Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] благодійний фонд «Україна 3000» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], ТОВ «Главред-Медіа» про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації, посилаючись на наступні обставини. 06.02.2009 року на Інтернет сайті http://www.glavred.info на сторінці мережі Інтернет, що знаходиться за адресою http://www.glavred.info/archive/2009/02/06/110351-2.html було розміщено інтервю [PERSON], народного депутата України, підготовлене журналістом [PERSON] під назвою «[PERSON] : «Мне стыдно, что поддержал Януковича в 2004 году» . У вказаному інтервю відповідачем була оприлюднена і поширена інформація, яка є неправдивою, недостовірною та такою, що завдає шкоди діловій репутації [PERSON] благодійного фонду «Україна 3000», а саме, в наступному абзаці : «Плюс некоторые нравственные моменты : Ахметов в свое время дал огромные пожертвования на всякие благотворительные проекты Президента - вспомните хотя бы «больницу будущего». Где сегодня эта больница ? Она ведь уже должна была войти в эксплуатацию ! Деньги украдены : прямо и откровенно говорю - украл фонд «Украина 3000»!». Метою діяльності фонду є привернення уваги спільноти до найважливіших питань, які неможливо вирішити цілковито за рахунок державних програм ; розроблення та реалізація проектів, що помітно покращать стан соціальної та культурологічної сфер, з залученням до цього коштів благодійників ; відродження та поширення ідеї благодійності та меценатства в суспільстві ; налагодження співпраці бізнес-структур, приватних осіб, громадських організацій та держави для підтримки тих верств населення, які потребують захисту. Ідея створення Дитячої лікарні майбутнього була озвучена у 2006 році. За період 2006- 2008років на рахунок МБФ «Україна 3000» надійшло 5342913 грн. 90 коп. для створення Всеукраїнського центру охорони здоровя матері і дитини - «Дитячої лікарні майбутнього». В свою чергу фонд перерахував Благодійному фонду «Дитяча лікарня майбутнього», основним видом діяльності якого є реалізація благодійної програми зі створення Всеукраїнського центру охорони здоровя матері і дитини - «Дитячої лікарні майбутнього» у 2006 році - 1694345,87 грн., у 2007 році - 3203117,67 грн., у 2008 році -444140,36 грн., що разом становить 5341603,9 грн. 1310 грн. були перераховані на початку 2009 року. Наведена інформація є загальнодоступною, зокрема, розміщена на офіційному сайті позивача за адресою http:ukraine3000.org.ua. Розповсюджуючи недостовірну інформацію щодо позивача, відповідач тим самим підриває авторитет позивача як благодійної організації, що перешкоджає здійсненню позивачем благодійної діяльності та виконанню статутних цілей і завдань. В своєму інтервю відповідач стверджує, що благодійні внески, спрямовані на створення і введення в експлуатацію «Дитячої лікарні майбутнього», які вносилися до [PERSON] благодійного фонду «Україна 3000», були цим фондом вкрадені. Такі твердження відповідача не можуть бути віднесені до оціночних суджень, оскільки містять фактичні дані, відповідач стверджує «прямо і відверто», що грошові кошти вкрадені [PERSON] благодійним фондом * Україна 3000». Позивач вважає неможливим витлумачити наведені твердження відповідача як критику або оцінку дій позивача та голови правління позивача, оскільки єдиним компетентним органом, який має право давати оцінку діям особи з точки зору вчинення або не вчинення нею крадіжки, тобто злочину, є суд. Отже, поширена інформація містить фактичні дані про те, що позивач нібито не додержується законів, зокрема, вчинив суспільно-небезпечне , протиправне, винне, карне діяння, передбачене Кримінальним кодексом України - крадіжку. Тому позивач просив визнати такими, що не відповідають дійсності, завдають шкоди ліловій репутації [PERSON] благодійного фонду «Україна-3000» відомості, викладені в інтервю [PERSON] 06.02.2009 року на Інтернет сайті http://www.glavred.info на сторінці мережі Інтернет, що знаходиться за адресою http://www.glavred.info/archive/2009/02/06/110351- 2.html під назвою «[PERSON] : «Мне стыдно, что поддержал Януковича в 2004 году» , а саме : «Деньги украдены : прямо и откровенно говорю - украл фонд «Украина 3000»!». Позивач просив зобовязати TOB «Главред-медіа» ( власника інтернет-сайту www.glavred.info) спростувати вказані відомості шляхом розміщення на Інтернет порталі www.glavred.info на сторінці мережі Інтернет за адресою http://www.glavred.info/archive/2009/02/06/110351-2.html у той же спосіб та у тій же формі (шляхом розміщення перед основним текстом інтервю) під заголовком «Спростування» текст наступного змісту : «Інформація, поширена [PERSON] в інтервю від 06.02.2009 року на нашому Інтернет сайті http://www.glavred.info на сторінці мережі Інтернет http://www.glavred.info/archive/2009/02/06/110351-2.html під назвою «[PERSON] : «Мне стыдно, что поддержал Януковича в 2004 году» щодо нібито протизаконної діяльності [PERSON] благодійного фонду «Україна 3000» визнана в судовому порядку такою, що не відповідає дійсності, завдає шкоди діловій репутації [PERSON] благодійного фонду «Україна 3000» та підлягає спростуванню». Зобовязати ТОВ «Главред-медіа» видалити з тексту інтервю [PERSON] від 06.02.2009року інформацію, визнану судом недостовірною, а саме : «Деньги украдены : прямо и откровенно говорю - украл фонд «Украина 3000»!». Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі . Вказав на те, що негативна інформація, поширена відповідачем, сприймається третіми особами як така, без аналізу твердження на відповідність вимогам Кримінального кодексу України. Припустившись некоректного з точки зору норм кримінального законодавства твердження, відповідач [PERSON] не має жодних підстав посилатися на невідповідність власного твердження законодавчим тонкощам, намагаючись уникнути відповідальності за поширення негативної інформації про позивача. Вислів відповідача [PERSON] про те, що [PERSON] благодійний фонд «Україна 3000» «вкрав» кошти, не можливо віднести до оціночних суджень , він є твердженням про факт . Оскільки відповідач не надав доказів щодо порушення закону з боку позивача в його діяльності, то вищевказана недостовірна інформація повинна бути визнана такою, що не відповідає дійсності, та завдає шкоди діловій репутації позивача, і повинна бути спростована. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що позивач безпідставно, всупереч нормам матеріального права оцінює його ( відповідача) думку як інформацію, і вимагає її спростування. Пояснив, що критерієм віднесення твердження до оціночного судження є неможливість довести правдивість такої субєктивної оцінки, оскільки субєктом злочину може бути виключно фізична осудна особа, а не юридична, тому не є можливим довести або спростувати твердження про вчинення злочину юридичною особою. Позивач МБФ «Україна 3000» не може бути субєктом будь-якого складу злочину, а про будь-яких інших фізичних осіб у оскаржуваному вислові щодо крадіжки не йдеться. Висловлена відповідачем думка у формі оціночного судження ґрунтується на фактичній основі, зокрема , в засобах масової інформації та мережі Інтернет наявна велика кількість публікацій з приводу непрозорості освоєння коштів позивачем з різноманітними версіями ; є фактом те, що на даний час не побудовано навіть фундаменту Дитячої лікарні майбутнього ; є фактом те, що на адміністративні витрати позивач та дочірній благодійний фонд «Дитяча - лікарня майбутнього» згідно фінансових звітів використали в середньому 10 % від отриманих коштів, що становить суму понад 17 мільйонів гривень. Представник відповідача ТОВ «Главред-Медіа» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву, якою просив розглядати справу в його відсутності. Вислухавши представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 06.02.2009року на Інтернет сайті http://www.glavred.info на сторінці мережі Інтернет, що находиться за адресою http://www.glavred.info/archive/2009/02/06/110351-2.html було ::зміщено інтервю народного депутата України [PERSON] під назвою [PERSON] : «Мне стыдно, что поддержал Януковича в 2004 году» . У вказаному інтервю міститься наступне ( цитата - російською мовою) : «Плюс некоторые нравственные моменты : Ахметов в свое время дал огромные пожертвования на всякие благотворительные проекты Президента - вспомните хотя бы «больницу будущего». Где сегодня эта больница ? Она ведь уже должна была войти в эксплуатацию ! Деньги украдены : прямо и откровенно говорю - украл фонд «Украина 3000»!» Висловлення саме відповідачем [PERSON] вказаної фрази він не оспорював. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] благодійний фонд «Україна 3000» є благодійною організацією, відповідач [PERSON] - народним депутатом України , відповідач [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Главред-медіа» - власником веб-сайту www.glavred.info, на якому було розміщене вказане інтервю . Відповідно до ст. 1 Закону України «Про благодійництво та благодійні організації», благодійна організація - це недержавна організація, головною метою діяльності якої є здійснення благодійної діяльності в інтересах суспільства або окремих категорій осіб згідно з цим Законом. Згідно з ст. 2 вказаного Закону , благодійництво, благодійна діяльність здійснюються на засадах законності, гуманності, спільності інтересів і рівності прав її учасників, гласності, добровільності та самоврядування. Діяльність благодійників і благодійних організацій має суспільний характер, що не суперечить їх взаємодії з органами державної влади і не позбавляє права на отримання державної допомоги. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності , враховуючи норми чинного законодавства України , міжнародно-правові зобов'язання України в сфері свободи слова, свободи вираження поглядів, суд приходить до висновку , що оспорюваний вислів відповідача [PERSON] є його оціночним судженням, виходячи з наступного. Як вбачається з відповіді Прокурора м. Києва від 09.10.2009 року на звернення народного депутата України [PERSON], при перевірці його звернення встановлено, що на виконання Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо реформування системи охорони здоровя населення» від 06.12.2005 року та Постанови Кабінету [PERSON] України «Про утворення Всеукраїнського центру охорони здоровя матері і дитини» від 25.05.2006 року № 722 у 2006 році [PERSON] благодійний фонд «Україна 3000» започаткував впровадження благодійної програми створення Всеукраїнського центру охорони здоровя матері та дитини. З метою реалізації зазначеної програми 22.09.2006 року у встановленому законом порядку зареєстровано неприбуткову юридичну особу - Благодійний фонд «Дитяча лікарня майбутнього». Згідно вищевказаної Постанови погоджено пропозицію Міністерства охорони здоровя та Державного управління справами щодо утворення Центру та будівництва його обєктів на території клінічної лікарні «Феофанія». Рішенням Київської міської ради від 19.02.2009 року № 49/1104 затверджено проект землеустрою та надано клінічній лікарні «Феофанія» земельну ділянку для будівництва Центру на вул. Академіка Заболотного, 21 у Голосіївському районі м. Києва. В подальшому, 27.07.2009 року між Фондом та Корпорацією «Альтіс-Холдінг» укладено договір генерального підряду на проектування та виконання підготовчих робіт. На даний час на вищевказаній земельній ділянці проводяться роботи з інженерної підготовки земельної ділянки до забудови території ( а.с. 67- 68). Суспільна значимість теми, в контексті якої було поширено оскаржувану думку, підтверджується великою кількістю публікацій в ЗМІ та мережі Інтернет. Як пояснив в судовому засіданні відповідач [PERSON], проекту про дитячу лікарню майбутнього, з моменту його започаткування, було надано пріоритет, як у засобах масової нформації, так і підтримці з боку органів державної влади. Заперечуючи проти позовних вимог позивача, відповідач [PERSON] зазначив, що фраза : « Деньги украдены : прямо и откровенно говорю - украл фонд «Украина 3000»!» є його оціночним судженням, зробленим на підставі тих даних щодо діяльності Фонду, які висвітлюються в засобах масової інформації та в мережі Інтернет. Зокрема, з 2006 року тривав збір коштів на дитячу лікарню . На веб-сайті позивача міститься інформація про передачу в розпорядження благодійного фонду більш ніж 55 мільйонів гривень. Також є інформація про те, що за допомогою SMS та дзвінків громадяни перерахували 2,4 млн. грн, загалом проект зібрав 242 млн. грн. Про діяльність позивача безліч публікацій на телебаченні, радіомовленні, інтернет і друкованих ЗМІ, і велика кількість критичних публікацій щодо проекту - Дитяча лікарня майбутнього . Проте, коли минуло три роки з моменту започаткування проекту, і станом на 2009 рік не було навіть закладено фундаменту дитячої лікарні, відповідач вважає, що в нього були підстави висловлювати свою думку щодо реалізації даного проекту і надавати оцінку діяльності позивача. Крім того, на офіційному веб-сайті позивача www.ukraine3000.org.ua міститься інформація від 06.10.2006 року про те, що «Дитяча лікарня майбутнього» буде збудована на кошти вітчизняних та іноземних благодійників. Орієнтовна вартість цього проекту 600 мільйонів гривень.» Також в 2006 році повідомлялось , що [PERSON] благодійний фонд «Україна 3000» планує відкрити лікарню для надання допомоги дітям, які потребують складних хірургічних втручань, через 3 роки. Згідно зі ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, вираження гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Статтею 10 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод , ратифікованою Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати й передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Втрутитися в процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених ч. 2 ст. 10 Конвенції. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» , суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до п. 38, 39 Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Єрузалем проти Австрії» від 27.05.2001 року , вступаючи у громадську дискусію, приватні особи й об'єднання також виставляють себе на загальний огляд. Обєднання, які виявляють активність у публічній сфері, мали б терпиміше ставитися як до критики, яку з приводу їхньої мети висловлювали їхні опоненти, так і до засобів ведення цієї дискусії. Згідно з п. 36 зазначеного рішення, свобода вираження поглядів важлива для кожного, для народного обранця вона ще важливіша, бо він представляє електорат, привертає увагу до його першочергових турбот і захищає його інтереси. Крім того , відповідно до положень Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації , схваленої 12.02.2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендацій, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя, публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті. хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Відповідно до п. 3,4, 6 Декларації , посадові особи повинні погодитись з тим, що вони підлягатимуть громадському контролю та критиці, особливо в ЗМІ, з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції, тієї мірою, якою це є необхідним для забезпечення прозорості та відповідального виконання їхніх обовязків. Оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися виставити себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. У звязку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Як вбачається з рішень Європейського суду з прав людини по справах «Українська прес- група проти України», «Ляшко проти України», «Салов проти України», суд зазначає, що слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень встановити неможливо. В п. 42 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Єрузалем проти Австрії» Суд зазначає, що вимогу довести правдивість суб'єктивної оцінки виконати не можна, і вона сама є зазіханням на свободу вираження поглядів, що є основним складником права, гарантованого в статті 10 Конвенції. Позивач МБФ «Україна 3000» в позовній заяві вказує , що єдиним компетентним органом, який має право давати оцінку діям особи з точки зору вчинення нею крадіжки є суд. Звинувачення відповідачем позивача - МБФ «Україна 3000» у крадіжці коштів завдає шкоди діловій репутації Фонду. Так, відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Однак, вина МБФ «Україна 3000» у вчиненні злочину ( крадіжки) не може встановлюватись з огляду на те, що позивач є юридичною особою , яка відповідно до чинного законодавства не може бути субєктом злочину . Згідно з ст. 18 Кримінального кодексу України, субєктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність. Відповідно до п. 19 Постанови № 1 Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» , вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Отже, аналізуючи вищевказані факти, зокрема: збір коштів на реалізацію проекту «Дитяча лікарня майбутнього» , оголошення про наявність достатньо великої суми зібраних коштів (242 млн. грн.) , відсутність через три роки після започаткування проекту , на лютий 2009року, фундаменту будівлі дитячої лікарні , народний депутат України [PERSON] л Т.В. в інтервю дає свою оцінку зазначеним фактам і діям позивача щодо реалізації вказаного проекту , яка (оцінка) не підлягає перевірці судом на предмет достовірності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку , що вислів народного депутата [PERSON] «Деньги украдены : прямо и откровенно говорю - украл фонд «Украина 3000»!» в контексті інтервю , розміщеного на сторінці мережі Інтернет, що знаходиться за адресою http://www.glavred.info/archive/2009/02/06/110351-2.html, є оціночним, критичним судженням, яке ґрунтується на його власному переконанні. Оскільки в оскаржуваній частині інтервю відповідача [PERSON] відсутня недостовірна інформація про конкретний факт , а за висловлювання оціночних суджень доповідач не може бути притягнутий до відповідальності, то в суду немає підстав для задоволення позовних вимог. На підставі вищевикладеного , ст. 34, 62 Конституції України, ст. 1, 47-1 Закону України «Про інформацію», Постанови № 1 Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також лілової репутації фізичної та юридичної особи», ст. 16, 91, 94, 200, 277 Цивільного кодексу України, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,

Outcome: dismissed