Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що згідно попереднього договору від 07.10.2007 між нею та [PERSON] 21.01.2008 повинно було відбутися укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Згідно п. 1 зазначеного договору [PERSON] є продавцем, а позивачка покупцем квартири. Для підготовки документів для укладення основного договору позивачка передала відповідачці 35350,00 грн., що еквівалентно 7000 доларів США станом на дату укладення договору, однак остання основний договір до 21.01.2008 з позивачкою не уклала і в подальшому, договори про обовязок укласти договір купівлі-продажу зазначеної квартири виконані не були, основний договір укладений не був через вину відповідачки. Згідно попереднього договору у разі порушення його умов сторона, яка порушила зобовязання, повинна передати іншій стороні неустойку в розмірі 35350 грн. За умовами договору про взяття на себе зобовязання укласти договір купівлі продажу від 30.06.2008 сторона, що порушила зобовязання, повинна передати іншій стороні неустойку в розмірі 7000 доларів США. Згідно договору від 17.11.2008 в разі невиконання зобовязання продавцем, він сплачує покупцю суму авансового платежу, а також неустойку в розмірі 7500 доларів США. Позивачка просить стягнути з відповідачки 53900,00 грн. авансу за попереднім договором і неустойку в розмірі 57750 грн., а всього 111650,00 грн. та судові витрати. В суді позивачка підтримала позовні вимоги та дала пояснення відповідно до обставин, викладених в позові. Відповідачка та треті особи до суду не зявились, причин своєї неявки не повідомили, тому суд, на підставі заяви позивачки вважає можливим розглянути справу за їх відсутності і винести заочне рішення. Суд, вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного: 02.10.2007 між [PERSON] і [PERSON] укладений та нотаріально посвідчений попередній договір, відповідно до якого сторони зобовязуються в майбутньому до 21.01.2008 укласти договір купівлі-продажу квартири, за яким [PERSON] буде покупцем, а [PERSON] продавцем. Предметом майбутнього договору купівлі-продажу (основного договору) є квартира [ADDRESS], що буде належати [PERSON] після приватизації п. 1, 2 договору (а.с. 10). Згідно п. 4 попереднього договору для підготовки документів щодо укладення основного договору, [PERSON] передала у власність [PERSON], а остання отримала та зобовязується повернути до підписання основного договору грошову суму в розмірі 35350 гривень. Пункт 5 попереднього договору передбачає, що кожна зі сторін зобовязується належним чином виконати зобовязання, передбачені в п. 1 цього договору. У разі порушення зобовязань, передбачених п. 1 договору сторона, яка порушила зобовязання, повинна передати іншій стороні неустойку в розмірі 35350 гривень. В п. 6 попереднього договору сторони передбачили, що [PERSON] є відповідальною за невиконання договору також у випадках відмови від укладення основного договору через відсутність оформлених належним чином документів на квартиру, а саме свідоцтва про право власності на квартиру, а також у разі відмови від продажу співвласника, якщо квартира буде приватизована кількома особами. Окрім зазначеного вище попереднього договору між позивачкою та [PERSON], яка діяла за дорученням [PERSON], укладено два договори «Про взяття на себе зобовязань укласти договір купівлі-продажу» від 30.06.2008 та від 17.11.2008 (а.с. 8-9). Ці договори за своєю суттю і змістом є попередніми договорами. Відповідно до першого з них сторони зобовязуються укласти договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] до 01.09.2008. За договором від 17.11.2008 укласти основний договір до 01.03.2008, тобто до дати укладення попереднього договору. Згідно ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Абзац 4 ч. 1 зазначеної статті передбачає, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Стаття 657 ЦК України зазначає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Тобто, законодавець встановив обовязкову форму договору купівлі-продажу квартири письмова, з нотаріальним посвідченням та наступною державною реєстрацією. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно вимог ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Аналізуючи викладене вище та зазначені норми закону, суд при вирішенні спору не бере до уваги положення договорів «Про взяття на себе зобовязань укласти договір купівлі-продажу» від 30.06.2008 та від 17.11.2008, як такі, що є нікчемними. Сам факт укладення зазначених вище договорів може свідчити лише про невиконання попереднього договору від 02.10.2007 в зазначений термін. Судом витребувана довідка КП «Харківське міськБТІ» за якою право власності на квартиру [ADDRESS] на імя [PERSON] не зареєстроване. Цей факт додатково свідчить про невиконання відповідачкою пунктів 2 і 6 попереднього договору. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору та вимог ЦК України. Стаття 546 ЦК України встановлює, що виконання зобовязання може забезпечуватися, окрім іншого, неустойкою, завдатком. Частина 2 вказаної статті передбачає, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання. Враховуючи викладене, суд вважає можливим задовольнити позов частково, а саме стягнути з відповідачки на користь [PERSON] 35350 гривень, які остання передала [PERSON] на виконання п. 4 попереднього договору та 35350 гривень неустойку за порушення зобовязань відповідно до п. 5 зазначеного договору. (а.с. 50). На підставі викладеного,

Outcome: partial