Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розподіл майна, що є спільною сумісною власністю, в якій вказала, що з жовтня 1993 року по червень 2008 року вона разом з відповідачем проживала однією сім'єю у незареєстрованому шлюбі, вони разом вели спільне домашнє господарство та мали взаємні права та обов'язки як члени сімї та подружжя. За час спільного проживання вони разом побудували житловий будинок №17 з господарськими спорудами по тупику Пугачова у с. Кривуші Кременчуцького району, право власності на який було зареєстровано за відповідачем. Хоча до сьогодні вони мешкають в одному будинку, але з червня 2008 року не спілкуються, не ведуть спільного домашнього господарства та не є однією сім'єю, не мають по відношенню один до одного взаємних прав та обов'язків, як члени сімї та подружжя. Ст. 74 СК України передбачено, що, якщо жінка та чоловік, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. Враховуючи інтереси їхньої неповнолітньої дочки [PERSON], яка залишається жити з матір'ю, позивачка прохала розподілити спільну сумісну власність подружжя та визнати за нею право власності на 2/3 частин вказаного домоволодіння, а за відповідачем визнати право власності на 1/3 його частину. Під час слухання справи позивач надала заяву про збільшення позовних вимог. Вказала, що, відповідно до ст.70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім»ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка у спільному майні може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти. Їхня неповнолітня дочка проживає з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на її утримання та участі у вихованні дитини не приймає. За весь час спільного проживання відповідач приховував від позивачки свої доходи та витрачав їх не в інтересах їхньої родини, зокрема, надані для будівництва спільного будинку матір'ю та братом позивачки грошові кошти він витратив на відпочинок, відповідач ніде не працював, ухилявся від утримання родини та сплати комунальних послуг, при цьому періодично відвідував заклади відпочинку, тобто приховував наявність власних грошових коштів. У зв'язку з чим позивачка прохала визнати за нею право приватної власності на житловий будинок №17 з господарськими спорудами по тупику Пугачова у с. Кривуші Кременчуцького району та земельну ділянку за вказаною адресою. Ухвалою Кременчуцького районного суду від 23.02.2010 року залучено до участі по справі в якості третьої особи без самостійних вимог Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Полтавської філії АБ «Укргазбанк». У судовому засіданні позивачка [PERSON] зменшила свої позовні вимоги та прохала визнати за нею право власності на 2/3 частини вказаного спірного домоволодіння та 2/3 частини земельної ділянки за тією ж адресою. Представник позивачки [PERSON] вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач мешкає окремо, не надає допомоги на утримання дитини, будинок побудовано під час фактичного проживання однією сімєю за кошти позивачки, яка продала для цього власну квартиру. Відповідач [PERSON] позов визнав в повному обсязі. Пояснив, що після прийняття будинку в експлуатацію отримав кредит, кредитні кошти вкладав не в будинок . Представник третьої особи [PERSON] вважає, що позов задоволенню не підлягає. Пояснила, що на момент отримання кредиту відповідач стверджував, що даний будинок належить тільки йому особисто, на момент його придбання у шлюбі не перебував та ні з ким однією сімєю без укладення шлюбу не проживав, що і стало підставою для надання згоди на отримання кредиту. Позов [PERSON] з»явився після того, як третя особа звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] кредитних коштів . і має на меті уникнення від цивільної відповідальності. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи і оцінивши докази, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини може бути збільшена , якщо з нею проживають діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього розвитку та лікування. В судовому засіданні достовірно встановлено, що під час спільного проживання з жовтня 1993 року по червень 2008 року ( а.с.61) сторони за спільні кошти побудували будинок з господарськими будівлями , які розташовані на земельній ділянці площею 0,15 га за адресою с. Кривуші Кременчуцького району Полтавської області, тупик Пугачова, 17. Право власності на домоволодіння та земельну ділянку оформлено на [PERSON] (а.с.8,25), який не заперечує щодо цього факту та згоден на визнання за [PERSON] права власності на 2/3 частини домоволодіння та земельної ділянки. Дане майно є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]. Згідно рішення Кременчуцького районного суду від 18.02.2010 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі чверті заробітку. При цьому позивачкою не доведено того факту, що розмір аліментів, які вона одержує від відповідача по цій справі, недостатній для забезпечення розвитку та лікування спільної дочки. Сам по собі факт несплати аліментів в добровільному порядку без рішення суду та факт окремого проживання сторін не може бути підставою для збільшення частки позивачки у праві власності на спільне майно. Враховуючи, що в даному випадку спірне майно є предметом застави, метою якої є забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором №340-к-ф від 26.12.2007 року, укладеним між відповідачем та ПАТ АБ «Укргазбанк», суд вважає неможливим прийняття згоди відповідача на визнання за позивачкою права власності на 2/3 частини майна, оскільки це стосується інтересів третьої особи. З урахуванням всіх обставин по справі суд вважає, що слід поділити спільне сумісне майно та визнати за позивачкою [PERSON]В право власності на 1/2 частину домоволодіння та земельної ділянки .

Outcome: partial