Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача - Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Ватутіна про припинення договору оренди земельної частки (паю) шляхом розірвання та повернення земельної ділянки з незаконного користування. Позов обґрунтовується тим, що між позивачем та відповідачем 16.03.2000 року був укладений договір оренди земельної ділянки (паю) № 616 строком на 5 (п'ять) років, в подальшому в зазначений договір вносились зміни додатковою угодою в січні 2008 року. 15.08.2008 року позивач отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Після виділення земельної частки (паю) в натурі та отримання Державного акту на право власності на земельну ділянку відповідач не подав ніяких пропозицій щодо укладення з позивачем договору оренди землі, тому останній передав виділені в натурі земельні ділянки в користування іншій особі та після чого позивач письмово повідомив відповідача про те, що договір оренди паю слід вважати припиненим з моменту виділення в натурі земельних ділянок та отримання позивачем Державного акту на право власності на землю. Але, в порушення чинного законодавства відповідач не припинив використання ним земельної ділянки та не повернув її позивачу, у зв'язку із чим позивач просить договір оренди земельної частки (паю) укладений між позивачем та відповідачем припинити, шляхом його розірвання з дати отримання позивачем Державного акту на право власності на землю та зобов'язати відповідача повернути позивачу земельну частку (пай) з незаконного користування. Письмовою заявою представник позивача уточнив позовні вимоги та просив зобов'язати відповідача повернути земельну частку (пай) № 213 розміром 4,6 умовних гектар з незаконного користування. Інші позовні вимоги, які не змінені підтримав. У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, просили справу розглянути без їх участі, на заочний розгляд справи погодились, про що подали письмову заяву. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 16.03.2000 року був укладений договір оренди земельної частки (паю) № 616 строком на 5 (п'ять) років (а.с.8). Відповідно до умов даного договору позивач передав відповідачу земельну частку (пай) розміром 4, 6 умовних кадастрових гектарів, вартістю 13335 грн. 00 коп. (тринадцять тисяч триста тридцять п'ять гривень 00 копійок), яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом (згідно кадастрового плану). 15.08.2008 року позивач отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва серії ЯГ № 854062 (а.с.22). Відповідно до якого є власником земельної ділянки площею 3, 64 гектари у межах згідно з планом. Позивачу бу~ виділено земельну частку (пай) в натурі. 1) року позивачем було укладено три договори оренди землі (а.с. 10-21) ; Товариством з обмеженою відповідальністю «СК-Агро». Згідно з даними договорами позивач пере; і; в строкове платне користування земельну ділянку для сільськогосподарського призначення. 2) року позивачем було надіслано письмове повідомлення відповідачу пр: припинення договору оренди земельної частки (паю) (а.с. 23-28). Порядок укладення договорів оренди земельної частки (паю) врегульовано не Законоу України «Про оренду землі», а розділом 10 «Перехідні положення» ЗК України, Указом Президента України від 3.12.1999 року № 1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» та постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2000 року № 119 «Про затвердження Порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю)». Згідно з п. 1 Указу Президента України від 3.12.1999 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі ( на місцевості). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язується за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.. Таким чином, договір оренди земельної частки (паю) та договір оренди земельної ділянки є самостійними договорами з різним предметом і сторонами, оскільки за договором оренди земельної частки (паю) предметом договору є земельна частка (пай), а сторонами - власник сертифіката на цей пай та його орендар. За договором оренди земельної ділянки предметом є ділянка, а сторонами - власник земельної ділянки та орендар земельної ділянки. Відповідно до п. 2.3. Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17.01.2000 року № 5 зобов'язання сторін за договором оренди земельної частки (паю) можуть бути припинені після одержання державного акта на право приватної власності на землю і виділення земельної ділянки в натурі. При відмові орендаря розірвати цей договір із зазначених підстав та припинити користування земельною ділянкою право власності власника земельної ділянки (орендодавця) підлягає захисту в законному порядку. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (п.17 розд. X «Перехідні положення» ЗК України). З огляду на зазначені положення законодавства з часу отримання державного акта на право приватної власності на землю, позивач, як власник сертифікату на право на земельну частку (пай), набув статусу власника конкретної земельної ділянки, тобто в даній ситуації змінився, як предмет оренди, так і статус орендодавця, а сертифікат, на підставі якого укладено договір оренди, втрачає чинність, у зв'язку із чим договір оренди земельної частки (паю) слід вважати припиненим. Але, після отримання позивачем Державного акту земельна ділянка відповідачеві не передавалась. Після отримання позивачем Державного акта на земельну ділянку без укладання договору оренди землі відповідач не має права користуватись земельною ділянкою, яка не передавалась йому згідно з правилами, встановленими ст.ст. 17, 20 ЗУ «Про оренду землі», ч.2 ст. 125, ч.2 ст.126 ЗК України ( в редакції, яка діяла на момент отримання Державного акту). Факт використання відповідачем земельної ділянки розміром 3,14 га під №213 після отримання позивачем Державного акту підтверджується актом обстеження земельної ділянки, складеного державним інспектором з контролю за використанням і охороною земель у Чернігівській області № 119 від 10.08.2009 року (а.с. 29-30). Згідно із ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Виходячи з вищевикладеного право позивача підлягає захисту, а позов задоволенню, оскільки це буде відповідати положенням ст. 6, ч. З ст. 203, ст. ст. 316, 317, 319, 321, 651 ЦК України щодо свободи договору, укладення його при наявності вільного волевиявлення особи, непорушності права власності та здійснення цього права власником відповідно до закону на власний розсуд, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, необхідності згоди обох сторін при укладені чи зміні договору. Відповідно до ч.І п.п. 2, 10 ст. 80 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог, у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна, а тому необхідно стягнути з відповідача недоплачені позивачем при поданні позову до суду судові витрати.

Outcome: approved