Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Чигиринської центральної районної лікарні, [PERSON], [PERSON], третя особа Чигиринська районна державна нотаріальна контора про визнання заповіту дійсним в якому пояснила, що 05.04.2009 року померла [PERSON]. Ще за життя 18.03.2009 року, перебуваючи на стаціонарному лікуванні у Чигиринській центральній районній лікарні, [PERSON] склала заповіт, яким заповіла позивачу належний їй державний ат на право власності на земельну ділянку, серія ЯБ № 180181. Даний заповіт був нотаріально посвідчений заступником головного лікаря з медичної частини Чигиринської ЦРЛ [PERSON]. Даний заповіт на час смерті спадкодавця не скасований і не змінений. Нотаріус Чигиринської державної нотаріальної контори повідомила позивачу, що даний заповіт є недійсним, оскільки складений без присутності свідків, як того вимагає Закон і тому вона не може видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а тому вона звернулася до суду з даним позовом посилаючись на норми статей 1252, 1253, 1257 ЦК України так як вважає, що та обставина, що заступник головного лікаря з медичної частини посвідчив заповіт без присутності свідків, не залежала від волі заповідача (спадкодавця). Складений заповіт на її користь відповідав справжній волі померлої [PERSON] Крім того, заповідач власноручно підписалася та ознайомилася зі змістом даного заповіту. Відповідно до ч. 2 ст. 219 ЦК України, зазначає позивач, суд може визнати односторонній правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила , а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі, а тому можливо вважати, що справжня воля [PERSON] щодо розпорядження своїм майном на випадок смерті полягала у заповіті належного їй державного акту на право власності на земельну ділянку. У доповненні до позову позивач зазначає, що допущені помилки заступником головного лікаря з медичної частини Чигиринської ЦРЛ [PERSON] при нотаріальному посвідченні не залежали від волі [PERSON], оскільки вона вправі була вважати, що посадовою особою Чигиринської центральної районної лікарні , якій надано згідно ч.І ст. 1252 ЦК України таке право, помилка при нотаріальному посвідченні заповіту не буде допущена, а тому позивач вимушена звернутися до суду. У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги у повному їх обсязі та просила суд їх задовольнити у повному обсязі, де додала, що заповідач [PERSON] є її тіткою, але не рідною і коли остання захворіла та перебувала на стаціонарному лікуванні у Чигиринській ЦРЛ, то вона весь час ходила до лікарні та відвідувала її , де [PERSON] сказала їй, що хоче скласти на неї заповіт і заповісти їй свій земельний пай. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав у повному їх обсязі, де пояснив, що заповідач [PERSON] була його бабусею та склала на нього заповіт від 29.01.2009 посвідчений нотаріусом, згідно якого заповіла йому все своє майно, належне їй на момент смерті , та яка тяжко хворіла і останні місяці перед своєю смертю перебувала у Чигиринській центральній районній лікарні та не знав, що бабуся ще зробила в лікарні два заповіти від 13.03.2009 року та 18.03.2009, які складені без свідків, тобто з порушенням норм цивільного законодавства і вважає , що у той момент вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечив так як вважає, що заповіт від 18.03.2009 року є нікчемним так як складений з порушенням вимог форми складання та його нотаріального посвідчення. Відповідач в особі Чигиринської Центральної районної лікарні, відповідач [PERSON] та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору у судове засідання не з»явилися, хоча належним чином і в установленому законом порядку були повідомлені про час і місце розгляду даної справи. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що заступником головного лікаря на ім»я позивача 18.03.2009 року було складено заповіт згідно наявного у лікарні зразка, відповідно до якого [PERSON] заповідала останній земельний пай. Всі вони були присутні при складанні заповіту. [PERSON] прочитала даний заповіт і підписала власноручно, де [PERSON] його посвідчив, але у заповіт не були внесені свідки, оскільки вважав, що як їх присутність так і присутність інших хворих при складанні заповіту буде достатньо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона весь час їздила доглядати [PERSON] так як остання часто хворіла, де бачила її останній раз у березні 2009 у лежачому стані і про те, що [PERSON] склала у лікарні два заповіти їй відомо не було. Заслухавши позивача, відповідача [PERSON] та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі зі слідуючих підстав. Частина 1 ст. 55 Конституції України містить загальну норму, яка передбачає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються,створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають інші порушення прав та свобод. Відповідно до п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 1252 Цивільного кодексу України, заповіт особи, яка перебуває на лікуванні у лікарні, госпіталі, іншому стаціонарному закладі охорони здоров»я, а також особи, яка проживає у будинку для осіб похилого віку та інвалідів, може бути посвідчений головним лікарем, його заступником з медичної частини або черговим лікарем цієї лікарні, госпіталю, іншого стаціонарного закладу охорони здоров»я, а також начальником госпіталю, директором або головним лікарем будинку для осіб похилого віку та інвалідів. Відповідно до ч.І ст. 1257 Цивільного кодексу України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Згідно ч. З ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Обставини, визначені сторонами, згідно із ч.І ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Так, як встановлено судом і вбачається з матеріалів даної справи, згідно свідоцтва про смерть серії СР № 116405, 05 квітня 2009 року померла заповідач - [PERSON], яка за життя зробила заповідальне розпорядження стосовно свого майна, де заяви про прийняття даної спадщини подали позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON]В і [PERSON] Як вбачається із заповіту від 29.01.2009 року, посвідченого нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу, [PERSON] заповідала все своє майно, що буде належати їй на момент смерті і все те, на що вона за законом матиме право - відповідачу [PERSON] Також померлою 13.03.2009 року, було складено у Чигиринській центральній районній лікарні інший заповіт, посвідчений заступником головного лікаря з медичної частини [PERSON], згідно якого вона заповідала все своє майно, що буде належати їй на момент смерті і все те, на що вона за законом матиме право - відповідачці [PERSON], але 18.11.2009 року, Чигиринським районним судом даний заповіт визнаний недійсним у зв»язку з порушенням вимог щодо його форми і не посвідчений свідками. Між тим, 18. 03. 2009 року заповідач [PERSON] знову склала у Чигиринській центральній районній лікарні заповіт, посвідчений заступником головного лікаря з медичної частини [PERSON], згідно якого вона заповідала державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯБ № 180181 від 16.03.2005 року площею 2, 83 га, розташовану у межах Чигиринської міської ради Черкаської області, виданий на її ім»я - позивачу [PERSON] [PERSON] даний заповіт, як встановлено судом і вбачається з матеріалів даної справи, складений з порушенням вимог ст. 1253 ЦК України. Так, відповідно до частин 5,6 ст. 1253 ЦК України, свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. Дані вимоги відсутні в оспорюваному заповіті, на чому й наполягав відповідач [PERSON], заперечуючи проти визнання позову. Що стосується пояснень позивача щодо фактичної присутності при складанні [PERSON] заповіту від 18.03.2009 року свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], де останні підтвердили даний факт своїми показами у судовому засіданні, але не занесення їх до даного заповіту в якості свідків сталося через недотримання вимог заступником головного лікаря Чигиринської ЦРЛ [PERSON] чинного законодавства, то судом винесено з даного питання окрему увалу. Дані порушення також зафіксовані у листах Чигиринської державної нотаріальної контори № 278/01-14 від 24.04.2009 року та Черкаського обласного державного нотаріального архіву № 1227 від 14.09.2009 року адресованих Чигиринській ЦРЛ. Щодо ствердження відповідача [PERSON] стосовно нерозуміння при складанні заповіту від 18.03.2009 року заповідачем [PERSON] значення своїх дій та керування ними так як остання була тяжко хвора, що підтверджується матеріалами даної справи, а тому і заповіт складений за два тижні до її смерті, то дані сумніви відповідача спростовуються актом № 10 амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи від 11.01.2010 року, згідно якого [PERSON] на час складання заповіту 18.03.2009 року усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. Але стосовно посилання позивача у підтвердження своїх позовних вимог на обставину, що складений заповідачем [PERSON] під час перебування на лікуванні у Чигиринській центральній лікарні заповіт від 18.03.2009 року на користь позивача відповідав її справжній волі, а нотаріальному посвідченню заповіту перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі, що відповідно до ч.2 ст. 219 ЦК України, на яку посилається позивач, є підставою для визнання такого заповіту дійсним, то з таким ствердженням позивача суд погодитись не може . Так, відповідно до п.2.ч.2 ст. 215 ЦК України, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним у випадках, встановлених цим кодексом. Глава 85 ЦК України , яка регулює порядок спадкування за заповітом і є спеціальною нормою, не передбачає можливості визнання судом дійсним заповіту, складеного з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Отже, стаття 219 ЦК України, на яку посилається позивач у підтвердження своїх позовних вимог, є загальною нормою і не регулює виниклих між сторонами у справі правовідносин. Таким чином, на підставі вищенаведеного, оцінюючи докази в їх сукупності на підставі повного та всебічного розгляду справи, суд не вбачає підстав для визнання заповіту від 18.03.2009 року складеного [PERSON] на ім»я [PERSON], посвідченого заступником головного лікаря з медичної частини Чигиринської центральної районної лікарні дійсним, а тому у даному позові слід відмовити повністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed