Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним та визнання права власності на земельну ділянку, просивши визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, виданий на ім`я [PERSON] від 29.07.2004 року про визнання за ним права власності на 0,2500 га. земельної ділянки для будівництва й обслуговування житлового будинку в с.Вербуватівка по вул.Береговій-22, Юр`ївського району Дніпропетровської області, визнавши за ним право власності на земельну ділянку по вул.Береговій-22 с.Вербуватівка, Юр`ївського району Дніпропетровської області для будівництва й обслуговування житлового будинку розміром 0,1666 га., пропорційно його частці у вартості будівлі та споруди. В ході розгляду справи позивач змінив свої позовні вимоги та в їх обґрунтування вказував на те, що 24.06.1988 року померла його мати [PERSON], при цьому після смерті останньої він та його брати [PERSON] та [PERSON] успадкували по 1/3 частині житлового будинку №22 по вул.Береговій в с.Вербуватівка Юр`ївського району Дніпропетровської області, яке належало їх матері на праві приватної власності. 22.07.2005 року брат позивача [PERSON] помер, при цьому його частину будинку успадкував його син - відповідач по справі [PERSON]. 13.11.2005 року брат позивача - [PERSON] подарував йому свою частину житлового будинку, у зв`язку з чим позивач став власником 2/3 частини будинку №22 по вул.Береговій в с.Вербуватівка Юр`ївського району Дніпропетровської області. Таким чином, даруючи своє майно [PERSON], разом з цим майном, передав позивачеві частину земельної ділянки, необхідної для обслуговування подарованого майна, тобто 0,18 га, яка належала йому. [PERSON], також успадкував 1/3 частину жилого будинку по вул. Береговій № 22 с.Вербуватівка, а тому мав право на отримання у власність 1/3 частини земельної ділянки для обслуговування даного будинку. Разом з тим, фактично [PERSON] за життя отримав державні акти на право приватної власності на землю, згідно яких йому передано у власність земельні ділянки розмірами 0,25 га та 0,0935 га відповідно, для обслуговування жилого будинку, розташованого по вул. Береговій,20 с.Вербуватівка Юр`ївського району Дніпропетровської області. Однак, рішення про передачу [PERSON] у власність вищевказаних земельних ділянок [PERSON] сільська рада не приймала, до того ж земельна ділянка по вул. Береговій, 20 була передана для обслуговування жилого будинку позивачеві - [PERSON], якому на праві власності належить зазначений будинок (по вул.Береговій-20). Після смерті [PERSON] передані йому у власність земельні ділянки, що розташовані по вул. Береговій,20 с.Вербуватівка успадкував його син, відповідач по справі [PERSON], якому також видані відповідні державні акти на право приватної власності на землю. Посилаючись на вищевикладене позивач просив визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, видані на ім`я [PERSON] від 29.07.2004 року і на ім`я [PERSON] від 18.10.2006 року, про визнання за ними права власності на 0,25 га та 0,0935 га земельної ділянки для будівництва й обслуговування жилого будинку в с.Вербуватівка по вул..Береговій-20 Юр`ївського району Дніпропетровської області, визнати таким, що не було рішення 3 сесії 22 скликання [PERSON] сільської Ради від 11.11.1994 року про передачу [PERSON] у приватну власність земельних ділянок площею 0,25 га і 0,0935 га . Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом в якому зазначав, що 22.07.2005 року помер його батько [PERSON], після смерті якого він успадкував належне йому майно, у вигляді земельних ділянок, що були передані у власність батька за життя останнього. Під час розгляду даної справи відповідачеві стало відомо, що рішенням 3 сесії 22 скликання [PERSON] сільської Ради від 11.11.1994 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було передано у приватну власність земельні ділянки по 0,18 га., кожному для обслуговування жилого будинку, а всього загальною площею 0,54 га. Однак, 30.09.1999 року позивач [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на землю за № 858 від 30.09.1999 року на підставі рішення 3 сесії 22 скликання [PERSON] сільської Ради від 11.11.1994 року щодо передачі йому у приватну власність