Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що остання неналежно виконує умови договору по оплаті спожитої електроенергії, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку відповідач добровільно не бажає погасити, у звязку з чим позивач був вимушений звернутися до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві, а також додав, що позивач неправомірно зазначає про те, що оплата за спожиту електричну енергію вона сплачує на підставі пільги 50% як член сімї пенсіонера МВС, оскільки на вказану пільгу встановлений ліміт, а саме остання розповсюджується у випадку споживання електроенергії 75 кВт., в разі споживання електроенергії у більшому обємі розмір оплати становить сто відсотків. Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що пільги встановлені законом, який передбачає соціальні гарантії для працівників міліції тощо, не можуть бути лімітовані, оскільки це суперечитиме Конституції України та гарантіям наданим державою, у звязку з чим відповідач користуючись вказаною пільгою постійно сплачувала послуги за спожиту електроенергію 50 відсотків і заборгованості немає, тому розрахунок позивача є необгрунтованим. Вислухавши пояснення представників сторін, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони уклади договір про користування електричною енергією № 140207-139-1 від 10.09.2004 року за яким енергопостачальник зобовязується постачати електричну енергію, а споживач її оплачувати за обумовленими тарифами (цінами) у терміни передбачені цим договором /а.с. 12/. Згідно розрахунку вбачається, що відповідач вносила плату за спожиту електричну енергію своєчасно, з урахуванням 50% пільги пенсіонера МВС, яка на неї розповсюджується як на члена сімї особи, якій вона була надана /а.с. 10, 40, 41/. Позивач просить стягнути розмір решти 50 процентів, які не сплачувала відповідач користуючись своєю пільгою. Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про міліцію» (далі - Закон), Держава гарантує працівникам міліції соціальний захист. Відповідно до ч.ч. 4, 6, 7 ст. 22 Закону, працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива в межах норм, встановлених законодавством. Пільги на безплатне забезпечення житлом з опаленням і освітленням за встановленими нормами працівникам міліції, які живуть і працюють у сільській місцевості та в селищах міського типу, а також пільги працівникам міліції по оплаті жилої площі, комунальних послуг і палива з 50-процентною знижкою надаються за умови, якщо розмір наданих пільг у грошовому еквіваленті разом із середньомісячним сукупним доходом працівника міліції за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги за цим Законом за умови, якщо середньомісячний сукупний доход сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. (Ст. 22 із змінами, внесеними згідно із Законом № 107-VI) від 28.12.2007 року), яку визнано неконституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року, відповідно до якого на зазначену пільгу та осіб які нею правомірно користуються відповідно до Закону не розповсюджуються будь які обмеження або ліміти. Згідно ст. 150 Конституції України та рішення Конституційного Суду України від 14.12.2000 року № 15-рп/2000 (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) Конституційний Суд України зазначив, що рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади. Обов'язок виконання рішення Конституційного Суду України є вимогою Конституції України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23 лютого 2006 року, суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office), правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання вище вказаної пільги основані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Європейського Суду, принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобовязання, взяті державою, навіть якщо такі зобовязання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу повязана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобовязань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання 50 процентів пільги працівникам міліції, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки. Судом не приймаються доводи відповідача про те, що компенсація пільг відповідним категоріям громадян виробнику електричної енергії з держбюджету не передбачена, оскільки відсутність механізму регулювання даного питання не може впливати на становище та погіршення прав відповідача гарантованих Державою. Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не обгрунтовано позовні вимоги, останні не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і є такими, що не відповідають чинному законодавству, а тому в задоволенні останніх слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed