Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-03 00:00:00

30.11.2009 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача страхову виплату за моральну шкоду в сумі 60 000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що більше двадцяти років він знаходився у трудових відносинах із шахтою «Дніпровська» ВАТ «Павлоградвугілля». Працював підземним електрослюсарем 5-го розряду з повним робочим днем в шахті в важких та шкідливих умовах праці. У зв»язку з профзахворюванням, висновком МСЕК від 19.02.1996 року йому встановлена стійка втрата працездатності 60% та третя група інвалідності довічно по профзахворюванню. 24.07.1996року його було звільнено з роботи на шахті «Дніпровська» за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров»я. Внаслідок отримання професійного захворювання йому було завдано великої моральної шкоди, яка виразилася у тому, що він втратив працездатність, став інвалідом, тобто перестав бути повноцінною людиною, профзахворювання спровокувало ряд побічних захворювань, постійно відчуває фізичний біль, знизився слух на обидва вуха, втратив 100% зору на ліве око та інше, не може в цілому сам себе обслуговувати, стан його здоровя дуже незадовільний, відчуває депресивний стан, став дратівливим та нервовим, що негативно впливає на відносини з оточуючими при спілкуванні, часто лікується стаціонарно та амбулаторно, що порушує його нормальні життєві звязки. В судовому засіданні заявлені позовні вимоги, позивач підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на доводи, наведені в позовній заяві та на свої пояснення надані у судовому засіданні. Представник відповідача - [PERSON] акціонерного товариства «Павлоградвугілля» позов не визнала, пояснила, що згідно п/п «д» п.1.1. Порядку встановлення медико- соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоровя, повязане з виконанням трудових обовязків», затвердженого наказом Міністерства охорони здоровя України №212 від 22.11.1995 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.03.1996 року за № 136/1161, обовязок по встановленню факту спричинення моральної шкоди заподіяну працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, пов'язаним з виконанням ним трудових обовязків покладено на медико-соціальні експертні комісії (МСЕК). Оскільки вказаний висновок не містить свідчень про те, що крім стійкої втрати працездатності МСЕК встановила позивачу ще і наявність моральної шкоди внаслідок цього ушкодження здоровя, то і підстав для подання позову про її відшкодування - нема. 21.11.2002 року в Закон України «Про охорону праці» було внесені зміни, шляхом викладення його в новій редакції, де в ст. 9 вказано, що «відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоровя або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Таким чином, з моменту вводу в дію вищевказаного Закону, тобто з 01.04.2001 року, обовязок по повному відшкодуванню шкоди (матеріальної та моральної) по трудовому каліцтву або професійному захворюванню, покладено на Фонд. Окрім цього, представник відповідача просила застосувати по справі строк позовної давності. Суд, вислухавши пояснення позивача, доводи представника відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Павлоградвугілля», вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, а саме ксерокопії: акту розслідування хронічного професійного захворювання від 22.01.1996року (а.с.13), довідок МСЕК (а.с.14), виписних епікризів та виписки з медичної карти позивача(а.с.7-12), трудової книжки [PERSON] (а.с.4-6) вважає, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що більше двадцяти років позивач знаходився у трудових відносинах із шахтою «Дніпровська» ВАТ «Павлоградвугілля». Працював підземним електрослюсарем 5-го розряду з повним робочим днем в шахті в важких та шкідливих умовах праці. У зв»язку з профзахворюванням, висновком МСЕК від 19.02.1996 року йому встановлена стійка втрата працездатності 60% та третя група інваліднос,*; довічно по профзахворюванню. 24.07.1996року його було звільнено з роботи на шахті «Дніпровська» за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров»я. Таким чином, висновком МСЕК від 19.02.1996 року [PERSON] було встановлено втрату професійної працездатності, а тому саме з цього часу в нього виникло його право на звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Згідно з п. З ч.1 ст. 268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. Проте, за п. 6 Прикінцевих та перехідних положень, правила Цивільного Кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк предявлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Так, на той час спірні правовідносини були врегульовані ст. ст. 440, 456 ЦК України 1963 року, Законом України «Про охорону праці» та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, які не містили норми, відповідно до якої позовна давність не поширювалася на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed