Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-24 00:00:00

В Малиновський районний суд м. Одеси звернулась [PERSON] з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності на частину домоволодіння. В обґрунтуванні заявлених вимог вона зазначила, що є спадкоємицею за законом після смерті свого чоловіка [PERSON], який помер 26.09.1991 року. Відповідно, позивачка просила суд визнати за нею право власності на 1/3 частину домоволодіння № 4 по вул. М.Вороного (колишня вул.Урицького) у м. Одесі, яка відкрилась після смерті [PERSON]. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причин своєї неявки суду не повідомив, клопотань щодо розгляду справи у його відсутності або про відкладення судового засідання не подавав. Заперечень на позов не надходило. Суд, у звязку з неявкою представника відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди представника позивача, ухвалює заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні згідно з договором дарування від 3 травня 1956 року, який був посвідчений державним нотаріусом Пятої Одеської нотаріальної контори, та був зареєстрований у реєстрі за № 3940, [PERSON] належить 1/3 частина домоволодіння № 4 по вул. М.Вороного (колишня вул.Урицького) у м. Одесі. 26 вересня 1991 року [PERSON] помер. Визначаючи норми матеріального права, що підлягають застосуванню та надаючи правову кваліфікацію фактично існуючим між сторонами по справі правовідносинам суд виходить з п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно з яким він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно з п. 5 Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, пояснень представника позивачки, спадкове майно було прийнято позивачкою, тому підлягає застосуванню закон, що був чинний на момент відкриття спадщини ЦК УРСР. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно зі ст.548 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Інші особи своїх прав на спадщину немає, позивачка належить до першої черги спадкоємців за законом згідно зі ст. 529 ЦК УРСР. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, мешкали разом за адресою: м. Одеса, вул. М.Вороного (колишня вул.Урицького), буд. 4, де вони були зареєстровані в установленому законом порядку. Після смерті [PERSON] позивачка фактично прийняла спадщину в порядку передбаченому ст. 549 ЦК УРСР, продовжувала мешкати в зазначеному домоволодінні, проте свої права на нього не оформила. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст.317 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. При цьому згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов [PERSON] в повному обсязі. Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні

Outcome: approved