Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 10 листопада 2009 року звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. В позовній заяві посилався на те, що в 1996 році був прийнятий на роботу водієм 2 класу на автомобіль КРАЗ в ЗАТ «Мостобудівельне управління № 8», наказом № 49к від29 вересня 2009 року звільнений з роботи за ст. 38 КЗпП України. В день звільнення відповідач не здійснив розрахунок при звільненні, чим порушено права позивача. В поданій до суду позовній заяві просив суд стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач повністю підтримав подану до суду заяву, посилаючись на викладені в заяві обставини. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, лише в частині заборгованості по заробітній платі. Пояснив, що заробітна плата не виплачена своєчасно [PERSON] в звязку з відсутністю коштів, а тому в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодуванні моральної шкоди просить відмовити позивачу. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на посаді водія ЗАТ «МСУ-8», наказом від 29 вересня 209 оку № 49к звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у встановлені законодавством строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як встановлено судом, в день звільнення 29 вересня 2009 року з позивачем не було здійснено повного розрахунку. Заборгованість по заробітній платі перед позивачем [PERSON] протягом 2009 року склала 9611 грн. 84 коп. Тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість по заробітній в сумі 9611,84 грн. Оскільки повний розрахунок з позивачем відповідачем проведено не було, періодом затримки розрахунку при звільненні є період з 30 вересня 2009 року (день звільнення) по 14 січня 2010 року. Середній заробіток позивача [PERSON] згідно довідки відповідача складає 921 грн. 28 коп., що не оспорювалося позивачем в судовому засіданні. Тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума 3224 грн. 48 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 вересня 209 року по 14 січня 2010 року. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником або уповноваженим ним органом моральна шкода відшкодовується працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Виходячи із встановлених обставин, позовні вимоги [PERSON] в частині моральної шкоди з урахуванням глибини та тривалості моральних страждань також підлягають задоволення. Так, суд оцінюючи моральні страждання позивача приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить із засад розумності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справ.

Outcome: approved