Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-23 00:00:00

06 серпня 2008 року, [PERSON]. звернувся до суду з позовом до [PERSON]. про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем він знаходиться в шлюбі з 19 липня 2002 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 21. Шлюб у сторін повторний. Від шлюбу вони мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає з відповідачем і буде проживати з нею після розірвання шлюбу, а позивач буде сплачувати аліменти на його утримання. Підставою для розірвання шлюбу, позивач вказав, що шлюбні відносини між ними припинились ще в березні 2008 року з тієї причини, що з самого початку сумісного життя подружжя між ними постійно виникали сварки, конфлікти навіть по самим незначним приводам. Після однієї такої сварки в березні 2008 року відповідач залишила сім'ю і переїхала жити до своєї матері, і до цього часу стосунки між ними так і не налагодились. Сумісно нажите майно подружжя поділить добровільно. На підставі викладеного, позивач прохає суд розірвати шлюб з[PERSON], витрати пов'язані з реєстрацією розірвання шлюбу в органах РАЦС покласти на нього. У судовому засіданні позивач підтримав свій позов та наполягав на його задоволенні у повному обсязі вказавши, що збереження шлюбу на майбутнє вже є неможливим і подальше збереження шлюбу, буде суперечити його інтересам. Крім того. позивачем подано письмову заяву якою він прохав суд не стягувати з відповідача понесені ним при зверненні до суду судові витрати. Відповідач у судовому засіданні зазначила, що підтримує позов позивача і згодна на розлучення, оскільки після встановленого судом строку для примирення, примирення між ними не відбулося і подальше збереження шлюбу вже не можливе. Крім того, спору про місце проживання дитини, між ними не має, а питання про розподіл сумісно нажитого майна, вони вирішать між собою добровільно. В підтвердження викладеного. відповідач подала до суду свою письмову заяву. Представник відповідача, вказала, що підтримує думку свого довірителя, оскільки зберігати шлюб за таких обставини, які були встановлені в судовому засіданні не можливе. Оскільки відповідач позов позивача визнав у повному обсязі, то в порядку ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З огляду на свідоцтво про одруження, встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 19 липня 2002 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, про що вчинено актовий запис № 21 (а.с.№8). Згідно до ксерокопії свідоцтва про народження (а.с.№10), вбачається, що у сторін, [INFO], народився син - [PERSON]. Судом встановлено, що у сторін даний шлюб, повторний. Судом було з»ясовано, що між сторонами на даний час, не має спору про розподіл сумісно нажитого майна та місця проживання дитини, якщо шлюб буде розірвано. Відповідно до пояснень, які надано позивачем та відповідачем у судовому засіданні 2008 року, судом було достовірно встановлено, що сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинились, спільне господарство не ведеться, кожен з них проживає окремо один від одного. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Витрати по оплаті державного мита при реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС суд вважає можливим покласти на позивача, а відповідача від вказаних витрат - звільнити. Згідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. З огляду на матеріали справи, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи на суму в 07 грн. 50 коп. (а.с.№1) та судовий збір (державне мито) на суму в 17 грн. 00 коп. (а.с.№2). Як вище було вже вказано, у судовому засіданні позивачем подано заяву, якою він прохав суд не стягувати на його користь з відповідача, понесені ним при зверненні до суду, з даним позовом, судові витрати (а.с.№43). На підставі викладеного, необхідно зазначити, що відповідно до положенням ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved