Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до Ялтинського міського суду АРК із зазначеною позовною заявою в порядку процесуальних вимог цивільного судочинства і просить суд : - Зобов'язати КП РЕО № 3 укласти з [PERSON] договір житлового найму щодо веранд літера 1-2, 1-3 у багатоквартирному будинку [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] і фактично користується приміщеннями веранд літера 1-2, 1-3. В обґрунтування позову позивачка посилається на норми Конституції України, норми Цивільного та Житлового кодексів. Представник відповідача у судове засідання не прибув, проте подав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно письмових пояснень представник відповідача КП РЕО № 3 не заперечував проти позовних вимог, проте і не визнав позову в розумінні ст. 174 ЦПК України. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, КП Ялтинське БТІ і Ялтинської міської ради визнали, що фактичне користування спірними приміщеннями здійснює [PERSON] і з цієї точки зору вважають її вимоги обґрунтованими. Особи, які беруть участь у справі, не заявили у суді, що факти, які мають значення для справи, їм відомі особисто, тому не вирішувалось питання про їх допит в якості свідків згідно зі ст. 184 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачка, її представника, представників третіх осіб, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви з таких підстав. Свідоцтвом [NUMBER] про право власності на житло посвідчується, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS]. Матеріали цивільної справи не містять відомостей про те, що веранди літера 1-2 і 1-3 є житловими приміщеннями і належать до будь-якої квартири зазначеного будинку. При цьому сторони з підстав ч. 1 ст. 61 ЦПК України визнають, що [PERSON] здійснює лише фактичне користування цими приміщеннями і не були приватизовані разом із квартирою. З огляду на таке, веранди літера 1-2 і 1-3 за сенсом ч. 2 ст. 382 ЦК України слід розглядати як приміщення загального користування багатоквартирного житлового будинку, які належать усім власникам квартир цього будинку на праві спільної сумісної власності і не можуть передаватися з будь-яких підстав у власність або користування окремих особам. Спори щодо порядку користування спільним майном повинні вирішуватись між його співвласниками, а не з органами місцевого самоврядування, комунальними підприємствами, що здійснюють його утримання (ст. 369 ЦК України), тобто цей спір є штучно ініційованим з неналежними відповідачами і третіми особами, яки не є власниками ані жилих, ані допоміжних і спільних приміщень багатоквартирного будинку, а відсутність спору вказує і на відсутність підстав для задоволення позову. Договір найму з позивачкою не може бути укладений за будь-яких обставин й тому, що такий укладається лише щодо окремої квартири або іншого ізольованого жилого приміщення, а не окремих приміщень багатоквартирного будинку (ст. 63 ЖК України). З іншого боку, такі засади цивільного законодавства як диспозитивність і свобода договору вказують на неможливість застосування способу захисту шляхом зобов'язання суб'єкта права укласти договір найму, тим більше, що ця особа і не має права розпорядження цим майном. Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду АРК від 9 липня 2007 року преюдиціального значення для розгляду цієї справи не має, оскільки ухвалено за спором щодо іншого предмету і між іншими особами (ч.3 ст. 61 ЦПК України). Обставини фактичного користування позивачкою спірними приміщеннями на висновків суду не змінюють. Таким чином, розглянувши цивільну справу в присутності позивачки, її представника, представників третіх осіб, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає. Питання про розподіл судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed