Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-13 00:00:00

16.11.2009р. позивачка звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Позивачка у позовній заяві та в судовому засіданні в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 22.09.2001р. у відділі РАГС Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], 21.03.2006р. народження. З серпня 2009р. відповідач пішов проживати спочатку до батьків позивачки, а пізніше до своїх батьків, проте остаточно сторони припинили шлюбні стосунки з листопада 2009р. Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність в родині взаєморозуміння по побутовим питанням, неможливість сумісного проживання через різницю характерів, у звязку з чим виникали конфліктні ситуації. Серед причин розриву сімейних стосунків позивачка також називала втручання в їх взаємовідносини з чоловіком третіх осіб. На сьогоднішній день у позивачки, дійсно, є інший чоловік, але його поява в її житті не була причиною припинення стосунків з відповідачем. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Строк на примирення, наданий судом позитивних результатів не приніс. Просила шлюб розірвати та винести рішення в судовому засіданні. Відповідач в судовому засіданні 14.04.2010р. позовні вимоги визнав, підтвердив період остаточного припинення шлюбних відносин, а саме листопад 2009р. Причиною ж припинення шлюбних відносин з відповідачкою, вважав наявність у неї іншого чоловіка, що унеможливлює сумісне проживання сторін та підтримання шлюбних стосунків. Відповідач також не заперечував, що наданий судом тримісячний строк на примирення позитивних результатів не приніс та остаточного примирення подружжя не відбулося. Просив шлюб розірвати. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність в родині взаєморозуміння з побутових питань, неможливість сумісного проживання через різницю у поглядах, у звязку з чим виникали конфлікти в родині та що в свою чергу призвело до втрати взаємних почуттів поваги та кохання. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, остаточно припинили подружні стосунки з листопада 2009р. Тримісячний строк на примирення, наданий судом 24.12.2009р., позитивних результатів не приніс та остаточного примирення між подружжям не відбулося. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені майже півроку тому і з цього часу більше не відновлювалися, строк на примирення, наданий судом, позитивних результатів не приніс, остаточного примирення між сторонами не відбулося, позивачка від позову не відмовилась, а відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, її відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved