Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], Димитровського МВ ГУМВС України у Донецькій області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, і зобов,язання зняття з реєстраційного обліку. У судовому засіданні в обгрунтування своїх вимог позивач вказала, що їй на праві приватної власності належить жилий будинок, розташований за адресою: м.Димитров, вул. Невського, № 31, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Димитровської державної нотаріальної контори Донецької області, від 26.03.2006 року, реєстраційний № 446, зареєстрованого в БТІ м. Димитров 26.06.2006 року під № 1297, у якому вона зареєстрована та постійно проживає. В належному їй будинку з 05.09.2006 року зареєстрована відповідач по справі, яка з моменту реєстрації по даний час даним будинком не користується. Тобто, відповідач близько 3,5 років без поважних причин не користується жилим приміщенням у її будинку, особистих речей відповідача у будинку немає, будь-які угоди щодо користування жилим приміщенням її будинку відсутні. Вона змушена сплачувати комунальні послуги за відповідача, яка не є членом її родини, не може оформити субсидію, у якій має потребу, що порушує її інтереси власника будинку. Вона неодноразово зверталася до [PERSON] з проханням знятися з реєстраційного обліку, однак дотепер відповідач у добровільному порядку не виписалася з будинку, що примусило її звернутися з даною заявою до суду. Тому позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування зазначеним жилим приміщенням у її будинку, і зобов,язати Димитровський МВ ГУМВС України у Донецькій області (сектор громадянства, еміграції та реєстрації фізичних осіб) зняти відповідача з реєстрації за адресою розташування її будинку. Відповідач до судового засідання не з,явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи суду не надала. Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Димитровської державної нотаріальної контори Донецької області, від 26.03.2006 року, реєстраційний № 446, є власником будинку № 31 по вул. Невського у м.Димитров Донецької області, що підтверджується правовстановлюючим документом (а.с.7-9, 10-12, 13) У зазначеному будинку з 04.08.1980 року зареєстрована позивач [PERSON], [INFO], та у якості невістки з 05.09.2006 року - [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою виконкому Димитровської міської ради від 15.01.2010 року та записами з домової книги (а.с.10-12, 13). Відповідно до довідки від 15.01.2010 року, складеному квартальним та сусідами позивача, [PERSON] з 05.09.2006 року не проживає за адресою: [INFO] (а.с.6). Як пояснила у суді позивач, [PERSON] весь цей час проживала у жилому приміщенні разом із її сином за адресою: м.Димитров, вул.Ватутіна, 17/49. Цей факт підтверджено у судовому засіданні свідками- сусідами позивача. Так, свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили суду, що позивач мешкає сама, до неї систематично приходить син. [PERSON] невістку позивача вони бачили лише кілька разів: на похороні у чоловіка позивача та на весіллі її сина. Приходячи в гості до [PERSON], вони не бачили особистих речей відповідача, яка ніколи не проживала з позивачем. Згідно за ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Враховуючи вищенаведена, а саме те, що відповідач не є членом сім,ї позивача, будь-яких договорів щодо користування будинком позивача між сторонами не встановлено, як і не встановлено прояви відповідачем інтересу до вказаного житла більш ніж три з половиною роки, тобто з дня її реєстрації, добровільно знятися з реєстраційного обліку у будинку позивача відповідач не бажає, тому суд вважає, що вимоги позивача у цій частині підлягають задоволенню. На підставі ст.150 СК України, 386 ЦК України,

Outcome: approved