Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-11 00:00:00

Позивач звернувся з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що 25.03.1998 року померла його бабуся [PERSON], яка за життя була власником 1/2 частини житлового будинку № 196 по вул. Ямальська (вул. Ямалська) в м. Кривий Ріг. На території домоволодіння є самочинні будівля, про що вказано в повідомлені КП ДОІ' ..Криворізьке БТГ, а саме: літня кухня „Б' вбиральня „Г". Однак, вказані споруди не потребують окремого визнання права власності, оскільки згідно погашеного технічного паспорту від 10.03.1998 року, який був складений одночасно з оформленням правовстановлюючого документу на будинок, літня кухня і вбиральня входили до складу домоволодіння, їх площа з того часу не змінювалась. Крім тою. вбиральня ,,Г" збудована з дерев'яних дошок без фундаменту і не належить до самочинного будівництва. За життя спадкодавця була також власником земельної частки (паю) площею 5,03 га, розташованого на території Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області. Вказане спадкове майно [PERSON] за життя заповіла своїй дочці [PERSON], склавши 27.05.1988 року заповіт. 25.03.1994 року померла мати позивача. На момент смерті матері позивача, вона проживала разом з ним та спадкодавицею. Позивач та [PERSON] проживали також разом до дня смерті [PERSON], тому позивач є таким, що фактично прийняв спадщину після її смерті. При зверненні до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, позивачу було відмовлено, оскільки у нього відсутній правовстановлюючий док) мент па земельну частку (пай) та житловий будинок. Позивач просив постановити рішення, яким заявлені вимоги задовольнити у повному обсягу, шляхом встановлення факту прийняття ним спадщини після смерті [PERSON], померлої 25.03.1998 року та визнання за ним права власності на спадкове майно. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю позовні вимоги підтримав на наполягав на їх задоволенні. Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, в матеріалах справи є їх письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивача визнали та не заперечували проти їх задоволення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з В судовому засіданні, судом встановлено, що [PERSON] померла 25.03.1998 року, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії І-КИ № 472402 (а.с. 8). Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної частки (паю) та частини ай і .ювої о будинку. Згідно п. 5 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України в редакції 2003 року правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до сі. 524 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємство з здійснюється за законом і за заповітом. 27.05.1988 року [PERSON]Т склала заповіт, яким все своє майно заповіла своїй дочці 1 лум [PERSON] (а.с. 16). [PERSON] померла 25.02.1994 року, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії І-КИ № 260232 (а.с. 9). Згідно ч. 2 ст. 529 ЦК Української РСР онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. [PERSON] народився 08.06.1969 року, його матір'ю вказана [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с. 15). Суд вважає встановленим та доведеним той факт, що позивач по справі є рідним сином [PERSON], якій [PERSON]Т заповіла все своє майно і є онуком померлої 25.03.1998 року [PERSON] Даний факт ніким не оспорюється. Позивач після смерті своєї бабусі [PERSON]Т фактично прийняв спадщину, що виразилося в тому, що у він на момент відкриття спадщини проживав зі спадкодавицею, від спадщини не відмовився (а.с. 14). Проте при зверненні позивача до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому було відмовлено, оскільки у нього був відсутній правовстановлюючий документ на земельну частку (пай), та на житловий будинок, що належала померлій 25.03.1998 року [PERSON]Т (а.с. 12, 13). Оскільки [PERSON] померла в 1998 році, тобто до набрання ЦК України (в редакції 2003 року) чинності, позивач по справі фактично прийняв спадщину, тому суд, вирішуючи питання про визнання за позивачем права власності на спадкове майно керується нормами Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року. Як вбачається з витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно (а.с. 10), на території домоволодіння № 196 по вул. Ямальська (вул. Ямалська) є самочинне будівництво у вигляді літньої кухні„Б" та вбиральні „Г'». Суд, оцінивши наявні в справі письмові матеріали та вислухавши пояснення представника позивача, приходить до висновку, що вищевказані споруди не потребують окремого визнання права власності з наступних підстав. Літня кухня „Б" та вбиральня „Г" були побудовані в 1974 році, на час оформлення правовстановлюючого документу на житловий будинок вказані споруди входили до складу домоволодіння, на території якого вони розташовані площа літньої кухні з того час) не змінювалася і становить 19.0 кв.м.. що підтверджується погашеним технічним паспортом з поточними обмірами. З приводу вбиральні „Г", суд враховує той факт, що вона збудована з дерев'яних дошок без фундаменту і згідно п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України від 24.05.2001 року за № 127 не належить до самочинного будівництва. У звязку з вищевикладеним, суд вважає за недоцільне додатково визнавати право власності на вищевказані споруди, оскільки підстав вважати їх самочинними не має. В судовому засіданні представник позивача, який діє в інтересах позивача доказів того, що померла 25.03.1998 року [PERSON] мала сертифікат про право на земельну частку (пай) не надав. Згідно ч, 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки ні позивач, ні його представник не змоги довести того факту, що спадкодавця мала сертифікат про право на земельну частку (пай), тому суд вважає за необхідне в цій частині позовних вимог відмовити. 11а підставі викладеного, ст. ст. 524. 534. 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) та

Outcome: partial