Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-03 00:00:00

18 серпня 2008 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Тернополі про визнання права на отримання страхових та інших виплат на відшкодування шкоди у зв'язку з нещасним випадком на виробництві (а.с.2-4). Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 10 грудня 1993 року, під час перебування у службовому відрядженні в м.Тернополі, на нього (позивача) було здійснено напад, в наслідок чого йому були спричинені тяжкі тілесні ушкодження. За фактом нападу органами міліції порушену кримінальну справу. Слідство по справі зупинено, так як злочин до теперішнього часу не розкрито. У квітня 1994 року його визнано інвалідом 2-ї групи. У зв'язку з посттравматичними наслідками у вигляді анамнезу і повного забуття особистості, та відповідним тривалим лікуванням, він зміг зайнятися оформлення нещасного випадку лише на початку 2003 року. Вважає, що нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, так як на момент отримання ушкоджень він перебував на посаді директора приватного малого науково - виробничого підприємства “ЕКО”, а у м.Тернополі знаходився у службовому підряджені, крім того причина нападу на нього слідством не встановлена. За таких обставин він вимушений звернутися до суду із зазначеним позовом. Позивач у судовому засіданні позов підтримав і просить задовольнити його. Представник відповідача - представник Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Тернопілі судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи за їхньою відсутністю (а.с.50). З наданих суду письмових заперечень вбачається, що відповідач не визнає позов і просить відмовити [PERSON] в задоволені позовних вимог, з тих підстав, що в порушення п.26 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків професійних захворювань і аварій на виробництві (постанова Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року №1112) про нещасний випадок не було своєчасно повідомлено безпосереднього керівника чи роботодавця потерпілого. При цьому, Відділення виконавчої дирекції Фонду жодного разу не отримувало повідомлення про час і місце засідання комісії про розслідування вищезазначеного нещасного випадку (а.с.47-48). Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, за наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідно-сини. 13 грудня 1993 року СВ Тернопільського МВВС порушено кримінальну справу за ознаками ст.206 ч.3 КК України (в редакції 1960 року) за фактом нападу на [PERSON] і [PERSON], яке мало місце 10 грудня 1993 року на вул.Оболоні у м.Тернополі (а.с.28). Згідно висновку експерта №2906 від 17 грудня 1993 року отримані [PERSON] 10 грудня 1993 року тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких (ас.29-33). З 1997 року позивач перебуває на диспансерному обліку в амбулаторно - поліклінічному відділені ТОКПНЛ з діагнозом: органічне ураження головного мозку зі зниженням пам'яті та інтелекту (а.с.24). Починаючи з 2003 року позивач неодноразово звертався до різних відділень Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Тернополі з питання проведення відповідного розслідування нещасного випадку (а.с.5-19). Однак розслідування до теперішнього часу з вини відповідача не проведено. Судом встановлено, що нещасний випадок з позивачем, який мав місце 10 грудня 1993 року, пов'язаний з виробництвом, і стався з позивачем під час його перебування в службовому відряджені в м.Тернополі, у зв'язку з чим, [PERSON] згідно діючого законодавства має право на відшкодування страхових та інших виплат. На підставі викладеного,

Outcome: approved