Jurisdiction: civil
Date: 2009-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення суми боргу за договором позики з [PERSON] та [PERSON] . Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 20 вересня 2008 року між ним та відповідачами [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] та [PERSON] отримали від нього позику в сумі 1350000 доларів США на придбання квартир. Передача позики 25 вересня 2008 року була оформлена розпискою . З листопада 2008 року [PERSON] та [PERSON] письмово завірили його, що в строк до 31 січня 2008 року мають намір та можливість достроково погасити заборгованість за договором позики, а тому немає сенсу витрачати додаткові кошти на оформлення договору застави. Він розраховував, що [PERSON] та [PERSON] повернуть мені кошти в строк і він буде мати змогу розмістити їх у комерційному банку на депозит під 12% річних у доларах США або під 20% річних у гривнях. Однак, відповідачі взятих на себе зобов`язань щодо погашення позики не виконують, від укладання договору застави/іпотеки в забезпечення повернення суми позики ухиляються. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачів позовні вимоги позивача визнала частково, вказавши, що не заперечує проти стягнення основної суми боргу за договором позики. При цьому представник відповідачів пояснила, що гроші призначалися для купівлі квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] для облаштування художньої майстерні. Вказані квартири були придбані, але укласти договір застави між відповідачами та позивачем не вдавалося, оскільки виникли спірні відносини між відповідачами та третьою особою по справі [PERSON] щодо права власності на вказані квартири. На даний час рішення Шевченківського районного суду м. Києва та ухвалу Апеляційного суду м. Києва, якими визнано право власності на спірні квартири за [PERSON] , оскаржуються до Верховного Суду України, ухвалою якого виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва та ухвалу Апеляційного суду м. Києва, зупинено. Представник третьої особи - Щерби В.М. в судовому засіданні посилався на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів, представника третьої особи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28 вересня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] надає позичальнику грошові кошти в сумі 1350000 доларів США, терміном з дня складання сторонами розписки прийому-передачі грошових коштів і до 09 лютого 2009 року /а.с.13- 16/. Відповідно до розписки від 25 вересня 2008 року [PERSON] та [PERSON] отримали від [PERSON] грошові кошти в сумі 1350000 доларів США /а.с.7/, котрі вони зобов`язалися повернути до 09 лютого 2009 року та в строк до 01 жовтня 2008 року в рахунок забезпечення взятої ними позики надати [PERSON] в заставу належне їм нерухоме майно. Наведене не заперечувала в судовому засіданні представник відповідачів. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Аналізуючи наведене суд приходить до висновку що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] не виконали умови договору позики, не повернув в строк відповідно до умов договору позики і стягненню на користь позивачів підлягає 10310895 гривень суми боргу за договором позики (1350000 доларів США х 7 гривень 62 копійки курс НБУ станом на 07.07.2009 р.= 10310895 гривень). В частині стягнення 155000 гривень збитків, то в цій частині суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки суду не надано будь-яких письмових доказів, що саме на вказану суму позивачу було заподіяно збитки. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 1700 гривень та витрат на інформаційно- технічного забезпечення розгляду справи в сумі 30 гривень, що були сплачені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: partial