Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-16 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] 28 липня 2003 року звернулися до суду з позовною заявою до відповідача ДПІ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту приналежності правовстановлюючих документів та визнання права власності в порядку спадкування. Ухвалою суду від 15 серпня 2008 року до участі в справі в якості третіх осіб було притягнуто [PERSON] і [PERSON] 18 вересня 2008 року [PERSON] заявив самостійний позов до [PERSON] і [PERSON] про визнання права власності, цей позов прийнятий до провадження і розглядається спільно з первісним позовом. Ухвалою суду від 05 листопада 2009 року до участі в справі в якості співвідповідача було залучено [PERSON] міську раду. Позивачі [PERSON] і [PERSON] в своєму позові, а їх представник в ході судового засідання посилалися на те, що їх дідусь і батьки на самовільно зайнятій земельній ділянці отримали (в порядку експропріації) і перебудувала житловий будинок з господарчими і побутовими спорудами за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Мандриківська, 61-в, документів про відведення земельної ділянки під забудову немає. За вказаною адресою вони не зареєстровані, отримали технічний паспорт, сплачують податок на землю. Але, отримавши і збудувавши вказане, не оформили належним чином документи і не зареєстрували право власності на ці будови домоволодіння. Намагалися в нотаріальній конторі отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті батьків, але не змогли надати необхідних документів на підтвердження родинних звязків. Вважаючи вказаний будинок спадковим майном просили встановити юридичні факти про те, що вказане домоволодіння належало не [PERSON], а [PERSON], що померла 26 липня 1955 року, встановити факт родинних відносин між [PERSON] і [PERSON] та визнати за ними двома позивачами - право власності на ? частину за кожною на будинок з господарськими спорудами і будівлями , задовольнивши позов в повному обсязі. Представник відповідача ДПІ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що ДПІ не має жодного відношення до вказаного спірного питання, вимоги до них не заявлені, нічиїх прав не порушували, шкоди нікому не завдавали, діяли і діють в межах закону. Просив в задоволенні позову до них відмовити. Представник відповідача [PERSON] міськради в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаного відповідача згідно з ст. 169 ЦПК України. Представник третьої особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, підтвердивши пояснення представника позивачів, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що позивачі не надали суду належних доказів на підтвердження всіх своїх позовних вимог, задоволенням позову будуть порушені його права, оскільки рішенням виконкому міськради йому дозволено оформлювати документи на землекористування за вказаною позивачами адресою спірного будинку, він нічиїх прав не порушував, шкоди нікому не завдавав, діє в межах закону. Вважає позовні вимоги безпідставними і просив в їх задоволенні відмовити. Вислухавши пояснення представників позивачів, відповідача та третьої особи, третьої особи, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву не обґрунтованою та не підлягаючою задоволенню. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В судовому засіданні встановлено, що 06 лютого 1994 року помер [PERSON], 26 грудня 1997 року помер [PERSON], після їх смерті залишилося спадкове майно: частина домоволодіння № 61-в по вул. Мандриківській м. Дніпропетровська, але позивачам [PERSON] і [PERSON] нотаріальна контора відмовила в видачі свідоцтва про спадщину на вказане майно, оскільки право власності на частину вказаного будинку (3/8) оформлено також і на [PERSON] Прізвище останньої вказано не вірно, правильно її прізвище [PERSON]. На 1950 рік право власності на вказане домоволодіння було зареєстроване за [PERSON] і [PERSON], 14 липня 1953 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу ? частини. В свідоцтві про народження [PERSON] матірю вказана [PERSON] 26 липня 1955 року [PERSON] померла, а спадкова частина 3/8 - будинку № 61-в по вул. Мандриківській м. Дніпропетровська залишилася зареєстрованою за [PERSON] і через це [PERSON] не зміг оформити своє право на спадщину , 31 березня 1988 року [PERSON] помер. Після цього право власності на чатски вказаного будинку оформлені були 7/16 часток на [PERSON] (дружина [PERSON]А.), 3/16 часток на [PERSON] (син [PERSON]А.) /його частка стала 5/8/, інші спадкоємці до нотаріальної контор не зверталися. 15 червня 1991 року померла [PERSON], а 06 лютого 1994 року помер [PERSON], а їх спадкоємці позивачі. Але через те, що свого часу спадкова частина домоволодіння не була належних чином оформлена на [PERSON] після смерті [PERSON], спадкоємцям, в тому числі і позивачам, реєстратором було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину і тому стало питання про встановлення юридичного факту про те, що вказане домоволодіння належало не [PERSON], а [PERSON], що померла 26 липня 1955 року, факту родинних відносин між [PERSON] і [PERSON] та визнання за ними двома позивачами - право власності на ? частину за кожною на спірний будинок з господарськими спорудами і будівлями. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…» Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тому, у звязку з необхідністю узаконити вищевказане позивачі вимушені звернутися з позовом до суду. Судом в судовому засіданні встановлено, що позивачі не є власниками або належними користувачами спірної земельної ділянки, вони також у встановленому законом порядку не отримувала ні в користування, ні у власність вказану земельну ділянку і навіть не оформлювали належним чином документи про це. Навпаки, рішенням виконавчого комітету міськради дозволено оформлювати документи на право землекористування за вказаною адресою тертій особі [PERSON] Тобто законних підстав використовувати цю земельну ділянку на свій розсуд (будівництво, обробка тощо) зараз ці позивачу не мають. Сама по собі прописка і реєстрація у домоволодінні, а також добровільна сплата земельного податку не свідчить про визнання уповноваженими органами держави чи місцевого самоврядування їх права належного користування земельною ділянкою. В судовому засіданні позивачами не надано належних доказів на підтвердження вимог про встановлення юридичних фактів та родинних звязків, а ті що надані не підтверджують достовірно і обєктивно названі позивачами обставини. Позивачу було запропоновано звернутися в передбаченому законом порядку до міськради з питанням про оформлення документів стосовно відводу зайнятої самовільно земельної ділянки, але вони цього не зробили і документи про це відсутні. Судом також встановлено, що вищезазначені будови будинку було проведено без належного встановлення меж землекористування, тому визнання за позивачами права власності на обєкти вказаного будівництва може порушувати права інших фізичних та юридичних осіб, інших співвласників і власників сусідніх будинків; саме будівництво домоволодіння було проведено без належного дозволу та проекту. Крім того є рішення третейського суду від 02 серпня 2005 року з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Цим рішенням вже визнано право власності [PERSON] на домоволодіння № 61-в по вул. Мандриківській м. Дніпропетровська, рішення не оспорене, право власності [PERSON] в передбаченому законом порядку зареєстроване в КП ДМБТІ [PERSON] обласної ради, про що свідчить витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, ця реєстрація також не оспорена і є на цей час законною. Тобто судом вже розглянуто спір між тими самими сторонами, про той самий предмет спору і з тих самих підстав. З цим рішенням і реєстрацією згодні і позивачі, що протирічить їх вимогам, а позовні вимоги навіть після встановлення всього цього і дослідження матеріалів справи сторони не уточнювали і не змінювали, не поставлене питання і про припинення права власності [PERSON] та реєстрацію цього права власності. У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. У відповідності зі ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується й розпоряджається приналежним йому майном. Власник має право робити відносно свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. В судовому засіданні встановлено, що користування земельною ділянкою за адресою спірного домоволодіння відбувається всупереч вимогам закону: право власності на домоволодіння визнане, встановлене і зареєстроване за [PERSON], документи на землекористуавння надано дозвіл оформляти [PERSON], а право на спадщину оспорють [PERSON] і [PERSON] Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач ДПІ і третя особа [PERSON] заперечують будь-які домовленості і зобовязання стосовно позивачів по встановленню юридичних фактів і праві власності, а позивачі цього не довели, твердження позивачів про родинні звязки та наявність їх права на спадщину і права власності на домоволодіння є припущенням. Не може суд прийняти до уваги позицію позивачів стосовно наполягання на своїх позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується. Враховуючи вказане, суд вважає можливим [PERSON] і [PERSON] в задоволенні позову до ДПІ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська і [PERSON] міської ради про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту приналежності правовстановлюючих документів та визнання права власності в порядку спадкування відмовити. Таким чином, суд вважає, що заявлені позовні вимоги в такому вигляді не знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed