Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-11 00:00:00

Позивачка у вересні 2009 року звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обгрунтування заявлених вимог послалася на те, що у 1992 р. придбала в [PERSON] за угодою, укладеною у простій письмовій формі, житловий будинок по пров. Садовому, 20 у м. Дніпропетровську, до якого у подальшому прибудувала додаткові приміщення та надвірні побудови. Оскільки для проведення будівельних робіт позивачкою не були отримані відповідні дозволи та узгодження, їх результат є самовільним будівництвом у розумінні ст. 376 ЦК України, а отже право власності на спірне нерухоме майно може бути набуте виключно у судовому порядку. На підставі викладеного просила суд визнати за нею право власності на самовільно збудовані у домоволодінні № 20 по пров. Садовому у м. Дніпропетровську прибудови А1-1, А2-1, А3-1, А4-1, А5-1, а-1, а1-1, а2-1, а3-1 та в цілому на житловий будинок А-1 з ганком й погрібом жилою площею 90,7 кв.м., загальною площею 207, 8 кв.м., гараж Б, літню кухню Ж над ним, сарай Д та над ним сарай И, сарай З та над ним сарай К, вбиральню Г, споруди № 1-29, І, ІІ. У судовому засіданні представник позивачки заявлені вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягав. Відповідачі явку своїх представників до суду не забезпечили, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. 54, 55), що є підставою для заочного розгляду справи. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської районної Ради депутатів трудящих від 01.06.1951 р. № 575громадянину [PERSON] була виділена для індивідуальної забудови земельна ділянка площею 900 кв.м. по пров. Садовому, 20 у м. Дніпропетровську (а.с. 19, 20). У 1981 р. будівництво житлового будинку за зазначеною адресою було закінчене, у 1987 р. зведені гараж літ. Б та над ним літня кухня літ. Ж (а.с. 10), втім право власності на це майно зареєстроване за будь-якою особою не було. 15.09.1992 р. між [PERSON], у володіння та користуванні якої на той час перейшло зазначене майно (а.с. 12), та позивачкою був укладений у простій письмовій формі договір, за яким останнє перейшло у власність [PERSON] за ціну у розмірі 640.000, 00 крб. (а.с. 18). Одночасно продавцем була оформлена довіреність на імя позивачки на розпорядження домоволодінням № 20 по пров. Садовому у м. Дніпропетровську (а.с. 16) та її чоловіком надана згода на відчуження цього майна (а.с. 17). З цього часу позивачка та її сім'я зареєстровані та проживають у спірному домоволодінні (а.с. 5, 35-41). Як вбачається з матеріалів технічної інвентаризації, за час володіння спірним майном позивачка здійснила у ньому значний обсяг добудов та прибудов (а.с. 10, 10/зв). Згідно технічному висновку ТОВ Промтехстальпроект, ліцензія серії АВ № 051902, складеному 08.09.2009 р., основні несучі конструкції спірних будівель перебувають у нормальному та задовільному стані та придатні до подальшої експлуатації (а.с. 21-31). Порушень прав інших осіб у звязку з здійсненим позивачкою самовільним будівництвом не вбачається, сусіди проти надання йому правомочності не заперечують (а.с. 32-34) Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного. Так, оскільки будівлі у спірному домоволодінні, придбані позивачкою, на той час не були оформлені за будь-ким на праві власності, дану угоду за її правовою природою належить кваліфікувати як придбання будівельних матеріалів, з яких вони складалися, що не потребує нотаріального оформлення. Решта будівель у спірному домоволодінні була зведена позивачкою. Відповідно до ст. 376 ЦК України на вимогу власника або користувача земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. З урахуванням положень зазначеної норми, а також приймаючи до уваги, що земельна ділянка, на якій зведене спірне майно, виділялася для цієї мети, основні конструкції спірних будівель відповідають нормативним вимогам та можуть експлуатуватися за призначенням, порушень прав інших осіб у звязку з самовільним будівництвом не вбачається і сторони на такі обставини не посилалися, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими, заснованими на законі і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст. 376 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, -

Outcome: approved