Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-19 00:00:00

У липні 2009 року [PERSON] звернулася в суд до ДП «Український вантажний комплекс» з позовною заявою, в якій зазначала, що при звільненні її з 31.08.2009 року відповідач не виплатив їй заборгованість по заробітній платі та не провів остаточний розрахунок. Посилаючись на грубе порушення своїх трудових прав позивач просила стягнути з ДП «Український вантажний комплекс» 30260,84 грн. нарахованої однак не виплаченої при звільненні заробітної плати та 15000 грн. моральної шкоди. В зв`язку з тим, що з вини ДП «Український вантажний комплекс» їй при звільненні не були виплачені належні гроші в строки передбачені трудовим законодавством, вона також просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки заробітної плати та в зв`язку з цим і моральну шкоду у розмірі 15000 грн.. Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити. У судовому засідання позивач уточнила позов та просила суд стягнути на її користь невиплачену відповідачем заробітну плату за період з лютого по серпень 2009 року включно у сумі 47529 грн.84 коп. на підставах викладених у позові. Представник відповідача в суд не з`явився повторно, був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, написав заяву про перенесення дати судового засідання по причині звільнення генерального директора підприємства . Суд, вважає цю причину не поважною і тому постановляє рішення за відсутності представника відповідача і з згоди позивача ухвалює заочне рішення., що відповідає нормам ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши докази по справі суд встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що наказом №10-к від 22.07.2008 року позивач була прийнята на роботу начальником відділу бухгалтерського обліку і звітності головного бухгалтера на умовах укладеного контракту. 29.04.2009 року позивач надала відповідачу заяву про звільнення за власним бажанням у зв`язку з переїздом у іншу місцевість, однак її було звільнено тільки 30.08.2009 року з посади за власним бажанням за ст. 38 КЗоТ України та 30.08.2009 року вона одержала трудову книжку. На час написання заяви про звільнення підприємство мало перед нею заборгованість по заробітній платі у розмірі 30260,84 грн. за період з лютого по травень 2009 року відповідно до довідки №89 від 15.06.2009 року, а до звільнення, тобто 30.08.2009 року заборгованість збільшилася ще на 3 місяці: червень, липень та серпень 2009 року на 17269 грн. (5753 грн.х3міс.), а разом це становить 47529 грн. 84 коп. (30260,84+17269). Належної суми позивач при звільненні не отримав до теперішнього часу, що є порушенням вимог ст. 116 КЗпП України. У відповідності до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, організації, установи, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений законом термін виплатити не оспорюванні суми. Суд вважає, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або наступного дня після звільнення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої нормами ст. 117 КЗпП України, а саме стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тому суд стягує з відповідача за три місяця до її звільнення 17269 грн. (5753 грн.х 3міс ), де 5753 грн. її зарплатня. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави 475 грн. 30 коп. судового збору та витрати на ІТЗ в розмірі 120 грн.

Outcome: partial