Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-28 00:00:00

У квітні 2008 року [PERSON] звернулась з позовом до Комунального лікувально-профілактичного закладу „Прилуцька центральна міська лікарня", в якому просила стягнути з останнього на її користь кошти за завдану матеріальну шкоду в сумі 28410 грн., за завдану моральну шкоду в сумі 150000 грн. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що вироком Прилуцького міськрайонного суду від 15.11.2007 року лікар Комунального лікувально-профілактичного закладу „Прилуцька центральна міська лікарня" [PERSON] визнаний винним та засуджений за ч.1 ст.140 КК України за невиконання своїх професійних обов'язків через недбале ставлення до них, що спричинило настання тяжких наслідків і смерті її чоловіка [PERSON] У зв"язку зі смертю чоловіка вона понесла матеріальні витрати на його поховання у вигляді поминальних обідів, на спорудження надгробного пам"ятника та інші необхідні ритуальні дії. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 28 травня 2008 року позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з Комунального лікувально-профілактичного закладу «Прилуцька центральна міська лікарня» на її користь 15387,70 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 60 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди. В апеляційній скарзі Комунальний лікувально-профілактичний заклад „Прилуцька центральна міська лікарня" просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що на даний час [PERSON] не перебуває у трудових відносинах з ЦМЛ, звільнений за власним бажанням. Оскільки ст.1166 ЦК України передбачається, що майнова шкода відшкодовується особою, яка її безпосередньо заподіяла, а з висновків судово-медичної експертизи № 215 від 29.03.2007 року та комісійної судово-медичної експертизи №319 від 14.06.2007 року вбачається, що тілесні ушкодження, від яких помер [PERSON], виникли в результаті травмування автомобілем, тому апелянт вважає, що винним в смерті [PERSON] є водій транспортного засобу, який повинен бути належним відповідачем у справі і на якого слід покласти обов'язок по відшкодуванню шкоди. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 20 серпня 2008 року зазначене рішення суду змінено, зменшено розмір відшкодування матеріальної шкоди до 751 грн. та розмір відшкодування моральної шкоди до 18 тис. грн. Ухвалою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 листопада 2009 року рішення апеляційного суду в частині відшкодування витрат на навчання дочки, поховання чоловіка та встановлення пам"ятника скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В решті рішення апеляційного суду залишено без зміни. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд знаходить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні, виходячи з наступного. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] ,про стягнення з відповідача на її користь 2560 грн. ЗО коп. - витрат на поховання і встановлення пам"ятника та 12 331 грн. 40 коп. - суми витрат на навчання дочки [PERSON], студентки вищого навчального закладу денного навчання, суд підставно виходив з того, що лікар відповідача [PERSON] притягнутий до кримінальної відповідальності за споєння необережного злочину через невиконання ним трудових і професійних обов'язків, що спричинило смерть чоловіка позивачки, а тому заподіяна ним шкода підлягає відшкодуванню лікувальним закладом, тобто відповідачем. Правильно дійшовши висновку про стягнення 2560 грн. 30 коп. та 12 331 грн. 40 коп., розміри яких не оспорюються сторонами, суд при цьому допустив арифметичну помилку при підрахунку загальної суми -15387 грн. 70 коп., тоді як загальна сума становитиме 14 891 грн. 70 коп., а тому рішення підлягає зміні в цій частині. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду про стягнення вказаних сум витрат, а тому апеляційний суд не знаходить підстав для скасування судового рішення.

Outcome: partial