Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-21 00:00:00

Представник позивача ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Полтавське регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем [PERSON] 23 жовтня 2006 року був укладений кредитний договір №2199 на суму 10000 грн. строком на 24 місяця. В забезпечення виконання вказаного договору з [PERSON] укладений договір поруки №2199 від 23 жовтня 2006 року. Відповідно до умов договору був встановлений графік погашення кредиту, але відповідачем він був грубо порушений, в результаті чого загальна сума боргу за кредитним договором з врахуванням відсотків, комісії та пені склала 33145 грн. 93 коп. В зв'язку з цим, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути на його користь солідарно з відповідачів суму заборгованості по кредитному договору в розмірі 33145 грн. 93 коп., а також понесені судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Полтавське регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору поруки, мотивуючи вимоги тим, що 23 жовтня 2006 року її чоловік [PERSON] уклав з банком договір поруки, відповідно до якого він несе солідарну відповідальність перед Банком за кредитним договором №2199 від 23 жовтня 2006 року між банком та [PERSON] Договір поруки чоловік підписав без її на те згоди, яка відповідно до ст.65 СК України була необхідна для подібного договору, просила визнати недійсним вказаний договір. Вказані позови ухвалою суду від 3 грудня 2008 року були об'єднані в одне провадження, оскільки стосуються одного і того ж предмету та спору між тими ж самими сторонами. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] первісний позов підтримав та дав суду пояснення аналогічні викладеному в позовній заяві, просив позов повністю задовольнити. Позов [PERSON] до банку не визнав, оскільки договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором. Позивач [PERSON] свій позов підтримала та дала суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON] первісний позов визнала в частині стягнення з її заборгованості за кредитним договором без врахування нарахованої пені. Позов [PERSON] визнала, оскільки вважає, що вона одна повинна відповідати за договором кредиту, оскільки грошима користувалась вона, а не [PERSON] Відповідач [PERSON] первісний позов не визнав, пояснив, що питання щодо укладення з ним договору поруки не було узгоджено з його дружиною [PERSON], а в ході виконання зобов'язання за кредитним договором банк своєчасно не заявив до нього вимоги. Позов [PERSON] визнав, підтвердив всі викладені в ньому обставини. Суд заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом та відповідача за позовом [PERSON], [PERSON], позивача [PERSON], відповідачів за обома позовами [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи прийшов до наступного. Судом встановлено, що між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем [PERSON] 23 жовтня 2006 року був укладений кредитний договір №2199 про надання кредиту в сумі 10000 грн. строком на 24 місяця (а.с.6-7). Відповідачкою [PERSON] відповідно до умов договору та встановленого графіку внесення платежів (а.с.6,7) було здійснено лише часткове погашення боргу. Але в подальшому нею були припинені виплати в результаті чого утворилась сума заборгованості (а.с.18). Відповідно до ст.ст.1054, 1050, 625 ЦК України до кредитного договору застосовуються положення щодо наслідків порушення договору позичальником, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановлених договором виплат. Згідно вимог ст.ст.553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником та разом з боржником відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено субсидіарну відповідальність. Встановлено, що 23 жовтня 2006 року [PERSON] уклав з Банком договір поруки №2199, за яким він виступив поручителем [PERSON] і несе солідарну відповідальність перед Банком за кредитним договором №2199 від 23 жовтня 2006 року, який укладено між Банком та [PERSON] Зі змісту ст.553 ЦК України випливає, що порука є угодою щодо прийняття перед третьою особою на себе обов'язку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов'язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Таким чином, порука є способом забезпечення виконання зобов'язання, а не угодою щодо розпорядження майном, належним поручителю; договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором. З рахування вищевикладеного, характеру вказаних правовідносин, суд приходить до висновку, що до даних правовідносин не може бути застосована ст.65 СК України, згідно з якою згода подружжя вимагається у разі розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності. Посилання відповідача [PERSON] на те, що оскільки Банк протягом шести місяців з дня порушення [PERSON] виконання зобов'язання за кредитним договором не повідомив його, договір поруки вважається припиненим, не відповідає положенням договору поруки та нормам чинного законодавства. Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Договором поруки №2199 від 23 жовтня 2006 року, який укладено між Банком та [PERSON] (п.5.1.) передбачено, що порука припиняється з припиненням зобов'язання, що забезпечується нею. Згідно кредитному договору №2199 від 23 жовтня 2006 року, який укладено між Банком та [PERSON] зобов'язання за ним припиняються 22 жовтня 2008 року (п.3.2.). До настання строку виконання основного зобов'язання Банком направлено позов (надійшов до суду 7 липня 2008 року) до відповідачів. Тому у задоволенні позовної вимоги [PERSON] необхідно відмовити за безпідставністю. При вирішенні спору за позовом ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Полтавське регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] та [PERSON] суд виходить з наступного. Сума заборгованості по кредитному договору №2199 від 23.10.2006 року становить 33145 грн. 93 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 1643 грн. 97 коп., заборгованості за простроченим кредитом - 6867 грн. 29 коп., заборгованості за простроченими відсотками - 531 грн. 08 коп., заборгованості за простроченою комісійною винагородою - 1500 грн., пені - 22468 грн. 71 коп., заборгованості за нарахованими відсотками - 34 грн. 88 коп., заборгованості за нарахованою комісійною винагородою - 100 грн. (а.с.11-12, 18-19, 20-30, 39). Суд вважає, що оскільки відповідачем [PERSON] не виконані зобов'язання за кредитним договором, а поручителем за виконання вказаних зобов'язань виступає [PERSON] сума заборгованості, яка складається із заборгованості за кредитом - 1643 грн. 97 коп., заборгованості за простроченим кредитом - 6867 грн. 29 коп., заборгованості за простроченими відсотками - 531 грн. 08 коп., заборгованості за простроченою комісійною винагородою - 1500 грн., заборгованості за нарахованими відсотками - 34 грн. 88 коп., заборгованості за нарахованою комісійною винагородою - 100 грн., всього в сумі 10677 грн. 22 коп. необхідно стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] як солідарних боржників. Стосовно стягнення неустойки (пені), суд виходить з того, що відповідно до ч.3 ст.531 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Сума нарахованої банком пені в розмірі 22468 грн. 71 коп. за невиконання кредитного договору, суд вважає, значно перевищує розмір збитків, а тому дана сума, враховуючи майновий стан відповідачів ([PERSON] не працює, [PERSON] має на утриманні дружину на малолітню дитину), підлягає зменшенню на сімдесят відсотків, і з відповідачів солідарно слід стягнути 6740 грн. 61 коп. пені, яка нарахована банком за прострочення повернення кредитних ресурсів відповідно до п.6.1. кредитного договору (а.с.6,7). Таким чином, позов ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Полтавське регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] та [PERSON] підлягає до часткового задоволення, і з відповідачів на користь позивача належить стягнути 17417 грн. 83 коп. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідачів на користь позивача повинно бути стягнуто понесені ним судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 174 грн. 17 коп. (а.с.1) та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 30 грн. (а.с.2), відповідно до суми задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial