Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-22 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: КП УЖГ Дарницького району м. Києва, в якому просили: зобов'язати [PERSON] надати позивачу оригінал свідоцтва про право власності на житло, виданого 04.07.2000 року відділом приватизації державного житлового фонду Харківської райдержадміністрації м. Києва, про належність [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності квартири [ADDRESS]; визнати конкретний порядок користування житловим приміщенням - вказаною квартирою, а саме: [PERSON], [PERSON] - виділити в користування житлову кімнату площею 14,9 кв.м, а [PERSON] та [PERSON] залишити житлові кімнати площею 16,9 кв.м та 9,5 кв.м., а коридор, кухню, ванну кімнату, вбиральню залишити в загальному користуванні; зобов'язати КП УЖГ Дарницького району м. Києва укласти окремий договір найму житлового приміщення і відкрити особовий рахунок на [PERSON] на житлову кімнату площею 14,9 кв.м, а [PERSON] та [PERSON]. на житлові кімнати площею 16,9 кв.м та 9,5 кв.м. В обґрунтування заявлених вимог позивачі, зокрема вказали, що спірна квартира [NUMBER], житловою площею 41,3 кв.м, що складається з житлової площі трьох кімнат 16,9, 14,9, 9,5 кв.м, та розміщена за адресою: [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право власності, належить на праві приватної власності в рівних частках кожному з сторін по справі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані у ній. Відповідачі перешкоджають у вільному розпорядженню позивачами вказаною власністю. Сторони не дійшли згоди щодо порядку користування вказаною квартирою та щодо розподілу витрат по сплаті квартирної плати та інших експлуатаційних витрат, пов"язаних з утриманням вказаної квартири. В судовому засіданні [PERSON], [PERSON] та представник [PERSON] підтримали вказані позовні вимоги та їх обґрунтування, просили вказаний позов задовольнити. В судовому засіданні [PERSON], [PERSON], та представник [PERSON] заперечували проти задоволення цього позову. В тому числі, [PERSON] пояснила, що в неї відсутній оригінал свідоцтва про право власності на спірну квартиру. Крім того, [PERSON] звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з зустрічним позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON]; [PERSON]; Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація; КП „Київське міське БТІ та реєстрації прав власності на об"єкти нерухомого майна", в якому просила: постановити рішення про припинення права власності [PERSON] на ? частку квартири [ADDRESS] з компенсацією йому вартості в зв"язку з неможливістю виділення в натурі та неможливістю спільного володіння і користування; постановити рішення про визнання права власності [PERSON] на ? частину спірної квартири яка нині належить [PERSON]; зобов'язати Дарницьку районну у м. Києві державну адміністрацію внести відповідні зміни в свідоцтво про право власності на житло з виключенням з нього як співвласника [PERSON], та збільшенням частини [PERSON] з ? до 2/4 частини квартири; зобов'язати БТІ м. Києва внести відповідні зміни в реєстр прав на нерухомість з відповідним записом в свідоцтві про право власності на житло. В обґрунтування вимог зустрічного позову, [PERSON], зокрема вказала, що спірна квартира [NUMBER], житловою площею 41,3 кв.м, що складається з житлової площі трьох кімнат 16,9, 14,9, 9,5 кв.м, та розміщена за адресою: [ADDRESS], була приватизована сторонами по справі у 2000 році, та відповідно до свідоцтва про право власності, належить на праві приватної власності в рівних частках кожному з сторін по справі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані у ній. Доля жилої площі, яка належить кожному з співвласників в квартирі [ADDRESS] становить 10,3 кв.м. [PERSON] в спірній квартирі не проживає з грудня 2006 року, а шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано за рішенням суду у 2007 році. Сторони не дійшли згоди щодо порядку користування вказаною квартирою. В судовому засіданні [PERSON] та представник [PERSON] підтримали вказані позовні вимоги та їх обґрунтування, просили зустрічний позов задовольнити. [PERSON] вважала, що зустрічний позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні [PERSON] та представник [PERSON] заперечували проти задоволення зустрічного позову. [PERSON] не заперечував, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано у 2007 році. [PERSON] вважав, що зустрічний позов не підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилає ться як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Дослідивши та проаналізувавши наведені дані, письмові пояснення сторін та третіх осіб, а також матеріали справи, в тому числі копії: паспортів [PERSON] та [PERSON] (а.с.5, 39); заяв [PERSON], листів та постанови Дарницького РУГУ МВС України в м. Києві (а.с.6, 7, 58-68); технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] (а.с.9, 10); свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] від 4 липня 2000 року (а.с.8); рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16.03.2007 року (а.с.34); актів (а.с.37, 38); заяви [PERSON] (а.с.57); довідок та витягів з медичної картки (а.с.109, 110, 125, 126, 129, 131, 132, 153), суд встановив, такі факти: · в копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] зазначено, що її житлова площа становить 41,3 кв.м, яка складається з житлової площі трьох кімнат 16,9, 14,9, 9,5 кв.м (а.с.9, 10); · в копії свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] від 4 липня 2000 року, зокрема зазначено, що вказана квартира приватизована та належить на праві спільної сумісної власності у рівних долях (тобто по 10,3 кв.м) сторонам по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.8); · шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано у 2007 році. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову та зустрічного позову належить відмовити з таких підстав. Згідно з положеннями п.1 ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. З положень п.2 ст.372 ЦК України вбачається, що: у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними; за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Згідно з 104 ЖК України член сім"ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім"ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст.63 ЖК України. Згідно з ст.63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). Проте, відповідно до п.2 та п.3 Постанови Виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів і Президії Київської міської Ради профспілок від 15 липня 1985 року N582 ''Про порядок застосування в м. Києві Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP" із змінами і доповненнями, внесеними постановою виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів, президії Київської міської ради профспілок №234 від 30 квітня 1991 року, тими, хто потребує поліпшення житлових умов, визнаються громадяни, які мають житлову площу до 7,5 кв.м включно на кожного члена родини; жилі приміщення у м. Києві надаються громадянам у межах 13,65 кв.м жилої площі, але не більше однієї кімнати на одну особу і не менш як 9 кв.м жилої площі. Враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні первісного позову належить відмовити, оскільки: запропонований [PERSON] та [PERSON] порядок користування спірною квартирою суперечить вказаним нормативним актам, в тому числі, сприяє штучному погіршенню житлових умов [PERSON] та [PERSON]; крім того, [PERSON] та [PERSON] не надали до суду об'єктивних доказів про те, що оригінал свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] знаходиться у [PERSON] Суду не надано належних доказів того, щодо визначення особи, яка оплачувала квартирну плату та інші експлуатаційні витрати, пов"язані з утриманням вказаної квартири, оскільки з наданих до суду, оглянутих рахунків на їх сплату не вбачається хто саме здійснював їх оплату, а вказано лише прізвище та ініціали власника особового рахунку (з виправленнями без застережень), на якого виписані вказані рахунки за загальним правилом. Відповідно до п.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до п.п. 1, 3 ст.358 ЦК України: право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна, яка відповідає його частці. Відповідно до ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння та користування майном є неможливим 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї; суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Проте, [PERSON] не визначила розмір такої частки, що робить її вимогу не конкретною, а також не надала об'єктивних та достатніх доказів щодо наявності жодної з обставин, наведених у ст.365 ЦК України в тому числі: щодо вартості такої частки; що у [PERSON] є в постійному користуванні інше житло у м. Києві, ніж спірна квартира, де він зареєстрований з 21 березня 1984 року; крім того, [PERSON] попередньо не внесла вартість цієї частки на депозитний рахунок суду. На підставі викладеного, суд вважає, що зустрічний позов не підлягає задоволенню, і доводи [PERSON] не спростовують вказаного висновку суду. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати по справі належить зарахувати в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed