Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-10 00:00:00

Позивачка звернулась із вказаним позовом, мотивуючи це тим, що являється приватним підприємцем і займається торгівельною діяльністю, продаючи товари у магазині «Центральний» в смт. Петрове, Кіровоградської області. При цьому позивачка зазначає, що відповідачки по справі, [PERSON] та [PERSON], були прийняті нею на роботу в якості продавців на відділі «[PERSON], взуття та побутова техніка» і з ними було укладено договір про повну матеріальну відповідальність за збереження товарно-матеріальних цінностей (далі - ТМЦ), а саме, 09.01.2004року з [PERSON], а 14.08.2005 року з [PERSON] Відповідачки працювали разом з 14.08.2005 року по 23.12.2005 року на одному відділі кожного дня, при цьому самі встановлювали графік роботи. 23.12.2005 року у відділі, в якому працювали відповідачки, була проведена ревізія, за результатами якої виявлена нестача ТМЦ, яка згідно висновку судово-економічної експертизи від 28.02.2006 року № 20-6124 становить 37 055, 55 грн. З 23.12.2005 року по 09.01.2006 року на відділі в магазині працювала сама відповідачка [PERSON] При проведені ревізії за час її роботи була виявлена нестача ТМЦ, яка згідно висновку судово-економічної експертизи від 28.02.2006 року № 20-6124 становить 2649 грн. 50 коп. Також працювала одна на відділі у період з 13.03.2006 року по 11.04.2006 року і відповідачка [PERSON] При проведені ревізії за час її роботи згідно висновку судово-економічної експертизи від 26.06.2006 року № 20-6183 недостача ТМЦ становить 5 319грн. 70 коп. При цьому доступу до відділу та складу крім відповідачок не мав ніхто, заяв про крадіжки або втручання в відділ за час їх роботи не надходило, пошкоджень дверей, замків, вікон не виявлялось. Також всі ТМЦ були отримані та звірені з відповідачками під підпис. За цими обставинами відносно відповідачок [PERSON] та [PERSON] було порушено кримінальну справу за ч.І ст. 191 КК України, однак постановою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2009 року провадження у справі закрито у звязку з застосуванням п «б» ст. 1 Закону України «Про амністію» . Добровільно відшкодувати заподіяні збитки відповідачки відмовились, не зважаючи на те, що в матеріалах справи є їх розписки про зобовязання сплатити по 1/2 частині боргу, а тому позивачка просить суд стягнути заподіяну матеріальну шкоду з [PERSON] в сумі 21 177,27 грн., з [PERSON] в сумі 25 540,47 грн., витрати на послуги адвоката [PERSON] в сумі 1000 грн., тобто по 500 грн. з кожної, адвоката [PERSON] - 2000 грн., тобто, по 1000 грн. з кожної, а також вартість проведення експертиз у кримінальній справі в сумі 600 грн., тобто, по 300 грн. з кожної. Крім цього позивачка вважає, що діями відповідачок їй були спричинені моральні страждання, оскільки вона в свою підприємницьку діяльність вкладала здоровя, час, кошти, і їй довелось прикласти чимало додаткових зусиль для організації свого життя, знову налагодити торгівельну діяльність та відновити репутацію чесної людини і порядного підприємця. Тому вона просить стягнути з відповідачок заподіяну моральну шкоду в сумі 60 000 грн., тобто, з кожної по 30 000 грн. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] з позовом не погодилась, обґрунтовуючи це тим, що нестача ТМЦ сталася не з її вини, оскільки під час її роботи в магазині «Центральний» відділ «[PERSON], взуття та побутова техніка» не опломбовувався, ключі від відділу малися також у [PERSON] Крім цього магазин не має охорони. Що стосується даної розписки про добровільне відшкодування заподіяних збитків, то вона написала її під фізичним та моральним тиском з боку позивачки. Відповідачка [PERSON] теж позов не визнала та підтримала заперечення відповідачки [PERSON] На її думку нестача товарно-матеріальних цінностей за період роботи продавцем у магазині «Центральний» виникла через неправильне ведення бухгалтерського обліку. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази справи, суд дійшов слідуючих висновків. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що 12.08.2005 року згідно наказу № 16 відповідачка [PERSON] була прийнята на роботу продавця відділу «[PERSON], взуття, та побутова техніка» магазину «Центральний», що знаходиться в смт. Петрове, Кіровоградської області і належить приватному підприємцю [PERSON], та з нею було укладено трудовий договір 08.12.2005 року і договір про повну матеріальну відповідальність 14.08.2005 року (а.с.42). Відповідачка [PERSON] також була прийнята на посаду продавця промислової групи магазину «Центральний» згідно наказу № 3 від 09.01.2004 року та з нею було укладено трудовий договір 29.01.2005 року і договір про повну матеріальну відповідальність 09.01.2004 року (а.с.37). Як встановлено в судовому засіданні, з 12.08.2005 року відповідачки почали працювати разом на відділі «[PERSON], взуття та побутова техніка» магазину «Центральний». Перед початком їх сумісної роботи на відділі була проведена ревізія ТМЦ 14.08.2005 року, нестач не виявлено. Вартість залишку товарів з [PERSON] та [PERSON] повністю погоджено, оскільки під вищезазначеними документами маються їх підписи (а.с.49). 23.12.2005року позивачкою було проведено ревізію ТМЦ на даному відділі магазину, за результатами якої виявлено нестачу товарів у розмірі 36 566, 55 грн., про що складено відповідний акт (а.с.50). Висновок аудитора [PERSON] 24.01.2006 року підтвердив нестачу товарів у позивачки на вищезазначену суму(а.с.8-11). Однак висновок судово-економічної експертизи від 28.02.2006 року № 20-6124 вказав, що сума нанесеної шкоди нестачею товарів в період з 14.08.2005 року по 23.12.2005 року становить 37 055 грн. Відповідачки визнали встановлену ревізією від 23.12.2005 року нестачу ТМЦ позивачки та зобовязалися добровільно відшкодувати по Уг частині нанесеного збитку, а саме, кожна по 18 283 грн. 27 коп., про що надали розписки, складені власноручно (а.с.35,44). 3 23.12.2005 року по 09.01.2006 року на відділі «[PERSON], взуття та побутова техніка» магазину «Центральний» працювала одноособово відповідачка [PERSON] J1.M. При проведенні ревізії за час її роботи була виявлена нестача ТМЦ на суму 2 649 грн, про що складено акт ревізії ТМЦ від 08.01.2006 року (а.с.51). Вказані обставини справи підтверджуються аудиторським висновком від 24.01.2006року за період з 23.12.2005 року по 08.01.2006 року та висновком судово- економічної експертизи від 28.02.2006 року № 20-6124, згідно яких сума нанесеної шкоди відповідачкою [PERSON] в період з 23.12.2005 року по 08.01.2006 року становить 2649, 50 грн (а.с.8-18). У період з 13.03.2006 року по 11.04.2006 року на відділі «[PERSON], взуття та побутова техніка» магазину «Центральний» працювала одна відповідачка [PERSON] При проведенні ревізії за час її роботи була виявлена нестача ТМЦ на суму 5 319,70 грн., про що складено акт ревізії ТМЦ від 11.04.2006 року(а.с.52). Крім цього встановлено завищення цін на товарах на суму 1698 грн (а.с.48). Вказані обставини справи підтверджуються аудиторським висновком від 03.05.2006року та висновком судово-економічної експертизи від 26.06.2006 року № 20- 6183, згідно яких сума нанесеної шкоди відповідачкою [PERSON] в період з 13.03.2006року по 11.04.2006 року становить 5 319,70 грн. (а.с. 19-25). За вказаним фактом недостачі 27.01.06 року слідчим відділенням Петрівського РВ УМВС України в Кіровоградській області відносно відповідачок по справі було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.З, 4 ст.191 КК України, яку пізніше перекваліфіковано за ч.І ст. 191 КК України. Однак 19 травня 2009 року дана кримінальна справа закрита на підставі п«б» ст.1 Закону України «Про амністію»(а.с.124). Як вбачається з оглянутих у судовому засіданні матеріалів даної кримінальної справи, в ході досудового слідства було проведено судово-економічну експертизу від 28.02.2006року № 20-6124, судово-економічну експертизу від 26.06.2006 року № 20-6183 та додаткову судово-економічну експертизу № 11/1-26 від 08.07.2008 року, які долучені позивачкою до позовної заяви. Згідно з ч.І ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази по справі в їх сукупності суд вважає, що позивачкою було доведено в повній мірі, що з вини відповідачок їй було заподіяно матеріальну шкоду допущеною нестачею ТМЦ у магазині «Центральний». При цьому суд не сприймає за основу пояснення відповідачки [PERSON]ГІ., що нестача ТМЦ сталася не з її вини, оскільки відділ «[PERSON], взу ття та побутова техніка» не опломбовувався, ключі від відділу малися також у [PERSON] і що магазин взагалі не охороняється. Вказані пояснення відповідачки спростовуються повідомленням ТОВ «Пожежне спостереження», що у магазині «Центральний» встановлено охоронну сигналізацію і за період з 13.01.2003 року по 30.06.2006 року на приладі СА-10 плюс охоронний спрацювань не зафіксовано (а.с. 125). Також як вбачається з повідомлення Петрівського РВ УМВС України в Кіровоградській області заяв та звернень від продавців магазину «Центральний», в тому числі [PERSON], за період з 14.08.2005 року по 13.03.2006 року з приводу здійснення крадіжок через пошкодження замків або їх зрив на дверях запасного виходу відділу «Взуття-одяг» до Петрівського РВ УМВС не надходило(а.с.126). Ці твердження відповідачки спростовують також покази свідків [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що вхід до відділів магазину «Центральний», розташованих на другому поверсі, тобто, в даному випадку, до відділу «[PERSON], взуття та побутова техніка», закриваються металевими ролетами, ключі від яких маються лише у продавців з даних відділів. Центральний вхід до магазину теж має металеві ролети, які відчиняються продавцями з першого поверху. Крім того, допитана свідок [PERSON] пояснила, що працює продавцем у сусідньому галантерейному відділі магазину «Центральний» і їй відомо, що під час роботі в магазині [PERSON] часто заміняли подруги, а вона сама була відсутня на робочому місці. [PERSON] теж нерідко була відсутня під час її зміни в магазині, яку заміняв на робочому місці чоловік. Що стосується тверджень відповідачок, що вони написали розписку про добровільне відшкодування заподіяних збитків під фізичним та моральним тиском з боку позивачки, то вони на їх підтвердження не надали ніяких доказів, оскільки в матеріалах справи відсутні відповідні їх заяви та звернення до правоохоронних органів. Суд не сприймає за основу і пояснення відповідачки [PERSON], що нестача ТМЦ виникла через неправильне ведення бухгалтерського обліку. Вказані пояснення відповідачки спростовуються висновком судово-економічної експертизи від 21.02.2006 року, відповідно до якої нестача ТМЦ на відділі «[PERSON], взуття та побутова техніка» магазину «Центральний» за період з 14.08.2005 року по 23.12.2005 року становить 37 055,55 грн., за період з 23.12.2005 року по 09.01.2006 року становить 2 649 грн., висновком судово-економічної експертизи від 26.06.2006 року № 20-6183, згідно якої нестача ТМЦ в період з 13.03.2006 року по 11.04.2006 року становить 5 319,70 грн. та висновком додаткової судово-економічної експертизи № 11/1-26 від 08.07.2008 року, відповідно до якого ведення приватним підприємцем [PERSON] обліку доходів і витрат відповідає вимогам чинного законодавства. Крім цього допитана у судовому засіданні експерт [PERSON] вказала, що її висновки про нестачу ТМЦ на вказані вище суми ґрунтувалися на документально підтверджених аудиторських висновках аудитора [PERSON] Відповідно до ч.І ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заподіяної матеріальної шкоди з відповідачок підлягають задоволенню повністю. Так , за час їх сумісної роботи у відділі «[PERSON], взуття та побутова техніка» магазину «Центральний» за період з 14.08.2005 року по 23.12.2005 року заподіяна обома відповідачками матеріальна шкода складає 37 055 грн. 55 коп., тобто, з кожної відповідачки на користь позивачки необхідно стягнути по 18 527, 77 грн ( 37 055,55 : 2 = 18 527, 77). Крім цього заподіяна відповідачкою [PERSON] нестача ТМЦ за період її одноособової роботи у даному відділі з 23.12.2005 року по 09.01.2006 року становить 2649,50 грн. Тобто, всього нею завдано збитків позивачці на загальну суму 21 177,27 грн (18 527, 77+2649,50=21 177,27). З відповідачки [PERSON] потрібно стягнути заподіяну нею нестачу за період її одноособової роботи на відділі з 13.03.2006 року по 11.04.2006 року в сумі 5 319,70 грн та 1698 грн. по акту завищення цін. Тобто, всього нею завдано збитків позивачці на загальну суму 25 540,47 грн (18 527, 77+5 319,70+1698 =25 540,47). Також позивачкою заявлено позовну вимогу про відшкодування відповідачками заподіяної моральної шкоди, мотивуючи це тим, що їй довелось докласти чимало додаткових зусиль для організації свого життя та налагодження торгівельної діяльності, відновлення репутації чесної людини та порядного підприємця. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана юридичній або фізичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вина На підставі викладеного, відповідно до ст. 23 ЦК України, враховуючи конкретні обставини справи, характер і обсяг моральних страждань позивачки [PERSON] та матеріальний стан відповідачок [PERSON] та [PERSON], суд вважає, що позов в частині стягнення заподіяної моральної шкоди слід задовольнити частково на суму 2000 грн., тобто, по 1000 грн. з кожної відповідачки. Що стосується заявлених позовних вимог про відшкодування витрат на оплату вартості проведених експертиз та послуг адвокатів, то вони також підлягають частковому задоволенню виходячи зі слідуючого. Відповідно до ч.І ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтвердженні судові витрати. Як вбачається з матеріалів оглянутої у судовому засіданні кримінальної справи документально підтверджуються витрати позивачки на проведення судових експертиз на загальну суму 600 грн., а тому позов в цій частині необхідно задовольнити. В той же час згідно ст. 84 ЦПК України, витрати повязані з оплатою правової допомоги адвоката, несуть сторони. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних або адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», яким затверджені граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних або адміністративних справ, граничні розміри компенсації витрат, повязаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, диференційоване в залежності від платника. Так, якщо компенсація сплачується іншою стороною, її граничний розмір не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Оскільки в матеріалах справи відсутній такий розрахунок компенсації витрат, повязаних з правовою допомогою адвоката [PERSON] та адвоката [PERSON], то суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідачок 1000 грн. за послуги адвоката [PERSON] та 2000 грн. за послуги адвоката [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial