Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-12 00:00:00

19.10.2009 року позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи вимоги наступним. 16.11.2002 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO], дочку - [PERSON], [INFO], які проживають разом із позивачкою і перебувають на її утриманні. З самого початку спільне життя між сторонами не склалося, оскільки між ними постійно виникали сварки на дрібно-побутовому підґрунті, зокрема у них різні погляди на процес виховання дітей та планування їх майбутнього. Всі ці причини призвели до того, що на початку 2009 року між сторонами припинено шлюбно-сімейні стосунки. Спір про майно між сторонами відсутній. По домовленості між сторонами неповнолітні діти залишаються проживати разом з позивачкою. В судовому засіданні позивачка позов підтримала і додатково пояснила, що з відповідачем не примирилася, діти проживають разом із нею в помешканні її батьків. Відповідач на утримання дітей добровільно коштів не надає. Позивачка просить не надавати їм строку на примирення, оскільки вона фактично співмешкає з іншим чоловіком, якого кохає. Шлюб між нею та відповідачем існує тільки формально. Відповідач з позовом згідний частково. Просить зменшити розмір аліментів, оскільки він постійного місця праці не має, працює на сезонних роботах і його дохід є нерегулярним. Просить взяти до уваги, що надає дітям матеріальну допомогу. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали в справі суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав та мотивів. Пояснення і вимоги позивачки заслуговують на увагу, бо сторони спільно не живуть подружнім життям тривалий час, мешкають окремо, позивачка спів мешкає з іншим чоловіком, пропозицію суду примиритись рішуче відхилила. Відповідач позов визнав частково, на розірвання шлюбу згідний. Із встановлених судом належними доказами обставин справи суд приходить до висновку, що вимоги позивачки грунтуються на законних підставах, передбачених ч. 2 ст. 112 СК України та ст. 180 СК України, і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки таке суперечить інтересам позивачки та її малолітніх дітей. Згідно з ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. При ухиленні батьків від цього обовязку кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі з урахуванням, обставин, зазначених у ст.182 СК України. Відповідач пояснив, що постійного місця праці не має, виїжджає на сезонні роботи за межі області, має нерегулярний дохід, тому вважаю, що є обставини, передбачені ст.182 СК України, які слід врахувати при визначенні розміру аліментів до стягнення. Позивачка пояснила, що раніше працювала неофіційно в ПП [PERSON], але на даний час є непрацюючою, здобуває освіту, форма навчання заочна. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає достатнім визначити розмір аліментів у сумі 300 грн. на кожну дитину, бо сторони як батьки зобовязані обидвоє утримувати дітей, однак доказів про свої доходи суду не подали, а також у справі відсутні докази про те, що позивачка є тимчасово непрацюючою. Окрім цього, відповідач, в судовому засіданні пояснив, що надає матеріальну допомогу дітям, що також підтверджено і позивачкою в суді. Установлене дає підстави застосувати ст.ст. 105, 110, 112, 180-183, 191 СК України. Держмито за реєстрацію розірвання шлюбу слід сплатити обидвом сторонам порівну. Судові витрати у виді держмита і витрат на ІТЗ розгляду справи згідно з ст. 88 ЦПК України, ст.3 п. 1 Декрету КМУ Про державне мито підлягають стягненню з відповідача в користь держави. Рішення в частині стягнення аліментів у межах місячного платежу підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial