Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-20 00:00:00

09 вересня 2010 року позивачка звернулася з позовом до відповідача гро стягнення заборгованості по заробітній платі після звільнення та моральної шкоди. У судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю та наполягала на його задоволенні, при цьому уточнила позовні вимоги, відповідно до яких просила суд стягнути на свою користь з відповідача 1425,99 грн. заборгованості по заробітній платі, 143,78 грн. недонарахованої суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, 64,92 грн. компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків виплати та 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди. м. Чернігів Позивачка пояснила, що вона вважає нарахування їй заробітної плати за період з 04.11.2009 р. по 29.03.2010 р. з розрахунку 65 грн. за один день неправильним і навела свій розрахунок, відповідно до якого, на її думку, відповідачем не донараховано 1425,99 грн. Також позивачка пояснила, що з 18.05.2010 р. по 04.06.2010 р. вона перебувала на стаціонарному лікуванні і за цей період відповідач повинен був нарахувати допомогу по тимчасовій непрацездатності в розмірі 934,57 грн., а не 790,79 грн. як було це зроблено останнім. Різниця становить 143,78 грн., оскільки відповідачем при проведенні розрахунку не було враховано 2 дні перебування позивачки на лікуванні. Також позивачка вважає, що у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати їй має бути виплачено компенсацію відповідно до індексу зростання цін на тарифи на послуги, яка в загальній сумі має становити 64,92 грн. Крім того, позивачка стверджує, що відповідачем їй було завдано душевних страждань, які призвели до погіршення здоров'я і порушили звичайний ритм її життя, у зв'язку з чим відповідач має відшкодувати 10000 грн. моральної шкоди. Представник відповідача позов не визнала і в його заперечення надала пояснення, що всі належні позивачу виплати було нараховано в повному обсязі і виплачено своєчасно, тому позов є безпідставним. Заслухавши пояснення сторінони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні даного позову необхідно відмовити, виходячи з такого. Позивачка була звільнена із займаної нею посади наказом керуючого санацією ВАТ «ЧеЗаРа» № 530/к від 02.11.2009 р. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.03.2010 р. по справі № 2-1339/10 цей наказ було визнано незаконним. На підставі вказаного рішення відповідачем було видано наказ № 4 від 06.05.2010 р. про оплату позивачу вимушеного прогулу з 04.11.2009 р. по 29.03.2010 р. За цей період позивачу було нараховано заробітну плату за 101 робочий день в сумі 6565 грн. та індексацію заробітної плати в сумі 12,16 грн. При розрахунку було враховано середньоденну заробітну плату за два місяці, що передували звільненню в сумі 65 грн. (довідка № 77 від 18.10.2010 р.), та ту обставину, що на заводі було встановлено тривалість робочого часу, не менше ніж 28 год. на тиждень з додатковим неробочим днем в п'ятницю при тривалості робочого дня - 7 год. (наказ № 148 від 23.04.2003 р.). Суд вважає, що відповідачем здійснено розрахунок заробітної плати позивача у повній відповідності з вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. Враховуючи те, що фактичний розрахунок з позивачкою відповідачем проведено своєчасно, то підстав для виплати позивачці відповідної компенсації немає. Також судом не встановлено заподіяння відповідачем позивачці моральної шкоди. Вищевикладене свідчить про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

Outcome: approved