Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-17 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі за текстом ДП «ВК «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з загибеллю сина. У судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог представник позивачів [PERSON] пояснила, що позивачі у справі [PERSON], [PERSON] є батьками загиблого [PERSON]. [PERSON] перебував у трудових відносинах з державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська». 26.04.2008 року, працюючи гірником очисного забою у результаті нещасного випадку на ДП «ВК «Краснолиманська», [PERSON] загинув під час виконання трудових обов'язків. Відповідно до акту спеціального розслідування аварії від 22.05.2008 року, смерть настала в результаті травмування потерпілого виконавчим органом очисного комбайну. Позивачі вважають, що загибеллю сина їм спричинена моральна шкода, оскільки його смерть для них була несподіваною, йому виповнилося 28 років, він був для них опорою у житті. Втрата сина була для позивачів дуже тяжким стресом, внаслідок чого погіршився стан їх здоров'я. Після смерті сина позивачам доводиться докладати багато зусиль для організації свого життя, це пов'язане з побутом, втрачені зв'язки, які вони підтримували як родина. У позивачів через смерть сина змінився устрій життя, вони страждають, бо втратили сина, на якого покладали сподівання у майбутньому, який був їх гордістю і ця втрата є невідновною. Тому представник позивачів просить стягнути з відповідача на користь позивачів 150 000 грн., тобто по 75 000 гривень на кожного у рахунок відшкодування моральної шкоди. Позивачі у судовому засіданні підтримали свої позовні вимоги та пояснення свого довірителя. Проти відшкодування шкоди із співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] заперечували, оскільки вважають, що саме відповідач ДП «ВК «Краснолиманська» винен у загибелі їх сина, у зв'язку із важкими та шкідливими умовами праці на підприємстві. Представник відповідача позов не визнала, оскільки відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові, перекладено з роботодавця на страховика. Підприємство сплачуючи страхові внески, в подальшому не несе матеріальних затрат у разі нещасного випадку на виробництві. Також вказала, що за фактом загибелі [PERSON] було порушено кримінальну справу відносно [PERSON] та [PERSON] за фактом порушення правил безпеки, при виконанні робіт з підвищеною небезпекою, які привели до загибелі людини. Кримінальна справа відносно вказаних осіб була закрита з нереабілітуючих обставин, згідно акту амністії, а тому вони повинні бути відповідальними за заподіяну відповідачам шкоду. Просила відмовити позивачам у позові в частині стягнення моральної шкоди з ДП «ВК «Краснолиманська». Співвідповідачі [PERSON] та [PERSON] проти задоволення позову у частині стягнення з них моральної шкоди на користь позивачів заперечували, вважають, що саме підприємство має бути відповідальним за спричинення моральної шкоди позивачам у зв'язку із втратою їх сина. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON] є батьками [PERSON], 1980 року народження, що підтверджується копією протоколу засідання комісії з розслідування нещасного випадку, що стався 26.04.2008 року, по прийому родини загиблого [PERSON], 1980 року (а.с.15). [PERSON] перебував у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська» по 26.04.2008 року, про що свідчать дані з акту Н-1 про нещасний випадок (а.с. 20-21) 26 квітня 2008 року [PERSON] загинув під час виконання трудових обов'язків у ДП «ВК «Кранолиманська», що підтверджується копіями свідоцтва про смерть, актів спеціального розслідування аварії та про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1, поясненнями сторін (а.с. 18-21). Згідно акту про нещасний випадок на виробництві № 22 від 22.05.2008 року (а.с.20-21) [PERSON] загинув в результаті його травмування виконавчим органом очисного комбайну. Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок душевних страждань, яких вона зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Тобто, даною нормою передбачено право члена сім'ї потерпілого на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого. Позивачі не знаходились у трудових відносинах з відповідачем, тому правовідносини щодо відшкодування спірної шкоди повинні регулюватися ч.2 ст.1168 ЦК України. Отже, посилання представника відповідача на те, що страховик повинен відшкодовувати шкоду згідно із законодавством про страхування від нещасних випадків у даному спорі є таким, що не відповідає нормам цивільного законодавства. Суд вважає, що не підлягає стягненню із співвідповідачів [PERSON], [PERSON] на користь позивачів моральна шкода, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє, у тому числі механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Суд вважає, що діями відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» позивачам спричинені моральні страждання, пов'язані із безповоротною втратою їх близької людини, відчуттям самотності, які є прямим наслідком нещасного випадку, в результаті якого загинув [PERSON] працюючи у шкідливих і небезпечних умовах праці на вугільному підприємстві. Відповідно до ст.1 Гірничого Закону України до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, пов'язані з дією важкопрогнозованих проявів гірничогеологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров'я їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди тощо). Страждання позивачів викликають певні зміни у їх житті. Позивачі втратили сина, у зв'язку із чим [PERSON] знаходилась у посттравматичному стресовому стані. Все це примушує позивачів докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, глибину, зазнаваних позивачами душевних страждань з приводу втрати сина, тривалість негативних наслідків. Тому суд, виходячи з засад розумності і справедливості вважає, що на користь позивачів має бути стягнуто по 35 000 гривень на кожного у відшкодування моральної шкоди. В силу ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають покладенню на відповідача. Враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 8,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 15 грн. На підставі ст.ст.23 ч.2, 1168, ч. 2 ст. 1187 ЦК України,

Outcome: partial