Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання договору дарування житлового будинку притворною угодою та визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку і просила: - визнати , що договір дарування житлового будинку [ADDRESS] є притворною угодою, укладеною з метою приховати укладений в дійсності договір купівлі-продажу; - визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого [ADDRESS] На підтвердження своїх позовних вимог позивачка вказала наступне: 21.01.1995 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON], про що в Безм»ятежненській сільській раді було зроблено актовий запис № 1. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] народження та [PERSON] [INFO] народження. 23.11.2005 року шлюб між ними було розірвано. 28.03.2002року вони з відповідачем спільно за загальні кошти купили житловий будинок, розташований в [ADDRESS] за еквівалент 2300,00 доларів США в [PERSON] З кінця 2005 року, після розірвання шлюбу відповідач [PERSON]. став виганяти позивачку з дітьми зі спірного житлового будинку, її прав на частину житлового будинку не визнавав, пояснюючи тим, що він є єдиним хазяїном , тому що будинок йому подарований. Ніяких документів на житловий будинок в домі відповідач не зберігав, всі вони знаходились у його батьків в с.Безм»ятежне Шевченківського району Харківської області. Звернувшись в квітні 2008 року до Ізюмського МБТІ за довідкою про приналежність та вартість спірного житлового будинку з метою його подальшого розділу, вона остаточно дізналась про те, що будинок належить відповідачу за договором дарування, посвідченим Ізюмським приватним нотаріусом 28.03.2002 року, р.№ 1679. Позивачка вважала, що договір дарування є притворною угодою, укладеною сторонами з метою приховати договір купівлі-продажу спірного житлового будинку, тому що її чоловік розраховувався грошима за придбаний будинок, що передбачено договором купівлі-продажу, а не дарування. Враховуючи те, що будинок купувався в період зареєстрованого шлюбу, за спільні кошти, то він є загальним спільним майном подружжя, та повинен бути розділений в рівних частинах між чоловіком та дружиною. На підставі викладеного вважала, що позов підлягає задоволенню. Відповідач [PERSON]. в судовому засідання позовні вимоги визнав в повному обсязі. Третя особа [PERSON]. пояснила, що вона після смерті чоловіка [PERSON] в 2002 році вирішила продати приналежній їй житловий будинок, розташований [ADDRESS], тому що осталась проживати одна, важко було опікуватись будинком, робити поточні ремонти, займатися садом та городом. Вона дала оголошення про продаж будинку. В березні 2002 року до неї приїхали подружжя [PERSON] зі своїми батьками, подивились будинок, надвірні будівлі та домовились купити у неї будинок за еквівалент 2300 доларів США. 28.03.2002 року оформляти договір купівлі-продаж приїхав лише відповідач [PERSON]., позивачки при цьому не було. Угоду укладали у приватного нотаріуса [PERSON] до нотаріального посвідчення угоди [PERSON]. заплатив їй 2300 доларів США та запропонував їй укласти договір дарування, а не договір купівлі-продажу, що нібито в такому разі йому менші нести витрати пов»язані з переоформленням, на що вона погодилась. Згідно укладеного договору дарування всі витрати по переоформленню будинку брав на себе обдарований , відповідач [PERSON]. Вислухавши пояснення сторін, свідчення свідків. Вивчивши матеріали справи, документи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. До таких висновків суд приходить з наступних підстав: Згідно свідоцтва про реєстрацію шлюбу позивачка [PERSON] 21.01.1995 року уклала шлюб з відповідачем [PERSON]., про що в Безм»ятежненській сільській раді було зроблено актовий запис № 1. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] народження та [PERSON] [INFO] народження. 23.11.2005 року шлюб між ними було розірвано. Сторони не оспорюють той факт, що спірний житловий будинок був придбаний за еквівалент 2300 доларів США у продавця [PERSON] Однак при укладенні угоди сторонами була прихована інша угода, яку вони в дійсності уклали, а саме- договір купівлі-продажу. При цьому сторони і третя особа підтвердили, що продавець повністю виконав умови угоди - передав належний житловий будинок і отримав в повному обсязі його вартість в грошовому еквіваленті, також умови угоди купівлі-продажу виконав і покупець -прийняв житловий будинок та сплатив його вартість. Таким чином, не має підстав говорити про недійсність договору у повному обсязі , оскільки сторони повністю виконали умови угоди купівлі-продажу і жодна зі сторін не вимагає скасування цієї угоди. Частина 2 ст. 235 ЦК України та п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» № 3 від 28 квітня 1978 року передбачає, що якщо буде встановлено, що угода була зроблена сторонами для прикриття іншої угоди, яку вони дійсно уклали, відносини сторін регулюються правилами по угоді, що сторони дійсно уклали. Таким чином, між сторонами фактично був укладений не договір дарування , а договір купівлі-продажу спірного житлового будинку, тому відносини позивачки з відповідачем повинні регулюватися нормами по угоді купівлі-продажу спірного будинку. Враховуючи те, що спірний житловий будинок набутий за час шлюбу між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON]., то він згідно вимог ст. 60 Сімейного Кодексу України є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності зі ст. 70 Сімейного Кодексу України у випадку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними чи шлюбним контрактом. Таким чином, позивачка [PERSON] як дружина має право на Ѕ частину спільно придбаного з відповідачем спірного житлового будинку. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є рідною тіткою позивачки [PERSON] Її племінниця з сім»єю мешкала в с. Безмятєжне Шевченківського району Харківської області, дуже хотіли купити житловий будинок в м.Ізюмі, та просили її допомогти з пошуками будинку. Поруч з нею [ADDRESS] продавала будинок в 2002 році [PERSON]. Вона повідомила про це сім»ю [PERSON], в березні 2002 року подружжя [PERSON] разом зі своїми батьками приїхали в м.Ізюм , подивились будинок. Потім їй сказали, що будинок їм сподобався, про вартість його з продавцем вони домовились, казали що скоро приїдуть оформляти купівлю -продаж житлового будинку. Зі слів племінниці знає , що будинок купили за 2300 доларів США. Обговорюючи питання про поновлення строку для звернення до суду , суд вважає за необхідне поновити пропущений строк, так як він пропущений з поважних причин. Достовірно про укладений договір дарування [PERSON] дізналась тільки в квітні 2008 року, після отримання в Ізюмському БТІ довідки про належність та вартість житлового будинку, до цього вона не мала на руках ніяких документів. Відповідач їй не говорив про укладення договору дарування замість договору купівлі-продажу. Враховуючи викладене і

Outcome: approved