Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-10 00:00:00

В серпні 2008 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила змінити визначений судом розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь, і стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання в розмірі 25% від його доходу. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що відповідно до рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 квітня 2004 року відповідач сплачує на її утримання аліменти в твердій грошовій сумі 80 грн. Зазначає, що з моменту винесення вказаного рішення доходи відповідача суттєво збільшились, а розмір її доходів не досягає розміру прожиткового мінімуму, а тому відповідно до ст. 80 СК України вона звернулася до суду з вищезазначеним позовом. У вересні 2008 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив відповідно до п.п. 4, 5 ст. 75 СК України припинити стягнення з нього аліментів на утримання дружини. В обґрунтування позовних вимог вказував, що позивачка веде себе негідно по відношенню до нього і в силу п. 5 ст. 75 СК України не має права на отримання аліментів від нього, а також отримує пенсію, яка не є нижчою від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 жовтня 2008 року цивільні справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів та за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів об'єднані в одне провадження. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2008 року позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, а саме: - змінено розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 квітня 2004 року та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/7 частини його доходів щомісячно; - відкликано з виконання виконавчий лист, виписаний відповідно до рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 квітня 2004 року; - стягнуто з [PERSON] витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 7 грн. 50 коп.; в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено в повному обсязі. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2008 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що, як вбачається з матеріалів справи, пенсія позивачки складає 602 грн. 66 коп., а відповідно до Закону України від 28.12.2007 року розмір прожиткового мінімуму на непрацездатну особу складає 498 грн. Апелянт зазначає, що при винесенні рішення суд порушив вимоги ст. 75 СК України, відповідно до ч. 2 якої право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, а відповідно до ч. 4 - один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Також апелянт вказує, що судом не бралась до уваги та обставина, що він є інвалідом ІІ групи, потребує щорічного лікування в умовах стаціонару і з 26.05.2004 року потребує стороннього догляду, а тому відповідно до ст. 82 СК України це є підставою для припинення права одного з подружжя на утримання. Крім того, [PERSON] має двох повнолітніх дітей, але до них з вимогою про утримання вона чомусь не зверталась. В письмових запереченнях на апеляційну скаргу [PERSON] просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2008 року залишити без змін. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення [PERSON] та його представника, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, пояснення [PERSON], яка просила відхилити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON] та відмовляючи в задоволенні позовних вимог [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що у [PERSON] істотно поліпшився його матеріальний стан, збільшився розмір пенсії і врахував матеріальне становище сторін, стан здоров”я [PERSON] Також суд першої інстанції вказав, що підстав, які б давали право припинити присуджені за рішенням суду [PERSON] аліменти не встановлено. Однак, погодитись з таким висновком районного суду апеляційний суд не може через порушення судом норм матеріального права. Апеляційний суд вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення з наступних підстав. По справі встановлено, що рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 квітня 2004 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 15 липня 2004 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі 80 грн. щомісячно. Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 20 травня 2004 року. Позивачка досягла пенсійного віку і відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 16 жовтня 2008 року отримує пенсію за віком в розмірі 602 грн. 66 коп. (а.с. 53). З довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 01 жовтня 2008 року вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку та отримує пенсію за вислугу років в розмірі 2768 грн. 81 коп. (а.с. 16-а). Згідно п. 1 ч. 3 ст. 82 СК України право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Статтею 58 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік” від 28 грудня 2007 року передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 01 жовтня 2008 року складає 498 грн. Таким чином, в силу ст. 75 СК України [PERSON] не має права на утримання, оскільки вона хоча і є непрацездатною особою, але розмір її пенсії (602 грн. 66 коп.) перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для даної групи населення. Тому, висновок суду першої інстанції щодо того, що розмір одержуваної пенсії [PERSON] не є нижчим від встановленого законом прожиткового мінімуму на непрацездатну особу є неправильним. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: approved