Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-04 00:00:00

Як зазначає позивач у листопаді 2004 року відповідачка [PERSON] звернулася до голови правління ВАТ «Будмаш» з заявою про надання їй та її дочці кімнати в гуртожитку підприємства у звязку з сімейними обставинами і за розпорядженням останнього відповідачка вселилася до гуртожитку. Мотивуючи тим, що голова правління надаючи дозвіл на вселення відповідачки в гуртожиток порушив вимоги чинного законодавства, яким передбачено, що жила площа в гуртожитках надається лише за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету, на підставі чого видається спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в гуртожиток, а відповідачка такого ордеру не отримувала, що відповідачці було надано дозвіл на тимчасове поселення, що відповідачка до теперішнього часу зареєстрована за іншою адресою, позивач і просить суд виселити відповідачку, разом з дітьми, з гуртожитку ВАТ «Будмаш», без надання іншого житлового приміщення. В судовому засіданні представник позивача та представник профспілкового комітету підтримали заявлені вимоги. Відповідачі та представник відділу у справах дітей Прилуцької міської ради заявлених вимог не визнали і просять відмовити в задоволенні позовних вимог. Свідок [PERSON] пояснила суду, що на даний час вона зареєстрована в гуртожитку ВАТ «Будмаш», вселилася в гуртожиток вона, разом з сімєю, ще в 1993 році, але прописали їх там лише в 1994 році, нікого ордеру на заселення вона не отримувала. Свідок [PERSON] пояснив суду, що в 2004 році він працював головою профкому ВАТ «Будмаш», стосовно відповідачки він знає, що вона працювала на підприємстві і проживала в гуртожитку, але на підставі чого він не знає, оскільки профком питання її поселення в гуртожиток не розглядав. Спільні засідання профкому та адміністрації з питань надання жилплощі в гуртожитку проводилися дуже рідко, чи були випадки поселення робітників в гуртожиток лише за вказівкою керівника він не знає, оскільки останній не повідомляв йому про таки випадки. Особисто він станом вселення та проживання працівників в гуртожитку не цікавився. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав: Свої вимоги про виселення відповідачів з гуртожитку позивач обґрунтовує тим, що останні вселилися в гуртожиток незаконно, лише на підставі особистого рішення голови правління ВАТ, проте в матеріалах справи є рішення Прилуцького міськрайонного суду від 9 вересня 2009 року про зобовязання ВАТ «Будмаш» провести реєстрацію відповідачів в зазначеному гуртожитку в кімнаті, яку вони займають на даний час (а.с. 15 ), і дане рішення ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 1 грудня 2009 року залишено в силі ( а.с. 16-18 ). В зазначеному рішенні та ухвалі визначено, що хоча вселення відповідачів в гуртожиток і відбулося з порушенням вимог чинного законодавства, але не самоправно, а з дозволу посадових осіб ВАТ «Будмаш», і підстав, з яких відповідачі можуть бути виселені з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення суд не вбачає. За таких обставин, оскільки існує рішення суду, яке набрало законної сили, то відповідно до вимог п. 3 ст. 61 ЦПК України обставини ( в даному випадку правомірність вселення відповідачів в гуртожиток і питання щодо їх виселення з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення ), встановлені судовим рішенням в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ. Тобто, оскільки іншим судовим рішенням встановлено, що підстав, з яких відповідачі можуть бути виселені з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення, не має, то в даному випадку в задоволенні позовних вимог має бути відмовлено.

Outcome: dismissed