Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-01 00:00:00

25 січня 2010 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] міського відділу УМВС України в Чернігівській області, третя особа - служба у справах дітей Новозаводської районної у м. Чернігові ради про визнання права на проживання та зобовязання вчинити дії. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 04 червня 2005 року позивач уклала шлюб з [PERSON], який було зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міськвиконкому, про що в книзі реєстрації актів громадського стану зроблено відповідний запис. [PERSON] постійно проживає та зареєстрований за адресою: [INFO]. Власником цього будинку є [PERSON] та [PERSON]. Позивач стверджує, що під час шлюбу з жовтня 2009 року вона в установленому законом порядку вселилась, без реєстрації, як член сімї наймача у квартиру [ADDRESS], житловою площею 29 м. кв., що складається з однієї кімнат площею 20 м. кв. та кухні, площею 9 м.кв. Від шлюбу з [PERSON] позивач має спільну дитину, дочку - [PERSON], [INFO]. Відразу ж після народження донька у встановленому законом порядку, теж була вселена без реєстрації в будинок за вищевказаною адресою та постійно там проживає. Позивач запропонувала [PERSON] добровільно визнати за нею право на проживання, та надати згоду на її реєстрацію у спірній квартирі, однак вона відмовилась це зробити. Вважає її відмову безпідставною. Звертаючись до суду [PERSON] просить визнати за нею та її донькою [PERSON] право на проживання у [INFO]. Зобовязати [PERSON] не чинити їй перешкод у користуванні квартирою № 1, будинку № 42в по вулиці Житомирській в м. Чернігові та реєструвати її та дочку у вищезгаданому житловому приміщенні. В судовому засіданні позивач позовні вимоги уточнила просила визнати за нею та її малолітньою дитиною - [PERSON], [INFO], право користування жилим приміщенням - квартирою № 1 в будинку № 42-В по вул. Житомирській в м. Чернігові. Зобов'язати відповідачів не чинити їй та її малолітній дитині перешкод у користуванні жилим приміщенням - квартирою № 1 в будинку № 42-В по вул. Житомирській в м. Чернігові та вселити їх в дане жиле приміщення. Зобов'язати [PERSON] міський відділ УМВС України в Чернігівській області зареєструвати позивача та її малолітню дитину - [PERSON] за місцем проживання за адресою: [INFO]. Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі в їх задоволенні просили відмовити, пояснили, що на даний час в квартирі ніхто не зареєстрований, [PERSON] як власник квартири не надавала згоди на вселення позивачки. Представник відповідача [PERSON] міського відділу УМВС України в Чернігівській області щодо задоволення позову поклалась на розсуд суду. Представник третьої особи служби у справах дітей Новозаводської районної у м. Чернігові ради в судовому засіданні зазначив, що позов підлягає задоволенню в інтересах дитини. Пояснив, що дитина не може бути зареєстрована окремо від батьків. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 04 червня 2005 року позивач уклала шлюб з [PERSON], який було зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міськвиконкому, про що в книзі реєстрації актів громадського стану зроблено відповідний запис № 629 (а.с. 3). Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON]. Від шлюбу з [PERSON] позивач має спільну дитину, дочку - [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Позивач зареєстрована за адресою [INFO]. Відповідно до ст. 156 Житлового кодексу УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить. користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу УРСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. ст. 160, 161 Житлового кодексу УРСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. Наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім'ї, які проживають з наймачем. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним. не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. ст. 2, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації в Автономній Республіці Крим. областях, містах, районах, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що позивач не набула у встановленому порядку прав користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS], яке може бути надано лише за згоди власника приміщення, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed