Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-07 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та виселення, а саме просить суд, визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком № 18 по вул. Нахімова у с. Випасне, Білгород-Дністровського району, Одеської області. Виселити [PERSON] із житлового будинку № 18 по вул. Нахімова у с. Випасне, Білгород-Дністровського району, Одеської області без надання іншого житлового приміщення. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, була повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ІДПК України, якщо суд не має відомостей при причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів постановляє заочне рішення. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши позивача, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 27 вересня 1997 року позивач [PERSON] уклав шлюб з відповідачем [PERSON], який вони зареєстрували і відділі РАЦС Білгород-Дністровського району Одеської області. Згідно договору купівлі-продажу від 15.06. 1998 року позивач [PERSON] придбав житловий будинок, який розташований за адресою: Одеська область, Білгород- Дністровський район, с. Випасне, вул. Нахімова, 18. 23 липня 2003 року рішенням Білгород-Дністровського районного суду Одеської області було розірвано шлюб між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON]. Враховуючи те, що житловий будинок з якого позивач [PERSON] просить висилити відповідача [PERSON] був придбаний під час шлюбу, суд вважає за доцільне спочатку вирішити питання щодо встановлення обсягу спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, а також необхідно зясувати джерело і час придбання зазначеного майна. Згідно ст. 60 С К України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, хвороба та інше) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 70 СК України - при поділі майна, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не обумовлено між ними. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від принципу рівності часток подружжя при обставинах, які мають суттєве значення, зокрема якщо один із них не турбувався про матеріальне забезпечення сімї, сховав, знищив або пошкодив спільне майно, витратив його на шкоду спільним інтересам сімї. Згідно ст. 55 Закону України «Про власність» громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбаченим цим Законом та іншими законодавчими актами України. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та виселеннях не обґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed