Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-02 00:00:00

30.10.2010 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи і підтримуючи який, через свого представника, в судовому засіданні зазначає, що 15.05.2009 року з відповідачем був укладений договір №12627 про надання послуг електрозв'язку, на підставі якого [PERSON] відкрили особистий рахунок №12627. У зв'язку з тим, що відповідачка не оплатила надані їй послуги звязку (сума боргу становить 8533 грн. 23 коп.), позивач 25.06.2009 року, з власної ініціативи, припинив дію даного договору, про що повідомив відповідача. Проте [PERSON] на звернення не відреагувала, заборгованість не погасила, а тому позивач змушений був звернутися до суду з позовом про стягнення з неї заборгованість за користування послугами електрозвязку та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив стягнути з відповідача на користь ВАТ Укртелеком 8533 грн. 23 коп. суми боргу, 120 грн. сплачених позивачем витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 85 грн. 33 коп. судового збору. Крім того, представник зазначав, що відповідач користувався інтернетом та знав умови його використання, а тому несанкціонований доступив до абонента є безпосередньою відповідальністю [PERSON], оскільки остання не скористалася відповідними запропонованими варіантами захисту, визначеними на офіційному сайті. Представник відповідача в судовому засіданні та письмових запереченнях свою вину не визнав та пояснив, що позивачем дійсно надавались [PERSON] послуги телефонного звязку та Інтернету, за яких вона щомісячно сплачувала кошти. Однак за період з квітня по травень 2009 року сума даних витрат суттєво зросла, у звязку із оплатою міжнародних телефонних розмов із Швейцарією, що було зумовлено, на думку відповідачки, несанкціонованим підєднанням до її телефону. Про даний факт вона повідомляла ВАТ „Укртелеком, зазначивши про неналежне утримання телефонних кабелів та просила відєднати її від послуги міжнародного звязку, але ніхто на це не відреагував, що призвело до повторних несанкціонованих підключень. Зважаючи, що позивачем порушено вимоги договору, щодо забезпечення захисту абонентських ліній від несанкціонованого стороннього доступу, при значному збільшенні витрат на телефонні розмови, не було відкрито додаткових рахунок, що визначено укладеним між сторонами договором, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Виниклі між сторонами правовідносини є договірними та врегульовуються нормами ЦК України, положеннями Закону України "Про телекомунікації", Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 року №720. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання, виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Порушення зобовязань тягне за собою відшкодування завданих збитків, в даному випадку, - вартості наданих та неоплачених послуг електрозвязку. Судом встановлено, що 15.05.2009 року з відповідачкою був укладений договір №12627 про надання послуг електрозв'язку, на підставі якого ВАТ "Укртелеком" відкрило [PERSON] особовий рахунок №12627 та надало для користування телефонний номер 6-92-37. Вказаний договір підписаний сторонами. До укладення вказаного договору відносини між сторонами також були договірними, оскільки тривалий час, починаючи з 1991 року (а.с. 59, 61), однак оформлення встановлення телефону відбулось на чоловіка відповідачки [PERSON], який помер 02.08.1997 року. Переоформлення абонентського номеру на своє ім'я вчинено відповідачем лише в травні 2009 року (а.с. 55), однак фактично остання користувалась телефоном і після смерті чоловіка, що не оспорюється відповідачем. Доступ [PERSON] до інтернету підтверджується встановленням абонентської плати останній, яка визначена в фіксованій сумі, та оплатою відповідачем наданих послуг користування інтернетом до червня 2009 року включно. Договір розірвано між сторонами з 25.06.2009 року, що визнається сторонами (а.с. 9). Крім того, представник відповідача визнав в судовому засіданні наявність у відповідачки інтернету у виді лінії "Діал-ап", який надавав їй ВАТ "Укртелеком" згідно умов договору про надання телекомунікаційних послуг. Зазначені обставини не підлягають доказуванню в порядку, визначеному ч.1 ст. 61 ЦПК України. До липня 2009 року відповідачка оплачувала надані їй телекомунікаційні послуги, в тому числі й інтернет. В подальшому (квітень-травень 2009 року) у звязку з тим, що відповідачка не здійснювала міжнародних дзвінків до Швейцарії, остання оплачувала лише послуги щодо наданого телефонного зв'язку. Суд критично оцінює пояснення представника відповідача з приводу обовязку позивача забезпечення захисту від несанкціонованого підключення до мережі інтернет, оскільки вказані обовязки не зазначені в договорі про надання телекомунікаційних послуг. В той же час, суд приймає до уваги пояснення позивача щодо укладення договору на надання послуг інтернету "діал-ап" [PERSON], оскільки остання здійснювала користування послугою інтернет та оплачувала щомісячну абонентську плату починаючи з січня 2007 року. Про зазначене також свідчить і письмова заява відповідача до ВАТ "Укртелеком" про розірвання договору на користування телефоном та відключення його від послуги інтернету (а.с. 32). Фактичне користування [PERSON] інтернетом "Діал-ап" від ВАТ "Укртелеком" підтверджується публічним договором на надання відкритого безпарольного доступу до мережі Інтернет, розміщеним на офіційному сайті товариства (http://www.ukrtelecom.ua/), без погодження умов якого неможливо отримати доступ до інтернет ресурсів. При цьому судом встановлено, що активація вказаної послуги відповідачем здійснена саме 24.01.2007 року, про що свідчить витяг з Універсальної системи обліку і управління ІР послугами ВАТ "Укртелеком" (а.с.132) та довідкою наданою позивачем №124 від 05.02.2010 року. Без створення вказаного публічного договору та визнання його положень доступу до інтернету [PERSON] би не мала. Крім того, факт використання ресурсів Інтернету не заперечується і самою відповідачкою. Згідно з п.2 вказаного публічного договору користувач несе відповідальність та ризики за використання інформаційних ресурсів, внаслідок якого можливе встановлення несанкціонованих міжнародних телефонних з'єднань під час користування "відкритим доступом". З цього приводу ВАТ "Укртелеком" надано розяснення щодо захисту та безпеки роботи в Інтернеті. Зважаючи на викладене суд приходить до висновку про наявність підстав для відповідальності [PERSON], оскільки останньою не було вжито заходів безпеки та захисту роботи в Інтернет (Діал-ап), які були рекомендовані позивачем. Суд також критично оцінює пояснення [PERSON] щодо порушення її прав як споживача, оскільки позивач не попередив відповідача про можливі наслідки несанкціонованого доступу до його абонентської лінії. Вказані обставини спростовуються наявністю на інтернет сайті ВАТ "Укртелеком" інформації та публічним договором, без погодження якого доступ до інтернет ресурсів неможливий. З цього приводу суд також не вбачає підстав для визнання такого публічного договору неналежним доказом, оскільки останній не суперечить Закону України "Про телекомунікації" та Правилам надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 року №720 із відповідними змінами та доповненнями. Такий договір не суперечить і нормі ч.2 ст. 642 ЦК України, зважаючи на те, що особа вважається такою, що прийняла пропозицію укласти договір, якщо вона вчинила дію яка засвідчує бажання укласти публічний договір. Крім того, суд також враховує, що відповідач зазначений публічний договір не оспорював. Також судом перевірено інші можливості доступу до телефонної лінії [PERSON] шляхом механічного втручання (шляхом під'єднання). З цього приводу ВАТ "Укртелеком" надало довідку №131 від 08.02.2010 року (а.с.120) та відповідь на лист відповідача №462 від 12.06.2009 року (а.