Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-15 00:00:00

Позивач 15.01.2010 року звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказував, що рішенням виконавчого комітету Вишеньківської сільської ради від 24.01.1997 року [PERSON] надана земельна ділянка площею 0,15 га для індивідуального житлового будівництва в с. Петровське, а в подальшому на її імя виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,151 га. До [PERSON] зазначеною земельною ділянкою користувалась [PERSON] [PERSON] та [PERSON] приходились позивачу рідними тітками по лінії батька. Факт родинних відносин між позивачем та [PERSON] підтверджується рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.09.2008 року. Позивач та його тітки разом почади зводити будинок для спільного проживання на вказаній земельній ділянці. Зважаючи на те, що він є спадкоємцем пятої черги згідно рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.03.2009 року, він просив визнати за ним право власності на земельну ділянку, що належала [PERSON], оскільки його право власності на вказане нерухоме майно може бути порушено сторонніми особами. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити. Вишеньківська сільська рада Бориспільського району Київської області надала лист в якому проти позову не заперечувала, та просила слухати справу за відсутності представника сільської ради. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] Між сторонами виникли відносини, що врегульовані нормами ЦК України (1963 року), ЦК України (2001 року) та ЗК України, щодо відносин спадкування та набуття права на земельні ділянки. Як встановлено судом, згідно рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.03.2009 року [PERSON] визнано спадкоємцем пятої черги за законом на спадщину, яка відкрилась після смерті його тітки [PERSON], яка померла 24.12.2002 року (а.с.26-28). Згідно рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25.09.2008 року встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], як відносини між племінником та рідною тіткою по лінії батька (а.с. 24, 25). Вказані рішення суду набули законної сили. Зазначені обставини не підлягають доказуванню в порядку ч.3 ст. 61 ЦПК України. [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка площею 0,151 га в с. Петровське Бориспільського району Київської області (адміністративні межі Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІУ-КВ №008387, виданого Вишеньківською сільською радою Бориспільського району Київської області 23.04.1998 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №480 (а.с. 8). Згідно актового запису про смерть від 26.12.2002 року №16 [PERSON] померла 24.12.2002 року у віці 76 років (а.с. 9). З листів Бориспільської районної державної нотаріальної контори та Девятої Київської державної нотаріальної контори спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с. 40, 42). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] звертався до нотаріальної контори з підстав поновлення строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] в 2009 році, однак в усній формі останньому було відмовлено у прийнятті відповідної заяви, зважаючи на те, що діючим на момент відкриття спадщини законодаством після смерті [PERSON], [PERSON] не являвся спадкоємцем за законом, оскільки племінники не були включені до числа спадкоємців. Крім того, судом встановлено, що на земельній ділянці, що належала [PERSON] з 1990 року здійснювалось будівництво житлового будинку за рахунок коштів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (остання приходиться також рідною тіткою позивачу, що підтверджується власноручно написаною автобіографією [PERSON], а.с. 10-12). Також, саме [PERSON] надано дозвіл на здійснення будівництва будинку на земельній ділянці згідно зареєстрованого в Вишеньківській сільській раді будівельного паспорту (а.с. 13), яка до [PERSON] користувалась спірною земельною ділянкою, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Вишеньківської сільської ради від 24.01.1997 року №4 (а.с. 7). Факт будівництва житлового будинку на спірній земельній ділянці за кошти [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтверджується наданими квитанціями та фінансовими документами (а.с. 15-21) та фотокартками (а.с. 22, 23). Проти вказаних фактичних обставин не заперечувала і сільська рада в своїй письмовій відповіді на позовну заяву [PERSON] (а.с. 33). Судом встановлено, що з 24.12.2002 року відкрилась спадщина на спадкове майно [PERSON] до якого належить і спірна земельна ділянка. Так, відповідно до вимог ЦК України 1963 року, [PERSON] не мав права успадкувати земельну ділянку після смерті [PERSON], зважаючи на вимоги норм ст.ст. 527, 529, 530 ЦК зазначеного Кодексу. В той же час встановлено, що позивач фактично вступив в управління спадковим майном шляхом користування земельною ділянкою та продовженням будівництва житлового будинку, розпочатого ще за життя сестер [PERSON] та [PERSON] За загальним правилом ЦК України 2003 року, суд вважає, що [PERSON] має першочергове право на отримання спірної земельної ділянки у власність, зважаючи на те, що зазначеним Кодексом позивача, як племінника, тобто спадкоємця пятої черги, введено до переліку спадкоємців за законом (ст. 1265 ЦК України), а інших спадкоємців судом не встановлено. В той же час, судом не встановлено обставин, які б свідчили про визнання такої спадщини відумерлою, чи перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування до держави згідно вимог ст. 555 ЦК України 1963 року. Однак судом встановлено, що позивач вчинив дії, передбачені ст. 549 ЦК України 1963 року, а саме вступив фактично в управління спадковим майном, про що свідчать матеріали цивільної справи. Статтею 1225 ЦК України 2003 року визначено порядок спадкування права на земельну ділянку, згідно якого, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із зберженням її цільового призначення. Крім того, суд враховує позицію сільської ради, яка не мала заперечень щодо вимог [PERSON], що свідчить про визнання останніх. На момент прийняття судом рішення у справі, інші власники спірної земельної ділянки суду не відомі, про них не зазначив і відповідач в своїх письмових поясненнях на позовну заяву. З цих підстав суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення вимог [PERSON], оскільки вжиті позивачем заходи щодо підтвердження свого права на спірну земельну ділянку шляхом звернення до сільської ради та державної нотаріальної контори не призвели до захисту свого права на спадкове майно. При вирішенні питання про судові витрати, суд враховує, що позивачем недоплачено судового збору в розмірі 1649 грн., оскільки вимоги є майновими, а тому зазначений розмір судового збору слід стягнути з позивача. Враховуючи зазначене, на підставі ст.ст. 549, 555 ЦК України 1963 року, ст.ст. 328, 373, 375, 392, 1225 ЦК України, ст.ст. 125, 126, 152, 158 ЗК України,

Outcome: approved