Jurisdiction: civil
Date: 2009-07-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який в процесі розгляду справи змінював, про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю та просить визнати за ним 1/4 частки власності у спільній сумісній будові, а саме будинку №26 по вул.Шептицьких, с.Чишки, Пустомитівського р-ну, Львівської обл., мотивуючи свої вимоги тим, що у серпні 1979 р. між сторонами був укладений шлюб, який 24.07.2007 року вони розірвали, про що у відділі реєстрації актів цивільного стану Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області зроблено відповідний актовий запис за №150. Від шлюбу вони мали двоє дітей [PERSON] та [PERSON], які трагічно загинули. З березня 1986 р. позивач проживав у своєї колишньої дружини в будинку №26 по вул.Шептицьких, с.Чишки, Пустомитівського р-ну, Львівської обл., який належить їй на праві власності. З 2002 року вони вирішила провести будівництво окремо стоячої літньої кухні та провести реконструкцію будинку в якому проживали. Літня кухня вибудована як капітальна споруда площею 32 кв.м. і складається з двох кімнат, дах накритий металопрофілем, вставлені вікна та двері. До будинку де вони проживали добудували веранду, кухню, санвузол, хол. Між першим і другим поверхом було повністю замінене перекриття з деревяного на бетонне. Підняли стіни другого поверху, щоб перепланувати його у мансардний. Провели реконструкцію даху, замінили шифер на металочерепицю. Провели заміну старих вікон у кількості 14 штук на нові з металопрофіпю. Під час шлюбу неодноразово проводили поточний ремонт помешкання. Внаслідок добудови та перепланування будинок з одноповерхового став двоповерховим. Після закінчення будівництва та реконструкцій у 2007 році колишня дружина позивача вирішила розірвати шлюб. Оскільки позивач прописаний у м.Львові, відповідачка по справі, після розірвання шлюбу, не допускає його до помешкання не зважаючи на те, що вони перебували у шлюбі 28 років. Заявляє, що він ніяких прав на спільне майно не має. У м.Львові позивач прописаний у двохкімнатній квартирі, де проживає його батько, з яким у нього погані відносини і проживання неможливе через постійні сварки. Із-за таких обставин він змушений орендувати квартиру. Мирним шляхом вирішити з відповідачкою питання розподілу спільної сумісної власності вони не взмозі. Відповідачка не згідна з вимогами позивача, мотивуючи це тим, що вона є єдиним власником даного будинку. З такою позицією він не може погодитися, тому що за стільки років спільного проживання було вкладеного немало його грошей та праці у спірний будинок і господарку. Після смерті доньок позивача залишилося двоє онуків, яким він хоче залишити спірне майно у спадок, оскільки відповідачка намагається продати будинок і що вона зробить з грошима та де будуть проживати його малолітні онуки він не знає. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, дав покази аналогічні викладеним в позовній заяві. Просить позов задоволити. Відповідачка в судовому засіданні позовних вимог не визнала, подала заперечення на позовну заяву та дала покази аналогічні викладеному в запереченні, а саме що з серпня 1979 р. вона з позивачем перебувала в шлюбі, який розірвано 24.07.2007 р. З березня 1986 р. позивач проживав у належному їй будинку №26 по вул.Шептицьких в с.Чишки, Пустомитівського р-ну, Львівської обл. За час їх спільного проживання ними збудовано літню кухню та проведено реконструкцію будинку, а саме добудовано веранду, кухню, санвузол, хол, замінено перекриття та вікна, замінено перекриття даху з шиферу на металочерепицю і в звязку з цим позивач вважає це майно є спільною сумісною власністю, яке може бути поділене між ними. Такі вимоги позивача про поділ майна спільної сумісної власності є необгрунтованими і безпідставними, оскільки такого спільного майна у них немає. Спірний будинок належав відповідачки матері [PERSON], яка померла 27.04.1986 р. і який успадкували в рівних частках вона та її брати [PERSON] і [PERSON] кожен по 1/3 частки. 12.12.1999 р. помер [PERSON] і відповідачка успадкувала належну йому частку, а 17.06.2004 р. [PERSON] за договором дарування подарував їй належну йому частку, після чого вона стала єдини власником спірного будинку. Отже право власності на будинок вона набула внаслідок спадкування та за договором дарування. У відповідності до ст.57 Сімейного Кодексу України це майно є її особистою приватною власністю і поділу не підлягає. Крім цього у неї з позивачем було дві доньки [PERSON] і [PERSON] та двоє онуків [PERSON] і [PERSON]. Доньки виїхали на заробітки за кордон в Італію, де трагічно загинули, а їх діти залишились сиротами. Рішенням виконавчого комітету Чишківської сільської ради №8 від 13.02.2003 р. було встановлено її опікунство над внуками-сиротами [PERSON] та [PERSON]. Діти проживають разом з нею, перебувають на її вихованні і утриманні. При житті донька [PERSON] переказувала з Італії на імя відповідачки значні суми грошей своїй доньці [PERSON], про що є відповідні документи. За вказані гроші позивач з відповідачкою розпочали будувати літню кухню, яке припинили, оскільки після смерті дочки [PERSON] поступлення грошей припинилось. Після смерті дочки [PERSON] італійська страхова компанія у 2006 р. виплатила [PERSON] компенсацію в сумі 24177 Євро, які отримала відповідачка, як опікун. За вказані гроші вона з позивачем добудували кухню, санвузол, хол, перекрили дах. За рахунок страхової виплати позивач придбав собі автомобіль „Шкода-Октавія, яким, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, скоїв ДТП. Вказаний транспортний засіб ремонту не підлягав і він вимушений був його продати. На виручені від продажу автомобіля кошти він придбав собі автомобіль „Ауді-80, яким користується і на даний час. В січні 2007 р. позивач став проживати з іншою жінкою, зрадивши відповідачку та залишивши її і сиріт-онуків на самоті, що стало причиною їх розлучення. Для вказаної реконструкції будинку та добудови літньої кухні вони наймали спеціалізованих працівників, які здійснювали вказані роботи. Відчужувати спірний будинок вона наміру немає. Просить в позові відмовити. Представник третьої особи служби у справах захисту дітей Пустомитівської райдержадміністрації [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнав та повідомив, що відповідачка є опікуном круглих сиріт [PERSON] та [PERSON], які проживають разом з нею у вказаному спірному будинку, а тому в інтересах дітей просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з серпня 1979 р., який 24.07.2007 року вони розірвали, про що у відділі реєстрації актів цивільного стану Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області зроблено відповідний актовий запис за №150. Від шлюбу у сторін було дві доньки [PERSON] та [PERSON], а також двоє онуків [PERSON] та [PERSON]. Діти сторін трагічно загинули і згідно рішення №8 від 13.02.2003 р. виконавчого комітету Чишківської сільської ради Пустомитівського р-ну Львівської обл. опікуном внуків встановлено відповідачку. При житті донька [PERSON] переказувала з Італії на імя відповідачки значні суми грошей своїй доньці [PERSON] і за вказані гроші позивач з відповідачкою розпочали будувати літню кухню, яке припинили, оскільки після смерті дочки [PERSON] поступлення грошей припинилось. Після смерті дочки [PERSON] італійська страхова компанія у 2006 р. виплатила [PERSON] компенсацію в сумі 24177 Євро, які отримала відповідачка, як опікун, і за вказані гроші вона з позивачем добудували кухню, санвузол, хол, перекрили дах. Згідно ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Передбачено ст. 71 СК України, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, а присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою. Спірний будинок належав відповідачки матері [PERSON], яка померла 27.04.1986 р. і на який набула право власності відповідачка внаслідок спадкування та за договором дарування. Отже вказане майно не є набуте подружжям за час шлюбу, не підлягає поділу відповідно до ст.57 СК України, а є особистою приватною власністю відповідачки. Відповідно до ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивачем не надано суду доказів про його трудові та грошові затрати на майно відповідачки, а саме спірний будинок, а отже воно не може бути визнано обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed