Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-06 00:00:00

Відкрите акціонерне товариство «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» м. Комсомольська /надалі ВАТ «ПГЗК»/ звернулось до суду із зазначеним позовом до [PERSON], в якому просить виселити [PERSON] з кімнати № 802 будинку № 1 по вул. Портовій в м. Комсомольську, зобовязати СГІРФО Комсомольського МВ зняти відповідача з реєстрації за вказаною адресою. Судові витрати покласти на [PERSON] Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 18.03.1998 р. адміністрація ВАТ „ПГЗК спільно з профспілковим комітетом прийняла рішення про надання відповідачу [PERSON] тимчасового житла в гуртожитку підприємства в звязку із роботою. На підставі ордеру за № 3211 відповідач вселився в згадане жиле приміщення і був зареєстрований за адресою: [INFO], кім. 802. Згідно з наказом про припинення трудового договору від 28.03.2006 р. відповідач звільнився з підприємства за власним бажанням без поважних причин, в звязку з чим втратив право на проживання в гуртожитку. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач [PERSON] в суді позов не визнав повністю та пояснив, що після звільнення з роботи постійно проживає у спірному приміщенні разом із сімєю та сплачує всі комунальні послуги, іншого житла він не має. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просить у задоволенні заяви ВАТ «ПГЗК» відмовити в звязку із пропуском позивачем строку позовної давності. Будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи відповідач СГІРФО Комсомольського МВ до суду не зявився. Направив письмове клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши представлені письмові докази, судом встановлено, що будівля гуртожитку № 1 по вул. Портовій в м. Комсомольську знаходиться на балансі позивача у справі ВАТ «ПГЗК» (а.с.7). Як вбачається з матеріалів справи 13.01.1995 р. відповідача [PERSON] було прийнято на роботу помічником машиніста екскаватора ВАТ «Полтавський ГЗК», і звільнено з посади на підставі ст.38 КЗпП України /накази № 51 від 13.01.1995 р., № 170 від 28.03.2000 р. відповідно/. Відповідно до наказу про прийняття на роботу за № 723 від 14.08.2002 р. [PERSON] прийнято на ВАТ «Полтавський ГЗК» помічником машиніста екскаватора у карєрі з 15.08.2002 р. (а.с.12). На підставі наказу про припинення трудового договору [PERSON] звільнився з посади за власним бажанням /наказ № 449 від 28.03.2006 р./ (а.с.13). 18.03.1998 р. адміністрацією ВАТ „ПГЗК спільно з профспілковим комітетом було прийнято рішення про надання відповідачу [PERSON] тимчасового житла в гуртожитку підприємства в звязку з роботою. На підставі ордеру за № 3211 від 14.05.1998 р. [PERSON] вселився в кімнату № 802 гуртожитку № 1 по вул. Портовій 1 в м. Комсомольську, що належить ВАТ ПГЗК. Починаючи з 15.05.1998 р. і на день розгляду справи в суді відповідач є зареєстрованим за вказаною адресою, що підтверджується відповідною довідкою з місця проживання (а.с.10). Розглянувши справу в межах заявлених вимог суд вважає позов ВАТ «ПГЗК» таким, що до задоволення не підлягає, виходячи з наступного. За положенням ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Згідно з ст.132 ЖК України, працівників підприємств, які поселилися в гуртожитку в звязку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин. Разом із тим, нормами цивільного законодавства для позовів про виселення, встановлена загальна позовна давність, тобто трирічний строк, у межах якого особа, може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що відповідача [PERSON] останній раз було звільнено з ВАТ «ПГЗК» 28.03.2006 року, перебіг строку позовної давності взяв свій початок з наступного дня після вказаної календарної дати, і відповідно закінчився 29.03.2009 р. Беручи до уваги, що ВАТ «ПГЗК» предявлено даний позов до суду лише 01.06.2009 р., поважності причин пропуску позовної давності позивачем зазначено не було, суд вважає за необхідне у задоволенні позовної заяви ВАТ «ПГЗК» відмовити. Питання про судові витрати у справі вирішено судом згідно з нормами ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed