Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-15 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до виконавчого комітету Самбірської міської ради, про визнання рішення міської ради протиправним та Державного акту на право приватної власності недійсним. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що їм, на праві спільної часткової власності належить житлова квартира № 2 у двохквартирному житловому будинку по вул. Колійова, 14 в м. Самборі, Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 09.12.1997 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.03.2009 року. Власником іншої житлової квартири № 1 в житловому будинку по вул. Колійова, 14 в м. Самборі є [PERSON]. За цілим житловим будинком по вул. Колійова, 14 закріплена земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 1018 кв. м., що підтверджується планом земельної ділянки. 27 березня 2008 року інспектором з контролю за використанням та охороною земель у Львівській області [PERSON] та участю начальника інспекції ДАБК [PERSON] було проведено обстеження земельної ділянки по вул. Колійова, 14 під час якого встановлено, що згідно рішення виконкому Самбірської міської ради № 250 від 18.05.2000 року [PERSON] було надано у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,0984 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЛВ № 025867 від 09.06.2000 року. Позивачі вважають, що виконавчий комітет Самбірської міської ради при прийнятті рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки, яка призначена для будівництва та обслуговування двох житлових квартир та господарських будівель у житловому будинку по вул. Колійова, 14 повинен був зясувати право всіх осіб на користування та приватизацію даної земельної ділянки: права на приватизацію земельної ділянки як власником житлової квартири № 1 так і їхнє право на приватизацію прибудинкової земельної ділянки, як власників житлової квартири № 2. Проживаючи у квартирі № 2 в житловому будинку № 14 по вул. Колійова в м. Самборі на протязі багатьох років користувались земельною ділянкою, яка знаходиться як під їхньою житловою квартирою, земельною ділянкою необхідною для обслуговування квартири та земельною ділянкою, яка використовується під город. Виконавчий комітет Самбірської міської ради при прийнятті рішення № 250 від 18.05.2000 року земельну ділянку, площею 0,0984 га, частиною якої вони користувались протягом багатьох років і частина якої знаходиться під їхньою житловою квартирою передав у власність [PERSON], виділивши із всієї земельної ділянки 34 м. кв. земельної ділянки у спільне користування співвласників житлового будинку № 12 по вул. Колійова для проходу до господарської будівлі. Згідно ст. 17 ЗК України в редакції 1990 року, який діяв на час прийняття оскаржуваного рішення, передачі у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, проводиться міськими радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель ( присадибна ділянка). Згідно ст. 42 ЗК України в редакції 1990 року, використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих обєктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Будучи належними власниками житлової квартири [ADDRESS], вони також мали право на безоплатну передачу їм земельної ділянки у власність в частці пропорційно розміру їхньої частки у майні цілого житлового будинку. Рішенням виконавчого комітету Самбірської міської ради № 250 від 18.05.2000 року та видачею [PERSON] Державного акту на право приватної власності на землю на земельну ділянку закріплена за цілим житловим будинком площею 0,0984 га їхнє право на користування прибудинковою земельною ділянкою та її безоплатну передачу у власність порушене. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] свій позов підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача виконавчого комітету Самбірської міської ради [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що у 2000 року поступила заява гр. [PERSON] про приватизацію земельної ділянки, яка була розглянута радою та задоволена. Рішення прийнято у відповідності до Закону України «Про місцеве самоврядування» та Земельного Кодексу України, а у позовній заяві позивачі не мотивують чим порушено їхні права. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що у 2000 році видані нам документи на приватизацію землі. В будинку є дві квартири, позивачі казали що земля їм не потрібна і вони відмовляються від неї а письмової угоди не має, з даним позовом не згідний. Під час розгляду справи представник Самбірської міської ради заявив клопотання про залучення у якості третьої особи Держкомзем у м. Самборі Львівської області. Представник Держкомзему [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проти задоволення даного позову не заперечує, оскільки Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЛВ № 025867 від 09.06.2000 року виданий з порушеннями. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази в справі, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. Судом встановлено, що виконкомом Самбірської міської ради прийнято рішення № 250 від 18.05.2000 року про надання у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,0984 га. [PERSON], для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЛВ № 025867 від 09.06.2000 року. Згідно п. 2 ст. 9 п. 7 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України. Відповідно ст. 87 Земельного кодексу України встановлено перелік підстав виникнення спільної часткової власності на земельну ділянку. Жодна з підстав в статті 87 Земельного кодексу України не передбачає такої ситуації, де не береться до уваги думка співвласників земельної ділянки. За таких обставин суд вважає, що п.1.14 рішення Самбірської міської [PERSON] № 250 від 18 травня 2000 року не відповідає вимогам Закону.

Outcome: approved