Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те,що спірний будинок та земельна ділянка по-суті є спільною подружньою власністю. Однак, через недостатню обізнаність у законодавстві та інші причини він погодився, щоб право власності на весь будинок було оформлено на відповідачку та подарував їй приватизовану присадибну земельну ділянку.На даний час стосунки між ним та відповідачкою загострились, тому він вирішив поновити свої права на половину будинковолодіння та земельної ділянки. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день розгляду справи своєчасно повідомлена, письмово просить розглядати справу без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 1997 року. Спільних дітей не мають. В 1998 році позивачеві була передана у власність земельна ділянка площею 0,144 га в [ADDRESS] .На цій ділянці сторони спільним коштом та зусиллями побудували житловий будинок з надвірними будівлями загальною вартістю 176395 гр. Оформленням документів на будівництво займалась, в основному відповідачка, і. оскільки свідоцтво про право власності на будинок могло бути оформлене лише на власника присадибної земельної ділянки, позивач 14 грудня 2004 року подарував відповідачці свою земельну ділянку, уклавши договір, дарування у Фастівській районній державній нотаріальній конторі. Вартість подарованої земельної ділянки на момент укладення договору складала 1388 гр. , 31 грудня 2004 року Дорогинською сільрадою Фастівського району на ім.»я відповідачки було видане свідоцтво про право власності на житловий будинок, а 16 грудня 2005 року тією ж сільрадою на ім.»я відповідачки на підставі вказаного вище договору дарування земельної ділянки був виданий державний акт серії ЯА №2 600562 на право власності на подаровану земельну ділянку. Таким чином, і будинковолодіння і земельна ділянка на даний час перебувають у власності відповідачки. Позивач же, уклавши договір дарування внаслідок помилки щодо обставин та наслідків угоди, істотно порушив свої права як співвласника майна. Істотність своєї помилки він зрозумів лише після того, як між ним та відповідачкою дещо розладнались стосунки. Наведене не заперечується відповідачкою, яка проти задоволення позовних вимог заперечень не має, підтверджується копіями свідоцтва про шлюб між сторонами, свідоцтва про право власності на будинковолодіння. договору дарування земельної ділянки, державного акту на право власності на подаровану земельну ділянку, техдокументаціею на будинковолодіння та ін. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає їх достовірними, а позовні вимоги доведеними та обґрунтованими. Відповідно дост.ст.63,69-71СК України, майно, набуте подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі, є його спільною сумісною власністю і частки кожного з подружжя у цьому майні є рівними.Таким чином позивач обгрунтовано претендує на 1\\2 частину будинковолодіння. Згідно ст.. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин,помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий право чин може бути визнаний судом недійсним. Як встановлено судом, позивач, даруючи відповідачці земельну ділянку, істотно помилявся щодо фактичних обставин , прав та обов`язків сторін за правочином, внаслідок чого були серйозно порушені його права. За таких обставин договір дарування земельної ділянки слід визнати недійсним. Не може вважатись дійсним і державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на підставі договору дарування, що визнається судом недійсним. За позивачем слід визнати право власності на 1\\2 частину присадибної земельної ділянки. Судом також встановлено,що сторони визначились між собою в частині користування будинком та надвірними будівлями. Що ж до користування земельною ділянкою, то це питання вони мають намір вирішити в позасудовому порядку

Outcome: approved