Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області (далі управління). Позивач прохає визнати незаконним дії відповідача щодо відмови йому в перерахунку та виплаті грошової допомоги до 5 травня як інваліду війни 3 групи та зробити перерахунок щорічної грошової допомоги йому як інваліду війни до 5 травня не нижче семи пенсій за віком згідно з ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551 ХІІ в редакції від 1 січня 2007 року за 2009 рік на суму 3486 грн. Позивач письмово звертався до відповідача з проханням проведення перерахунку вказаної суми допомоги, проте отримав відмову. В судове засідання позивач та представник відповідача не з'явились, про час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, але \~ надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідач управління праці та соціального захисту населення свого представника до суду не направило, подало клопотання про слухання справи у відсутність представника та надало заперечення проти позову, з яких вбачається, що заявлений позов не визнають вказуючи на те, що дійсно управління проводить нарахування та виплату позивачеві щорічної грошової допомоги як інваліду війни третьої групи до 5 травня. Вважають, що їх дії при виплаті вказаної допомоги є цілком законними, оскільки вони проводили нарахування та виплату допомоги в межах бюджетних асигнувань на ці цілі, передбачених положеннями ст. 71 „Про Державний бюджет України на 2009 рік та Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 18 березня 2009 року. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Встановлено, що позивач має статус інваліда війни ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, що підтверджується копією посвідчення серії Б № 236852, виданого безстроково 19 квітня 1996 року (а.с. 8). Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22 жовтня 1993 року № 3551 ХІІ в редакції від 1 січня 2007 року, до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обовязків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами. Пільги для інвалідів війни визначені у Законі України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22 жовтня 1993 року № 3551 ХІІ в редакції від 1 січня 2007 року, за приписами статті 13 якого, інвалідам війни ІІІ групи встановлена щорічна до 5 травня разова грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком. Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у таких розмірах: інвалідам І групи десять мінімальних пенсій за віком; ІІ групи вісім мінімальних пенсій за віком; ІІІ групи сім мінімальних пенсій за віком. У 2009 році відповідачем було здійснено виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня позивачу на підставі статті 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 211 «Про розмір разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертв нацистських переслідувань», якою встановлено, що у 2009 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня інвалідам війни ІІІ групи здійснюється у розмірі 380 грн. Після визнання рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 20-рп/2008 таким, що не відповідають Конституції України положення п. 20 розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» стосовно виплати щорічної разової допомоги, зокрема інвалідам війни, зміни до ч. 5 ст. 13 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у 2009 році не вносилися, дія даної статті зупинена не була. Згідно до положень ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»за основу нарахування даної виплати береться розмір мінімальної пенсії за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Відповідно до положень цієї статті розмір мінімальної пенсії встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до закону. Частина 1 ст. 54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» передбачає, що в 2009 році прожитковий мінімум не одну особу для тих, хто відноситься до основних соціальних демографічних груп населення, встановлений у розмірах, що діяли у грудні 2008 року. Згідно ст. 58 «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року затверджено на 2008 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 жовтня 498 грн. Виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру щорічної грошової допомоги до 5 травня застосуванню підлягають застосуванню ч. 5 с. 13 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а не постанова Кабінету Міністрів України, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав. Крім того, відповідно до 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна особа має право мирно володіти майном ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути позбавлений права власності та право власності є непорушним. Крім того, суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що він не є неналежним відповідачем по справі як безпідставні, не відповідають вимогам закону. Крім того, представник відповідача у судовому засіданні вказав, що саме управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної держаної адміністрації Харківської області проводили нарахування та виплату позивачеві одноразову грошову допомогу до 5 травня. Вимоги позивача про стягнення з управління праці та соціального захисту населення Барвінківської райнної державної адміністрації Харківської області недоотриманих сум одноразової щорічної допомоги на оздоровлення у конкретно визначеній грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки такі виплати не були йому нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування недоотриманих сум одноразової щорічної допомоги на оздоровлення замість органу, якому надані такі повноваження. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial