Jurisdiction: civil
Date: 2009-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] і виділення йому в користування кімнату площею 17,8 кв.м., а відповідачам виділити в користування дві жилі кімнати площею по 12,1 кв.м. Відповідачка [PERSON] заявила зустрічний позов про встановлення факту окремого проживання сторін та припинення ними фактичних шлюбних відносин з березня 1999 року, а також просила визнати за нею право власності на всю спірну квартиру. Позивач посилався на те, що в період зареєстрованого шлюбу сторонами з сімейних коштів був внесений пайовий внесок за спірну кооперативну квартиру, а тому ця квартира повинна належати сторонам на праві спільної сумісної власності з подальшим поділом і встановленням порядку користування. Відповідачка в своєму зустрічному позові посилалась на те, що вона була членом ЖБК «Ромашка-1» і пайовий внесок за спірну квартиру був внесений під час роздільного проживання з позивачем за рахунок ї особистих коштів. В процесі розгляду справи відповідачка уточнила свої зустрічні вимоги і відмовилась від встановлення судом фактів окремого проживання сторін і фактичного припинення шлюбних відносин з березня 1999 року. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, а уточнений зустрічний позов не визнав. Відповідачка первинний позов не визнала, а свої зустрічні вимоги підтримала. Вислухавши сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов [PERSON] задовольнити частково, а зустрічний позов задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як вбачається з свідоцтва (а.с. 5) та пояснень сторін, 27.06.1982 року між позивачем і відповідачкою [PERSON] був зареєстрований шлюб від якого народився син [PERSON] . Згідно позовної заяви (а.с. 240 та пояснень відповідачки, шлюбні відносини сторони припинили з початку 1990 року, а 28.05.1991 року [PERSON] була затверджена членом ЖБК «Ромашка-1». З платіжного доручення (а.с. 27) вбачається, що 25.07.1991 року Промислово - наукова фірма «Укрпчелопром» де на той час працювала відповідачка, перерахувала на рахунок ЖБК «Ромашка-1» як пайовий внесок на кооперативне будівництво 3000 рублів, що також підтвердила свідок [PERSON] . Відповідно пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та паспортних даних відповідача, остання в період 1991-1994рр. займалась роздрібною торгівлею в результаті якого змогла вносити пайові внески для будівництва спірної квартири, що підтверджується повідомленнями (а.с. 18). Сам позивач офіційно відмовився від права власності на спірну квартиру і підтвердив факт того, що він не вкладав ніяких коштів і не надавав матеріальної допомоги своїй колишній дружині [PERSON] в оплаті першого пайового внеску за спірну квартиру. Той факт, що сторони припинили фактичні шлюбні відносини підтверджує і намір позивача розірвати їх шлюб в квітні 1991 року. Жовтневим районним судом м. Києва шлюб не був розірваний лише у зв`язку з тим, що неповнолітній син сторін [PERSON] потребував на той час опіки та виховання з боку обох батьків (а.с. 46-48). Формальна наявність у сторін сім`ї стало підставою для видачі 17.01.1994р. на ім`я відповідачки ордера на право зайняття спірної трьохкімнатної квартири жилою площею 42,41 кв.м. (а.с. 7) Вселившись у встановленому законом порядку в квартиру позивач був прописаний там, але ніяких витрат по її утриманню позивач не здійснював, внаслідок чого утворилась заборгованість яка була нарахована на ім`я відповідачки (а.с. 22) Згідно ч. З ст. 28 КпШС України (в ред.. 1970р.), суд може визнати майно, нажите кожним з подружжя під час роздільного проживання, при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного із них, а відповідно ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини майно, набуте нею за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Відповідно вимог ст. 15 ЗУ «Про власність» та ч. З ст. 384 ЦК України член ЖБК який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, набуває права власності на квартиру. Оцінюючи представлені сторонами докази, суд вважає, що відповідачка, в період окремого проживання з позивачем у шлюбі самостійно виплатила пайовий внесок за спірну квартиру і стала її єдиним власником. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Як вбачається з рішення суду (а.с. 8) 26.04.2008р. шлюб між сторонами був розірваний але позивач залишився проживати в спірній квартирі як колишній член сім`ї. За ч. 5 ст. 145 ЖК України припинення сімейних відносин з членом кооперативу не позбавляє колишніх членів сім`ї права користування займаним жилим приміщенням. Як вбачається з поверхового плану (а.с. 9) спірна квартира складається з трьох ізольованих кімнат площею 17,8 кв.м., 12,1 кв.м. та 12,1 кв.м. Враховуючи те, що між сторонами вже склався порядок користування спірною квартирою і приймаючи до уваги думку сторін, суд вважає необхідним виділити позивачеві в користування жилу кімнату площею 12,1 кв.м. (на плані № 7). а відповідачам виділити в користування жилі кімнати площею 17,8 кв.м. та 12,1 кв.1. (на плані № 2 і № З). Решту приміщень у вигляді кухні, коридору, ванної кімнати, вбиральні та балкона слід залишити в загальному користуванні. В решті позову [PERSON] слід відмовити за необгрунтованістю вимог. Вирішуючи позов таким чином, суд вважає необхідним стягнути з позивача на користь відповідачки [PERSON] понесені нею судові витрати в розмірі (1730 - 30 грн.) = 1700 грн. На підставі викладеного та ч. З ст. 28 КпШС України (в ред. 1970р.), ч. 6 ст. 57 СК України, ч. 5 ст. 145 ЖК України, ч. З ст. 384, ст. 392 ЦК України, ст. 15 ЗУ «Про власність» та

Outcome: partial