стала повновладним власником 3/4 частин спірного домоволодіння. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями представника позивача за первісним позовом [PERSON], відповідача за первісним позовом [PERSON], та представника відповідача за первісним позовом [PERSON], у судовому засіданні, а також письмовими доказами які є у матеріалах цивільної справи (том 1, а. с. 37-43, 262-271). Ч.1 ст. 754 ЦК Ураїни передбачає, що набувач не має права до смерті відчужувача продавати, дарувати, міняти майно, передане за договором довічного утримання (догляду), укладати щодо нього договір застави, передавати його у власність іншій особі на підставі іншого правочину. Ч. 2 ст. 754 ЦК України, передбачає, що на майно, передане набувачу за договором довічного утримання (догляду), не може бути звернене стягнення протягом життя відчужувача, а ч.3 ст. 754 ЦК України, передбачає, що втрата (знищення), пошкодження майна, яке було передане набувачеві, не є підставою для припинення чи зменшення обсягу його обов'язків перед відчужувачем. Ст. 73. Закону України «Про нотаріат», ч. 3, ст. 250 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» передбачає, що нотаріус за місцезнаходженням житлового будинку, будівлі садиби, квартири, дачі, садового будинку, іншого нерухомого майна чи за місцем розташування земельної ділянки, а також у випадках, передбачених законодавством, за місцем реєстрації рухомого майна, накладає заборону їх відчуження при посвідченні договору довічного утримання (догляду). Ст. 251 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» передбачає, що накладання заборони за спадковим договором довічного утримання (догляду) провадиться шляхом відповідного напису про це на договорі. Ст. 252 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» передбачає, що накладання заборони реєструється нотаріусами в реєстрі для реєстрації заборон, при цьому накладені заборони та арешти підлягають обовязковій реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна в порядку, визначеному Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна. П 2.1 «Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна» зазначає, що підставами для внесення до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна відомостей про накладання заборони та арештів на обєкти нерухомого майна є накладання державною нотаріальною конторою чи приватним нотаріусом Реєстратором заборони відчуження на обєкти нерухомого майна. Безпідставним з боку [PERSON] є те, що при укладанні вищевказаного договору довічного утримання не було забезпечено вимог ст. 754 ЦК України, та не накладено арешт на обєкт нерухомого майна домоволодіння №2 по Лоцманському узвозу в м. Дніпропетровську. Згідно пояснень приватного нотаріуса [PERSON] яка була допитана 01.09.2009 р. у відкритому судовому засіданні як третя особа з приводу обставин укладання договору довічного утримання. Під час укладання цього правочину, тобто 13.11.2004 року, приватним нотаріусом [PERSON] у звязку з посвідченням цього договору було накладено заборону відчуження на домоволодіння №2 по Лоцманському узвозу в м. Дніпропетровську згідно вимог ст. 754 ЦК України, ст. 73 Закону України «Про нотаріат», ч. 3, ст. 250, ст. 251 та 252 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». У звязку з чим приватним нотаріусом [PERSON], яки виступав на той час Реєстратором Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна було накладено заборону відчуження на домоволодіння №2 по Лоцманському узвозу в м. Дніпропетровську. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями представника позивача [PERSON] за первісним позовом, третьої особи приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] у судовому засіданні, а також письмовими доказами які є у матеріалах цивільної справи (том1 а.с. 262-271, том 2 а.с. 2-7, 33-34). Ч. 3 п. 1 ст. 79 ЦПК України передбачає, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на інформаційно-технічне забезпечення, а ч. 1 ст. 88 передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Вирішуючи позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача за зустрічним позовом, [PERSON] на користь [PERSON] судових втрат, понесених позивачем у зв'язку з розглядом цієї цивільної справи, суд прийшов до висновку, що вони не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial