Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача ТОВ РІТС заборгованість по заробітній платі за період із серпня 2009 року по лютий 2010 року в розмірі 3395,62 грн.; невиплачену вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку; середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з 15 лютого по 16 березня поточного року та моральну шкоду в розмірі 1500 грн. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що працюючи у відповідача прибиральницею їй з серпня 2009 року не видають заробітну плату, тому вона була змушена звільнитися з роботи 15.02.2010р. у звязку із порушенням відповідачем законодавства про працю за ч.3 ст.38 КЗпП України. А значить згідно ст. 44 КЗпП України має право на вихідну допомогу. Моральну шкоду обгрунтовує тим, що порушення її законних трудових прав призвели до моральних страждань, повязаних із необхідністю докладати додаткових зусиль для організації свого життя: думати у кого позичити гроші для існування свого та сімї, як повернути такі борги, що у свою чергу негативно впливає на стан мого здоровя, провокує нервові стреси, розлад сну. У судовому засіданні позивач підтримуючи свої вимоги уточнила про необхідність стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за два місяці, тобто з 15 лютого по 15 квітня 2010 року, а також визначає свою середньомісячну заробітну плату в розмірі 564,27 грн. згідно даних територіальної державної інспекції праці у Чернігівській області. Відповідач у судове засідання не зявився та не надав очікуваної запитуємої інформації щодо заборгованості по зарплаті, середньомісячної, середньоденної заробітної плати позивача з невідомих для суду причин, хоча про час і місце судового засідання неодноразово був повідомлений належним чином, а також не надав заперечень щодо суті позову і не повідомив про поважність причини неявки в судове засідання. Позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У звязку з цим суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до переконання про необхідність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] із наступних підстав. Судом встановлено, що з 03 квітня 2009 року по 15 лютого 2010 року позивач працював у товаристві з обмеженою відповідальністю РІТС на посаді прибиральниці службових приміщень, що також підтверджується фотокопією трудової книжки (а.с. 3). Звільнилася позивачка з роботи за власним бажанням через невиконання відповідачем законодавства про працю (невиплата заробітної плати) згідно ч.3 ст.38 КЗпП України (а.с. 3). Згідно копії акту (№25-03-060/0247 від 27.02.2010р.) дотримання вимог законодавства про працю на ТОВ РІТС, складеного за результатами проведеної перевірки територіальною державною інспекцією праці заборгованість по заробітній платі прибиральниці [PERSON] на день її звільнення з роботи 15.02.2010р. становить 3395,62 грн., а місячна зарплата - 564,27 грн., на яку позивач посилається як на середньомісячну заробітну плату. За змістом ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю (невиплата заробітної плати всупереч вимогам ст.115 КЗпП України) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку. Тому, виходячи із розміру середньомісячної заробітної плати - 564,27 грн., вихідна допомога, яка повинна бути виплачена позивачеві становить: 564,27 х 3 = 1692,81грн. Крім того, на підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення, а в разі невиплати таких сум - працівникові повинно бути виплачено середній заробіток за весь час затримки по день винесення даного судового рішення. Але в той же час позивачка, в цій частині позову, підтримує вимоги лише за дві місяці з 15 лютого по 15 квітня 2010р. Таким чином, враховуючи, що з позивачем після звільнення не проведено остаточного розрахунку, то відповідач повинен виплатити позивачеві середній заробіток за затримку в розмірі: 2 місяці (з лютого по квітень) х 564,27 грн. (середньомісячна зарплата) =1128,54 грн. Вирішуючи питання в частині стягнення моральної шкоди суд враховує, що внаслідок порушення законних прав позивача, які призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків, що вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, відповідач, згідно вимог ст. 237-1 КЗпП України, повинен відшкодувати позивачеві враховуючи вимоги розумності і справедливості 100 грн. моральної шкоди, задовольнивши позов частково. Отже, загальна сума стягнень з відповідача на користь позивача становить: 3395,62 + 1692,81 + 1128,54+ 100 = 6316,97 грн. Задовольняючи таким чином позовні вимоги, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь: місцевого бюджету м. Прилуки 63,16 грн. судового збору по справі; державного бюджету м.Прилуки - 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, як це передбачено ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial