Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом з подальшими змінами та доповненнями до Державного підприємства «Чорнобильсервіс». В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 12.07.2007 року працював на ДП «Чорнобильсервіс» на посаді заступника генерального директора з організаційно-управлінських питань. Згідно графіку відпусток на 2008 рік чергова щорічна відпустка йому була надана в лютому 2008 року в кількості 51 к.д. Однак, перебуваючи два дні у відпустці, на вимогу керівництва, за його письмовою згодою, його було відкликано з відпустки. При наданні письмової згоди на вимогу відділу кадрів підприємства ним було вказано березень 2008 року - як період в який він мав вибути у перервану щорічну відпустку. 27 березня 2008 року позивач написав письмову заяву до керівництва ДП «Чорнобильсервіс» з проханням надати йому з 31 березня 2008 року невикористану частину щорічної відпустки, перерваної в лютому 2008 року. Згідно наказу від 27.03.2008 року № 44/1 він вибув у відпустку на 49 к.д. з 31.03.2008 року по 22.05.2008 року. У звязку з тим, що три дні до початку його відпустки припадали на вихідні дні він розумів, що виконати підприємством вимогу закону щодо оплати його відпустки за три дні до його початку буде неможливо, однак розраховував, що належну йому заробітну плату за весь час відпустки буде виплачено на протязі двох трьох робочих днів з моменту початку відпустки або ж 13 квітня 2008 року день виплати заробітної плати на ДП «Чорнобильсервіс» згідно Колективного договору. Станом на 22.04.2008 року йому не було виплачено заробітної плати за час відпустки, у звязку з тим він написав заяву на звільнення останнім днем відпустки за власним бажанням згідно ч.3 ст. 38 КЗпП України. Також зазначає, що 03.04.2008 року перевіркою Держнаглядпраці було встановлено, що заробітна плата на ДП «Чорнобильсервіс» за відпустку виплачується з затримкою більше 30 днів, що є порушенням вимог ч.3 ст.115 КЗпПУ та ст.21 Закону України «Про відпустки». Своїм листом відповідач підтвердив, що частина заробітної плати за час відпустки [PERSON] виплачена 24.04.2008 року, а решта 15.05.2008 року, не обґрунтовуючи законні підстави невчасної виплати. Тому просить визнати дії ДП «Чорнобильсервіс» щодо несвоєчасної виплати заробітної плати [PERSON] за весь час відпустки, згідно наказу № 44/1 від 27.03.2008 року, -неправомірними та такими, що порушують вимоги законодавства про працю та умови колективного договору. Крім цього, покликається на те, що Наказом від 19.08.2008 року № 319-ос позивача було звільнено з посади останнім днем відпустки 25.07.2008 року за власним бажанням на підставі його заяви. Однак, формулювання причини звільнення не відповідає поданій ним заяві, вказано неправильно, в наказі не зазначено ч.3 ст. 38 КЗпП України «за власним бажанням у звязку з порушенням власником або уповноваженим ним органом вимоги законодавства про працю та умов колективного договору». Тому просить визнати неправильним зазначене в наказі формулювання причини звільнення [PERSON], визнати неправомірними дії відповідача щодо неправильного формулювання причин звільнення позивача та змінити в наказі формулювання причини звільнення, вказавши ч.3 ст. 38 КЗпП України і відповідно зобовязати ДП «Чорнобильсервіс» внести відповідні зміни до трудової книжки. Згідно із ст. 44 КЗпП України у разі звільнення внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного договору, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Оскільки в колективному договорі ДП «Чорнобильсервіс» не передбачено будь-яких виплат при звільненні з вищевказаної підстави, то просить стягнути з відповідача розмір вихідної допомоги належної йому при звільненні в розмірі тримісячного середнього заробітку, який згідно довідки ДП та відповідного розрахунку становить 12533,70 грн. Також позивач вказує, що у день звільнення він не отримав трудової книжки та належних сум при звільненні, так як був відсутній в цей день на роботі. Трудова книжка йому була направлена поштою 03.09.2008 року. У звязку з чим він не міг працевлаштуватися. Тому на підставі ч.4 ст. 235 КЗпП України просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у звязку з затримкою видачі трудової книжки за період з 20.08.08р. по 09.09.08р. в розмірі 2764,58 грн. та на підставі ст. 117 КЗпП України середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум при звільненні за період з 20.08.08р. по 06.11.09р. в розмірі 60747,40 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, дав аналогічні пояснення зазначеним у позовній заяві. Додатково пояснив, що єдиною підставою для подання ним заяви про звільнення була невчасна виплата заробітної плати з вини відповідача. Крім цього, при прийнятті на роботу, посада заступника генерального директора з організаційно-управлінських питань була нововведена і посадова інструкція розроблялася керівництвом в ході роботи. Однак, з посадовими обовязками позивача так і не було ознайомлено, він виконував вказівки керівництва, а відповідно до поданого проекту посадової інструкції та внутрішніх наказів ДП позивач жодним чином не був дотичний до будь-яких фінансових питань, в тому числі в його обовязки не входило забезпечення виплати заробітної плати. Щодо надання відпустки зазначив, що скориставшись своїм законним правом, 27.03.08р. подав заяву про надання відпустки з 31.03.08р.на ім»я в.о. генерального директора [PERSON], який станом на 27.03.08р. виконував обовязки генерального директора, а інший заступник [PERSON] перебував на лікарняному. Про наказ МНС України від 27.03.08р. про поновлення на посаді генерального директора [PERSON] позивач та інші керівники підприємства дізналися лише після закінчення робочого дня (тижня), оскільки в той день [PERSON] не приступив до виконання своїх обовязків і офіційного представлення керівника не відбулося. Крім цього, наказ № 44/1 від 27.03.08р. про надання відпустки позивачу і на даний час є чинним, жодних заперечень від відповідача не надходило, з відпустки не відкликали, оплату за цей період здійснили. Просить позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив. Вказав, що ознайомлений з позовними вимогами позивача та поданими в подальшому уточненнями та доповненнями до них, зокрема з уточненою заявою та розрахунками до неї від 09.02.10р., які отримав завчасно та належним чином з ними ознайомився. Пояснив, що надання відпустки заступнику генерального директора з організаційно-управлінських питань [PERSON] було вчинено з порушенням Закону України «Про відпустки». Наказ № 44/1 від 27.03.2008 року про надання відпустки підписаний не уповноваженою на те особою, а саме першим заступником генерального директора ДП «Чорнобильсервіс» [PERSON], відповідно до заяви [PERSON] від 27.03.08р. на ім»я генерального директора ДП [PERSON] Однак, в той день, згідно наказу № 85 від 27.03.08р., був поновлений на роботі на посаді генерального директора [PERSON], про що позивач повинен був знати і погодити з ним питання про відпустку. Тому заява [PERSON] та наказ про відпустку є нелегетивними. Відповідно позивач не подав в бухгалтерію за три дні до початку настання відпустки наказ, підписаний уповноваженим керівництвом, і при цьому 27.03.08р. останній робочий день в зоні відчуження, для працівників, які працюють за графіком роботи № 9, за яким працював і позивач, а тому він повинен був розуміти, що терміново оформити нарахування належних виплат і оплатити відпустку в повному обсязі підприємство не мало можливості. Бухгалтерією підприємства проведений розрахунок належних позивачу виплат при наданні відпустки 22.04.08р. в сумі 3724,29 грн. та 2062 грн. в день нарахування заробітної плати та інших виплат усім працівникам підприємства. Сам факт невчасної виплати позивачу заробітної плати за час відпустки визнав, не заперечує, що виплати проведено не у строки встановлені законодавством. Однак, покликається на те, що заробітна плата та інші виплати здійснюються ДП «Чорнобильсервіс» в електронному режимі один раз на місяць при надходженні коштів з Управління державного казначейства Іванківського району в Київській області з моменту надходження їх на рахунок. Частина відпускних в розмірі 2062 грн. були виплачені позивачу 15.05.08р., на наступний день після того як кошти були надані Управлінням. Крім цього, позивач не використав свого права перенести на інший період відпустку у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати та порушив процедуру оформлення відпустки. Тому вина власника в затримці виплати заробітної плати відсутня. Позивач подав заяву від 22.04.08р. про звільнення, в якій просить його звільнити за ч.3 ст. 38 КЗпП України. 19.05.08р. генеральним директором було надано обґрунтовану відповідь [PERSON], в якій розяснено, що не має фактичних підстав для звільнення його за ч.3 ст. 38 КЗпП України та виплати матеріальної допомоги відповідно до ст. 44 КЗпП України. Позивача було проінформовано, що він повинен особисто прибути для здійснення процедури звільнення. І актом від 28.07.08р. засвідчено відсутність на робочому місці [PERSON] Тому згідно ст. 38 КЗпП України відповідно до поданої заяви позивача, в якій він просить звільнити його в останній день відпустки ДП «Чорнобильсервіс» прийнято наказ № 319-ос від 19.08.2008 року про звільнення з роботи [PERSON], у звязку з відсутністю на підприємстві будь-яких достовірних даних про причини відсутності на роботі, і звільнено з 25.07.08р., тобто останнім днем щорічної відпустки, відповідно до ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. Позивачу було відправлене поштове повідомлення про необхідність одержати трудову книжку і належні виплати при звільненні. Однак, він не з»явився, тому 21.08.08р. [PERSON] надіслано копію наказу про звільнення, а після отримання письмової заяви позивача, також надіслано трудову книжку. При цьому повідомлено про необхідність розрахуватися за матеріальні цінності та повернути перепустку. Тому при звільненні позивача з роботи було дотримано вимоги законодавста, не вбачається неправомірних дій підприємства, які порушують законодавство про працю та умови колективного договору. Так, затримка проведення своєчасного розрахунку та виплати заробітної плати на період відпустки виникла внаслідок дій позивача, із розрахункових листків вбачається, що заборгованості по заробітній платі перед позивачем ніколи не було, в задоволенні заяви про звільнення з підстави передбаченої ч.3 ст. 38 КЗпП України відмовлено, в затримці видачі трудової книжки вина власника відсутня. Просить в позові відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] згідно наказу № 273-ос від 12.07.2007 року працював на Державному підприємстві «Чорнобильсервіс» (а.с.147), згідно наказу № 384-ос від 01.11.2007 року переведений на посаду заступника генерального директора з організаційно-управлінських питань (а.с.148). На підставі заяви позивача від 27.03.08р. (а.с.164) згідно наказу № 44/1 від 27.03.2008 року йому було надано щорічну відпустку з 31.03.08р. по 22.05.08р. (а.с.5). Як вбачається із заяв [PERSON], відповідних наказів ДП «Чорнобильсервіс» (а.с.127-130,155,156), поданою відділом кадрів інформацією (а.с.172) щорічна відпустка переривалася у звязку з хворобою позивача та переносилася на певний період. Так, згідно наказу № 343-к невикористана частина відпустки перенесена на період до 25.07.2008 року. Відповідно до ч.3 ст. 115 КЗпП України та ст. 21 Закону України «Про відпустки» заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. У відповідності до ч.1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Як вбачається з п.5.7 Колективного договору (а.с.11-18), що діє на ДП «Чорнобильсервіс», оплата праці проводиться в повному обсязі. Терміном виплати заробітної плати вважати 25 число поточного та 13 число місяця, наступного за відпрацьованим. Сторонами не оспорюється, що у встановлені законодавством строки відповідачем не виплачено заробітну плату за час щорічної відпустки [PERSON] згідно наказу № 44/1 від 27.03.08р. Так, 24.04.08р. виплачено частину заробітної плати в сумі 3724,59 грн., а решту суми 2061,27 грн. - 15.05.08р. Даний факт стверджується також листами ДП «Чорнобильсервіс» (а.с.9,109,110). Крім цього, приписом від 03.04.08 р. Держнаглядпраці (а.с.92-94), проведеною перевіркою встановлено на ДП «Чорнобильсервіс» порушення законодавства про працю, які полягають в тому, що заробітна плата на підприємстві виплачується з затримкою та зарплата за відпустку виплачується з затримкою більше 30 днів, що є порушенням вимог ч.3 ст.115 КЗпП України та ст. 21 ЗУ «Про відпустки». Надано строк до 30.04.2008 року привести вище наведене у відповідність до вимог закону. Також на ДП «Чорнобильсервіс» проводилося службове розслідування по факту затримки у виплаті працівникам заробітної плати, що стверджується наказом № 74 від 02.04.08р. (а.с.95). Перевіркою встановлено вину головного бухгалтера [PERSON], яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності як посадову особу ДП (а.с.89-91). При цьому наведені в матеріалах службової перевірки обставини щодо причетності [PERSON] до затримки у виплаті заробітної плати спростовуються зібраними у справі доказами. Так, позивач, займаючи посаду заступника генерального директора з організаційно-управлінських питань, не був ознайомлений з своїми посадовими обовязками, посадова інструкція як така не затверджена і не підписана [PERSON], що сторонами не оспорюється. Наявна в матеріалах справи посадова інструкція (а.с.111-114), яку можна розцінювати як проект, також не містить прав та обовязків заступника генерального директора з організаційно-управлінських питань щодо вирішення фінансових питань на підприємстві, в тому числі щодо оплати праці. Будь-які інші документи, які б підтверджували дотичність позивача до вирішення фінансових питань, встановлювали його вину у не виплаті чи невчасній виплаті заробітної плати, зокрема притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відсутні. Відповідачем не надано жодних доказів на спростування цієї обставини. Тому суд не вбачає вини [PERSON] у несвоєчасній виплаті йому заробітної плати за час відпустки згідно наказу № 44/1. Покликання відповідача на те, що надання відпустки позивачу в березні-травні 2008 року відбулося з порушенням вимог законодавства і наказ про надання відпустки №44/1 від 27.03.08р. є нелегетивним не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи. Так, вказаний наказ не оспорювався, не відмінявся, не скасовувався, тобто є чинним, позивач не відкликався з щорічної відпустки. Суд звертає увагу, що [PERSON] у встановленому законом порядку подав заяву з метою отримати невикористану відпустку, з якої був відкликаний в лютому 2008 року, і така була надана йому згідно наказу № 44/1. При цьому відповідач не довів того факту, що [PERSON] було відомо про поновлення на посаді генерального директора ДП «Чорнобильсервіс» [PERSON] і наказ № 85 від 27.03.08р.(а.с.146) про його поновлення було доведено до відома працівників та саме в той день [PERSON] приступив до виконання своїх обовязків. Тому суд не вбачає вини позивача в тому, що наказ про надання відпустки підписаний не уповноваженою на те особою. Більше того, відповідач, виплативши [PERSON] заробітну плату за період цієї відпустки, хоча із порушенням строків, визнав законність наказу № 44/1 від 27.03.08р. Поряд з тим, перенесення на інший період відпустки у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати є лише правом позивача, яким він міг скористатися, а не його обовязком. При цьому на власника, в даному випадку на ДП «Чорнобильсервіс», покладено обовязок виплати заробітної плати за період відпустки у встановлені законом строки, а відсутність коштів не може бути підставою для порушення трудових прав позивача, в тому числі на оплату праці. Таким чином, судом беззаперечно встановлено вину відповідача у несвоєчасній виплаті заробітної плати [PERSON] за час відпустки, а тому такі дії ДП «Чорнобильсервіс» слід визнати неправомірними та такими, що порушують вимоги законодавства про працю та умови колективного договору. Судом також встановлено, що згідно наказу ДП «Чорнобильсервіс» № 319-ос від 19.08.2008 року (а.с.125) [PERSON] звільнено з посади заступника генерального директора з організаційно-управлінських питань 25.07.2008 року, останнім днем щорічної відпустки, відповідно до ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, на підставі його заяви. Причину звільнення в наказі сформульовано наступним чином: «У звязку з відсутністю на підприємстві будь-яких достовірних даних про причини відсутності на роботі». Таке формулювання причин звільнення позивача суперечить положенням ст. 38 КЗпП України, яка передбачає розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника. Відповідно позивач, ініціюючи розірвання трудового договору та подаючи заяву про звільнення його за власним бажанням, не мав жодного обовязку бути присутнім на роботі та продовжити виконання своїх трудових обовязків після 25.07.2008 року. Відсутність позивача на роботі 28.07.08р., 31.07.08р., 11.08.08р., 18.08.08р., що засвідчено актами (а.с.158,159) і розцінюється відповідачем як прогул, не має будь-якого відношення до звільнення [PERSON] з підстави передбаченої ст. 38 КЗпП України з ініціативи працівника. Покликання відповідача на лист № 34-7/10-1426 від 19.05.08р. (а.с.9-10), згідно якого ДП «Чорнобильсервіс» заперечує факт невиконання ним законодавства про працю та право позивача на отримання вихідної допомоги при звільненні, а вбачає в такій ситуації вину [PERSON], не дає суду підстав вважати, що заява позивача про звільнення від 22.04.2008 року (а.с.145) не була прийнята відповідачем і розцінювати це як відмову у задоволенні заяви позивача. При цьому, враховуючи положення п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», подача [PERSON] заяви про звільнення з метою уникнути відповідальності за винні дії, на думку відповідача, не позбавляла ДП «Чорнобильсервіс» права звільнити позивача за винні дії з підстав передбачених законом, до закінчення встановленого ст. 38 КЗпП України строку, а також застосувати до нього протягом цього строку в установленому порядку інше дисциплінарне стягнення. Однак, відповідач таким правом не скористався, не довів вини [PERSON] та звільнив позивача з роботи з підстави передбаченої ст. 38 КЗпП України. Суд звертає увагу, що в наказі № 319-ос від 19.08.08р. про звільнення [PERSON] єдиною підставою зазначено його заяву. Згідно поданої позивачем заяви про звільнення (а.с.145) він чітко зазначає причину звільнення, покликаючись на ч.3 ст. 38 КЗпП України розірвання трудового договору за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, а саме ДП «Чорнобильсервіс» не виконує законодавство про працю з питань оплати праці, оскільки станом на 22.04.08р. не виплатило позивачу заробітну плату за весь час щорічної відпустки, порушивши встановлені законом строки. У відповідності до ч.3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним, або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадку, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобовязаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Таким чином, враховуючи наведене, зважаючи, що суд прийшов до висновку про неправомірність дій відповідача як таких, що порушують вимоги законодавства про працю та умови колективного договору щодо несвоєчасної виплати заробітної плати [PERSON] за весь час відпустки згідно наказу № 44/1, суд вважає, що ДП «Чорнобильсервіс» неправомірно зазначив в наказі про звільнення [PERSON] ст. 38 КЗпП України без покликання на ч.3 вказаної статті, та неправомірно вказав формулювання причини звільнення: «У звязку з відсутністю на підприємстві будь-яких достовірних даних про причини відсутності на роботі», яке взагалі не відповідає вказаній нормі закону. Тому у суду є достатньо правових підстав для зміни формулювання причини звільнення та приведення його у відповідність з чинним законодавством про працю. Тому в наказі № 319-ос від 19.08.2008 року слід змінити формулювання причини звільнення [PERSON] з роботи, вказавши: «звільнити [PERSON] з посади заступника генерального директора з організаційно-управлінських питань ДП «Чорнобильсервіс» з 25 липня 2008 року, за власним бажанням, відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України, у звязку з невиконанням ДП «Чорнобильсервіс» законодавства про працю та умов колективного договору». У звязку з чим слід зобовязати відповідача внести відповідні зміни в частині формулювання причини звільнення [PERSON] до запису № 18 в його трудовій книжці (а.с.271-274). Згідно з ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39), працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Оскільки в колективному договорі ДП «Чорнобильсервіс» не передбачено розміру вказаних виплат, то вимога позивача про стягнення вихідної допомоги в мінімальному розмірі (тримісячний середній заробіток) підлягає до задоволення. Згідно довідки від 04.02.2010 року (а.с.260) середньомісячна заробітна плата [PERSON] становить 4177,90 грн., що сторонами не оспорюється, тому до стягнення з відповідача підлягає 12533,70 грн. вихідної допомоги. Вказана сума вихідної допомоги належить до виплат розрахункових коштів при звільненні і така повинна була бути сплачена позивачу в день звільнення. Однак, саме неправомірні дії відповідача призвели до неправильного формулювання причин звільнення, що зумовило невиплату [PERSON] розрахункових коштів, а саме вихідної допомоги і сума такої не була включена у розрахункові листи за липень-серпень 2008 року (а.с.57,140). Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У відповідності до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті. Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.99р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі не проведення розрахунку у звязку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача, або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Враховуючи наведене, те, що позивачу не було виплачено у встановлений строк розрахункові кошти в повному обсязі, а саме через неправомірні дії відповідача не сплачено вихідну допомогу, і суд прийшов до переконання про вирішення спору на користь позивача, є всі підстави для стягнення на користь [PERSON] розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні. Слід зазначити, що вірним є і розяснення Територіальної державної інспекції праці у Львівській області з вище наведених питань (а.с.241-242). При цьому, розглядаючи позов [PERSON] в межах заявлених ним вимог, враховуючи, що позивач настоює на стягненні середнього заробітку за час затримки виплати належних сум при звільненні лише за період з 20.08.2008 року по 06.11.09 року згідно представленого розрахунку, то суд вважає за необхідне стягнути відшкодування за вказаний позивачем період. Також зважаючи, що розмір відшкодування відповідає вимогам закону, проведений на підставі довідки про заробітну плату позивача та графіку № 9 роботи, за яким працював [PERSON] (а.с.260-263), які сторонами не оспорюються як і сам арифметичний розрахунок цієї суми, відповідачем не представлено іншого належного розрахунку таких сум, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 60747,40 грн. відшкодування передбаченого ст. 117 КЗпП України. При цьому сама по собі відсутність коштів у роботодавця, на що покликається відповідач, не виключає його відповідальності. Разом з тим, суд відмовляє в задоволенні вимог позивача про стягнення на його користь 2764,58 грн. за час вимушеного прогулу у звязку з затримкою видачі трудової книжки та мотивує це наступним. Так, [PERSON] покликається на ст. 47 КЗпП України, яка передбачає обовязок власника в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку та на ст. 235 ч.4 КЗпП України, згідно якої відповідач повинен виплатити працівникові середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, у звязку з затримкою видачі трудової книжки з вини власника. В даному випадку суд не вбачає вини ДП «Чорнобильсервіс» у затримці видачі [PERSON] трудової книжки. Як вбачається з матеріалів справи, що не оспорюється сторонами, в день звільнення позивач був відсутній на роботі, тому з обєктивних причин відповідачем не було вручено звільненому працівникові трудову книжку. У звязку з чим, [PERSON] неодноразово надсилалися повідомлення про необхідність прибути та отримати вказаний документ. Оскільки позивач не прибув для отримання трудової книжки, то згідно його заяви від 02.09.08р. ДП «Чорнобильсервіс» було направлено цінним листом оформлену трудову книжку на адресу позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача судові витрати.

Outcome: partial