с.119), з якого вбачається про проведення відповідної перевірки та відсутність будь-яких пошкоджень телефонної лінії 6-92-37. У суду відсутні будь-які підстави також визнавати вказаний лист неналежним доказом перевірки звернення відповідача та надання відповіді останньому. Саме тому судом встановлено, що міжнародні дзвінки до Швейцарії були здійснені за допомогою послуги інтернет (Діал-ап) по телефонній лінії 6-92-37, яка надана [PERSON] Вчинення несанкціонованого доступу до мережі інтернет через телефонну лінію, яку використовував абонент [PERSON] за договором, є власною відповідальністю користувача інтернет послуг згідно публічного договору, який було також укладено відповідачем в порядку ч.2 ст. 642 ЦК України, що свідчить про наявність правових підстав для оплати наданих послуг зв'язку ВАТ "Укртелеком" саме отримувачем таких послуг, в даному випадку [PERSON] Оцінюючи докази по справі, надані позивачем в їх сукупності, суд находить їх достовірними, а тому бере за основу при вирішенні даного цивільного спору. При вирішенні заявлених до суду вимог, враховано також, що відповідно до п.п. 32, 108 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 року № 720, відповідач зобовязаний своєчасно, щомісячно, на протязі 10 днів з моменту отримання рахунка, але не пізніше 20 числа місяця, що настає після розрахункового періоду, вносити плату за користування послугами міського та міжміського звязку за затвердженими в установленому порядку тарифами. У зв'язку з тим, що відповідачка не оплатила надані їй телекомунікаційні послуги, позивач мав право звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав шляхом стягнення суми боргу за надані послуги з [PERSON] Судом також відповідно до ст. 614 ЦК України не встановлено відсутності вини відповідача у порушенні договірних зобовязань. З'ясовуючи дійсний розмір суми боргу, суд виходить з наявних в цивільній справі матеріалів, наданих сторонами рахунками, квитанцій про їх оплату, розрахунків заборгованості. Встановлено, що саме в квітні та травні 2009 року за допомогою інтернету та телефонної лінії [PERSON] було здійснено міжнародні дзвінки до Швейцарії: за квітень місяць на суму 2417 грн. 87 коп., а за травень місяць 4476 грн. 95 коп. (суми зазначені без ПДВ, а.с 62-64). Крім того, за цей період також здійснювались інші міжміські телефонні розмови та дзвінки на абонентські номери операторів мобільного зв'язку, абонплата за користування телефоном та додаткові послуги за користування інтернетом з урахуванням ПДВ за вирахуванням існуючої переплати в розмірі 23 грн. 50 коп. (за квітень 2009 рік на суму 593 грн. 80 коп., та за травень 2009 року 943 грн. 39 коп.) (а.с. 37-39). Крім того, встановлено, що окрім оплати телефонних дзвінків до Швейцарії, відповідачем також не здійснювалась оплата інших міжміських телефонних розмов, дзвінків на мобільні телефони після відключення інтернету (за червень-вересень 2009 року на суму 101 грн. 22 коп. з урахуванням ПДВ) згідно оборотної відомості (а.с. 8). З урахуванням зазначеного, несплачених сум ПДВ за надані послуги, оплаті [PERSON] підлягали рахунки за надані послуги міжнародного та міжміського телефонного зв'язку за період з квітня 2009 року по вересень 2009 року на суму 8533 грн. 23 коп., однак такі послуги оплачені не були, зважаючи на невизнання відповідачем існуючої заборгованості. В судовому засіданні відповідачем не надано доказів відсутності підстав для стягнення вказаної суми боргу за надані послуги на користь ВАТ "Укртелеком", як не доведено і такої обставини, як неналежне виконання договірних зобовязань з боку позивача, та наявність пошкоджень телефонної лінії, що б могло призвести до несанкціонованого підключення сторонніх осіб. З цих підстав сума боргу, яка підлягає стягненню з [PERSON] визначена судом в розмірі 8533 грн. 23 коп. Саме така сума підлягає стягненню з урахуванням наданого позивачем розрахунку та заявленої суми позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі слід покласти на відповідача, оскільки рішення ухвалено на користь позивача. На підставі викладеного, Закону України "Про телекомунікації", Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 року № 720, ст.ст. 11, 202, 264, 526, 610, 614, 642 ЦК України, та

Outcome: approved