для обслуговування жилого будинку земельної ділянки площею 0,41 га, що не відповідає даним, стосовно надання у власність 0,18 га. До того ж, при отриманні державного акту на право приватної власності на землю в останньому було зазначено що з 0,4008 га загальної площі приватизованої земельної ділянки 0,074 га знаходиться під будівлями. Тобто, у документах на приватизацію земельної ділянки [PERSON] вже була врахована його частка земельної ділянки, що перейшла йому зі спадщиною&nbsp;і&nbsp;знаходиться під&nbsp;обслуговування будинку,&nbsp;де йому належить 2/3 частини. Посилаючись на ст. ст. 232,316,235,717 ЦК України, ст. ст. 3,4,5,10,31,126 ЦПК України просив визнати недійсним державний акт на право власності на землю, виданий [PERSON] за № 858 від 30.09.1999 року, визнати таким, що не приймалось рішення 3 сесії 22 скликання [PERSON] сільської ради від 11.11.1994 року щодо передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для обслуговування жилого будинку, площею 0,41 га, зобов`язати відділ Держкомзему Юрївського району видати [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку в розмірах, визначених рішенням [PERSON] сільської ради від 11.11.1994 року. Позивач та представник позивача по справі в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, зустрічні вимоги не визнали повністю. Відповідач по справі [PERSON] в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримав повністю, позовні вимоги позивача не визнав у повному обсязі. Представник відповідача по справі Держкомзему Юрївського району в судовому засіданні позовні вимоги позивача [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] визнав повністю. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судовому засіданні позовні вимоги позивача [PERSON] визнав повністю, зустрічні позовні вимоги [PERSON] вважав необгрунтованими. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд знаходить встановленими наступні обставини: - згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.07.1989 року, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.9 т.1), після смерті [PERSON] в 1988 році позивач і його брати [PERSON] та [PERSON] успадкували по 1/3 частині домоволодіння №22 по вул.Береговій в с.Вербуватівка Юр`ївського району Дніпропетровської області, належного померлій [PERSON] на праві особистої власності, та розташоване на присадибній земельній ділянці присадибних земель колгоспу. 22.07.2005 року [PERSON] помер та належну йому 1/3 частину житлового будинку №22 по вул. Береговій в с.Вербуватівка Юр`ївського району Дніпропетровської області успадкував його син відповідач по справі [PERSON] (а.с.114 т.1). Відповідно до договору дарування житлового будинку від 13.11.2005 року, укладеного між позивачем [PERSON] та його братом [PERSON], копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.21 т.1), [PERSON] свою 1/3 частину житлового будинку №22 по вул. Береговій в с.Вербуватівка Юр`ївського району Дніпропетровської області подарував позивачеві по справі. Таким чином позивач по справі [PERSON] став власником 2/3 частини житлового будинку № 22 по вул.Береговій в с.Вербуватівка Юр`ївського району Дніпропетровської області (а.с.а.с.10-12 т.1). Згідно державних актів на право власності на земельні ділянки від 29 липня 2004 року, виданих на ім`я [PERSON] (т.1 а.с.28,29), останньому на підставі рішення 3 сесії ХХІІ скликання [PERSON] сільської Ради від 11.11.1994 року (т.1 а.с. 18,91) передані у власність земельні ділянки площею 0,2500 га. та 0,0935 га, розташовані по вул. Береговій,20 с. Вербуватівка (загальною площею 0,3435 га.) для будівництва, обслуговування житлового будинку, для ведення особистого селянського господарства. Після смерті [PERSON] вказані земельні ділянки перейшли у спадщину до відповідача по справі [PERSON] та останньому видані державні акти на право власності на земельні ділянки від 18.10.2006 року (т.1 а.с.56,57). В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] сільської Ради Юр`ївського району Дніпропетровської області [PERSON] суду пояснив, що на 3 сесії ХХІІ скликання [PERSON] сільської Ради від 11.11.1994 року рішення про передачу у приватну власність [PERSON] земельних ділянок площею 0,2500 га. та 0,0935 га. (загальною площею 0,3435 га.) не приймалося, а було прийнято рішення про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,18 га., що також підтверджується архівною довідкою № 259 від 22.10.2009 року (т.3 а.с.42). Згідно пояснень позивача [PERSON] та його представника, по вул. Береговій,20 с.Вербуватівка розташоване домоволодіння [PERSON], що належить йому на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, що підтверджено в судовому засіданні доданою до матеріалів справи копією даного свідоцтва від 20.10.1997 року (т.3 ас. 163). Для обслуговування жилого будинку по вул.Береговій-20 с.Вербуватівка New Roman;tag3:13pt;">позивачеві [PERSON] передано у власність земельну ділянку загальною&nbsp;площею 0,4008 га, що підтверджено в судовому засіданні копією державного акта на право приватної власності на землю від 11.11.1994 року ( ас.ас. т.2,35,36). Дане сторони не оспорювали в судовому засіданні. Відповідно до ст.1 Декрету КМУ «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року №15/92&nbsp;сільські, селищні та міські Ради народних депутатів були зобов`язані забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), при цьому право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст.1 цього Декрету, мало посвідчувались відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Відповідно до ст.2 вказаного Декрету, передача громадянам України безплатно у приватну власність земельних ділянок для цілей, вказаних у ст.1 цього Декрету, провадиться один раз, про що робиться обов`язково відмітка у паспорті або документі, який його замінює. Викладені вище обставини та дослідженні докази по справі свідчать про те, що на 3 сесії 22 скликання [PERSON] сільської ради Юрївського району від 11.11.1994 року рішення про передачу у власність [PERSON] земельних ділянок розмірами 0,25 га та 0,0935 га, що розташовані по вул. Береговій, 20 с.Вербуватівка не приймались. Окрім того, земельні ділянки відповідачеві, згідно державний актів, надані для обслуговування жилого будинку № 20, розташованого по вул. Береговій в с.Вербуватівка. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що даний будинок на праві особистої власності належить позивачеві [PERSON], якому земельна ділянка для обслуговування даного будинку була передана у приватну власність на підставі державного акта про право власності на землю від 30.09.1999 року, що виключало можливість передачі земельних ділянок [PERSON] для обслуговування того ж самого жилого будинку, на підставі державних актів про право власності на землю, виданих останньому в 2004 році. Таким чином, суд знаходить, що приватизація [PERSON] земельних ділянок площею 0,2500 га. та 0,0935 га. (загальною площею 0,3435 га.) була здійснена з порушенням дійсного на той час законодавства про приватизацію земельних ділянок, без відповідного рішення сільської Ради про надання дозволу на приватизацію, та саме земельних ділянок для обслуговування жилого будинку по вул.Береговій-20 с.Вербуватівка, що належить іншій особі. Також є підстави вважати, що державні акти видані на ім`я [PERSON] на право власності на земельні ділянки площею 0,2500 га. та 0,0935 га. (загальною площею 0,3435 га.), в порядку спадкування після смерті [PERSON] також є недійсними, оскільки спадкодавцю вказані земельні ділянки передані у приватну власність безпідставно. Зустрічний позов суд знаходить таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного: - так, відповідач [PERSON] фактично успадкував частину жилого будинку, розташованого по вул. Береговій, 22 с. Вербуватівка Юр`ївського району. По вул. Береговій, 20 с.Вербуватівка, розташований жилий будинок, що належить іншій особі, а зокрема позивачеві по справі [PERSON], який є власником даного будинку та земельної ділянки, наданої для його обслуговування. Таким чином, відповідач не мав правових підстав, заявляти вимоги, щодо майна, яке ;йому&nbsp;не ;належить.&nbsp;span> align="justify" style="font-family:Times New Roman;tag3:12pt;"> Roman;tag3:13pt;">З урахуванням викладеного позов [PERSON] підлягає задоволенню, зустрічний позов [PERSON] підлягає залишенню без задоволення.

Outcome: approved