Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з вказаним лозовом до відповідача, в якому просив: -визнати недостовірною та такою, що ганьбить [PERSON] (01010, [ADDRESS]) інформацію, яка була поширена Народним депутатом України - [PERSON] (02002, [ADDRESS]) у формі депутатського звернення вих.№76-03/09 від 22 червня 2009 року на імя голови Верховного Суду України - [PERSON]; -зобовязати [PERSON] (02002, [ADDRESS]) спростувати інформацію, яка була поширена у формі депутатського звернення вих.№76-03/09 від 22 червня 2009 року на імя голови Верховного Суду України - [PERSON] та відкликати зазначене звернення. В обґрунтування позовних вимог позивач у позові зазначив, що Народний депутат України [PERSON] поширив інформацію, що ганьбить [PERSON] у формі депутатського звернення вих.№76-03/09 від 22 червня 2009 року на імя голови Верховного Суду України - [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, та їх обгрунтування, просив позов задовольнити. У судовому засіданні відповідач заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що у наявній в справі копії депутатського звернення процитоване звернення [PERSON] до Народного депутата України [PERSON]. [PERSON] діяв відповідно до положень діючого законодавства, в тому числі, Закону України «Про статус народного депутата України». Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Проаналізувавши наведені дані, матеріали справи, в тому числі копії: депутатського звернення Народного депутата України [PERSON] вих.№76-03/09 від 22 червня 2009 року на імя голови Верховного Суду України - [PERSON] (а.с.5-7); копію паспорту відповідача (а.с.15), суд вважає встановленими такі факти: -Народний депутат України [PERSON] звернувся з депутатським зверненням вих.№76-03/09 від 22 червня 2009 року на імя голови Верховного Суду України - [PERSON]; -у вказаному депутатському зверненні було процитоване звернення [PERSON] до Народного депутата України [PERSON], зокрема, з приводу ознак злочину в діях [PERSON]. Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.277 ЦК України: фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та і або членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації; негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Проте, відповідно до положень ч.4 ст.277 ЦК України, спростування -недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, при цьому, поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Відповідно до положень ст.20 Закону України „Про статус народного депутата України - час роботи народного депутата у [PERSON] України зараховується до стажу державної служби, а також зараховується до його загального і безперервного стажу роботи та інше. Відповідно до положень ст.6 „Діяльність народного депутата України у [PERSON] України Закону України „Про статус народного депутата країни, народний депутат у порядку, встановленому законом звертається депутатським запитом або депутатським зверненням до Президента України, органів Верховної [PERSON] України, Кабінету Міністрів України, керівників інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також до керівників підприємств, установ та організацій, розташованих на території України, незалежно від їх підпорядкування і форм власності у порядку, передбаченому цим Законом і законом про регламент Верховної [PERSON] України. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 16 Закону України „Про статус народного депутата України: народний депутат має право на депутатське звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності та підпорядкування, об'єднань громадян з питань, пов'язаних з депутатською діяльністю, і брати участь у розгляді порушених ним питань; депутатське звернення викладена в письмовій формі пропозиція народного депутата, звернена до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, об'єднань громадян здійснити певні дії, дати офіційне роз'яснення чи викласти позицію з питань, віднесених до їх компетенції. Відповідно до ч.й п.1) ст.94 КПК України, приводами до порушення кримінальної справи є заяви або повідомлення підприємств, установ, організацій, посадових осіб, представників влади, громадськості або окремих громадян; Відповідно до положень ч.1 ст.97 КПК України, прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя зобов'язані приймати заяви і повідомлення про вчинені або підготовлювані злочини, в тому числі і в справах, які не підлягають їх віданню. На підставі викладеного, суд вважає встановленим, що відповідно до вимог діючого законодавства України, Народний депутат України [PERSON], при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, у формі депутатського звернення, передав до відома конкретному судді, отриману від [PERSON] інформацію з приводу перевірки законності дій [PERSON] (тобто, в тому числі, щодо ознак злочину), для вжиття відповідних заходів реагування, передбачених чинним законодавством України, що, зокрема, виключає можливість застосування до таких дій терміну поширення. Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що позов є необгрунтованим та безпідставним, а тому не підлягає задоволенню, і доводи позивача та його представника не спростовують такого висновку суду. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати по справі у вигляді витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи належить зарахувати в доход держави, а решту віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed