Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (далі по тексту ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві) та Відділення Державного казначейства у Дніпровському районі м. Києва з вимогою зобов'язати відповідачів відшкодувати грішми збитки через упущену вигоду в розмірі 7554,02 грн. та моральну шкоду в розмірі 13325,18 грн., а всього на загальну суму 20879,20 грн. станом на 31.08.2005 року та за наступний період у розмірі, згідно з наведеними позивачем розрахунками, а також судові витрати (а.с.2-9, т.1). Вимоги мотивує тим, що він є учасником Великої Вітчизняної війни, пенсіонер та стягувачем у виконавчому провадженні за виконавчим листом Дніпровського районного суду м. Києва від 14.01.2004 р. № 2-97, яким боржника зобов»язано до 11.03.2004 р. провести роботи по ремонту в його квартирі рушникосушарки. 26.02.2004 р. начальником ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві [PERSON] та державним виконавцем [PERSON] дане провадження було закінчено. Не погодившись з цим, 05.03.2004 р. він подав скаргу на неправомірні дії та рішення зазначених службових осіб. Рішенням Дніпровського райсуду м. Києва від 23.12.2004 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.04.2005 р, дії суб»єктів оскарження по закінченню виконавчого провадження визнано неправомірними, а постанову про закінчення виконавчого провадження від 26.02.2004 р. незаконною. Виконавче провадження було відновлено постановою від 01.06.2005 р. і до сьогодні не закінчено. У зв»язку з викладеним, діями названих службових осіб йому завдано відчутних збитків та моральної шкоди, оскільки працівники відповідача ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві протягом тривалого часу не визнавали правомірність його скарги та рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23.12.2004 р., систематично протидіяли правильному та швидкому розгляду його скарги, затягували розгляд справи, в зв»язку з чим її було розглянуто лише майже за 10 місяців. Крім того, працівники ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві систематично порушували його права, як стягувача, так як неодноразово відмовляли в ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження, отриманні копій документів, в подачі та реєстрації заяви та клопотання. Нехтування ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві законами України спричинило тривале порушення його конституційних, цивільних прав, як споживача, стягувача, заявника скарги, як людини і громадянина. Строк виконання виконавчого листа від 14.01.04 р. № 2-97 визначений 11.03.2004 р. було зірвано з вини відповідача, у результаті чого йому завдано збитків, а саме він не отримав доходів, які міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його права не були порушені. Зокрема, для відновлення виконавчого провадження та в подальшому йому і його представнику довелось докласти чимало зусиль та витрачати час на підготовку та оформлення скарги, заперечень на апеляційну скаргу [PERSON], на участь в судових засіданнях, ознайомлення з матеріалами справи, оформлення та подання заяв, клопотань, зауважень на протоколи судових засідань на що загалом було витрачено 122 дні. Його доходи за контрактом по розповсюдженню препаратів оздоровчої дії за період 04.04.2005 р. - 18.05.2005 р. становили 355,57 дол. США, в цьому йому постійно допомагає його представник [PERSON], який є фахівцем в галузі дії біологічно активних речовин рослин на організм людини. Отже, його доходи за 45 днів складали в сумі 1795,63 грн. Проте у зазначений період на процесуальні дії він та його представник витратили 16 днів, в зв»язку з чим його упущена вигода (збитки) за контрактом по розповсюдженню препаратів становить 7554,09 грн. Починаючи з 12.03.2004 р. і по даний час внаслідок неправомірних дій працівників ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві йому щодня завдається відчутної, болісної моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, приниженні честі, гідності, втраті нормальних життєвих зв»язків, що постійно вимагає значних додаткових зусиль для організації життя. Необхідність постійного перебування протягом тривалого часу у конфліктогенному середовищі численних суперечок при здійсненні виконавчих дій та у судових засіданнях негативно вплинула на його нервову систему, істотно дезорганізувала його виробничі стосунки, побут та відпочинок. В подальшому позивачем подавались заяви про збільшення розміру заявлених вимог з наведеними розрахунками (а.с.140-143, 196-197, т. 1). В заяві від 03.10.2005 р. додатково зазначено, що 27.07.2005 р. начальник Київського міського управління юстиції Сокуренко Д.М. визнав наявність фактів упередженості та\\або заінтересованості в результаті виконання рішення за виконавчим листом від 14.01.2004 р. з боку начальника ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві [PERSON] і наказав передати зазначене провадження до ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві. Від часу остаточного скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, а саме 20.04.2005 р. відповідач не здійснив жодної примусової виконавчої дії. Роботи по ремонту рушникосушарки станом на 20.09.2005 р. не виконані, що підтверджено ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві. За клопотанням представника позивача ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 червня 2006 року до участі у справі було залучено у якості співвідповідача Міністерство юстиції України (а.с.271 т. 2). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2006 року провадження у даній цивільній справі за позовом [PERSON] в частині заявлених позовних вимог до ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві було закрито та за клопотанням представника позивача залучено до участі в справі в якості співвідповідача Державну виконавчу службу у Дніпровському районі м. Києва та Державне казначейство України, на підставі ст. 33 та п.7 ч.1 ст. 205 ЦПК України (а.с.4-5 т. 3). Позивачем та його представником 12.07.06 р. подано заяву про часткові зміни підстав, предмету позову та розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд: зобов'язати Міністерство юстиції України, ДВС у Дніпровському районі м. Києва, Державне казначейство України, відділення Держказначейства у Дніпровському районі м. Києва відшкодувати позивачу з розрахунку станом на 13.07.2006 р. матеріальні збитки в розмірі 25523,74 грн. та моральну шкоду в сумі 26932,66 грн., всього суму 52456,40 грн.; зобов'язати відповідачів відшкодувати моральну шкоду за наступний період у розмірі, згідно з наведеними розрахунками; визнати в установленому порядку незаконними та скасувати наказ Мін'юсту України від 19.08.2005 р. № 1482/к «Про ліквідацію відділів державної виконавчої служби територіальних управлінь юстиції», наказ начальника Київського міського управління юстиції від 29.08.2005 р. № 125/02 «Про ліквідацію відділів державної виконавчої служби органів системи юстиції міста Києва» (а.с.22-25 т.3). За поданою заявою про часткові зміни підстав позову та розміру позовних вимог від 09.10.2006 р. позивач просив суд стягнути з відповідачів додаткову моральну шкоду за період з 13.07.2006 р. по 09.10.2006 р. в сумі 3026 грн. (34 грн. х 89 днів), загальний розмір моральної шкоди з урахуванням раніше заявлених вимог в цій частині складає: 29958,66 грн. = 26932,66 грн. (т.3 а.с.24-25) + 3026 грн. (а.с.116 т.3). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.11.2006 року закрито провадження у даній справі за позовом [PERSON] в частині заявлених позовних вимог до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві та за клопотанням позивача залучено у якості співвідповідачів Міністерство юстиції України, Київське міське управління юстиції, Державну виконавчу службу у Дніпровському районі м. Києва, Державне казначейство України та Управління державного казначейства у м.Києві на підставі ст. 33 та п.7 ч.1 ст.205 ЦПК України (а.с.5 т.4). [PERSON] 25.11.2005 р. звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві та відділення Держказначейства у Дніпровському районі м. Києва в якому просить зобов»язати відповідачів відшкодувати завдані йому збитки через упущену вигоду в розмірі 1000 грн. та моральну шкоду в сумі 4100 грн. станом на 31.10.2005 р., а також відшкодувати збитки та моральну шкоду за наступний період у розмірі з наведеними розрахунками (а.с. 7-16 т. 4). Заяву мотивує тим, що 27.02.2004 р. до нього звернувся його батько [PERSON] з проханням допомогти відновити порушені права останнього, як споживача тепла від роботи рушникосушарки та як стягувача за виконавчим листом Дніпровського районного суду м. Києва № 2-97. Він допоміг батьку підготувати скаргу від 05.03.2004 р. на неправомірні діяння та рішення працівників відділу виконавчої служби та, як представник заявника, брав участь в численних судових засіданнях, а в подальшому представляв інтереси [PERSON] у ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві. В зв»язку з цим він витрачав час на судові засідання, на ознайомлення з матеріалами справи, на проїзд, написання заяв, клопотань та інших документів. Враховуючи, що середня місячна зарплата по м. Києву за 2004-2005 р.р. склала понад 1000 грн., вважає, що його реальна упущена вигода (матеріальні збитки), викликані неправомірними діяннями відповідача, становлять 1000 грн. Починаючи з 12.03.2004 р. по даний час діями працівників ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві йому кожного дня завдається відчутної, болісної моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, приниженні честі, гідності, втраті нормальних життєвих зв»язків. Ці душевні страждання пов»язані з протиправною поведінкою щодо його батька [PERSON], а також з постійним перебуванням протягом тривалого часу у конфліктогенному середовищі численних суперечок при здійсненні виконавчих дій, у судових засіданнях, що негативно вплинуло на його нервову систему, істотно дезорганізувало його виробничі стосунки, побут та відпочинок. Внаслідок душевних страждань та конфліктів він почав частіше хворіти, звертався до лікарів, постійно відчуває хронічну перевтому, через судові засідання був позбавлений можливості пройти повний курс лікування у санаторії; для відновлення здоров»я змушений був купувати препарати. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.11.2006 р. вищевказані позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] було об'єднано в одне провадження (а.с. 6 т. 4). В подальшому в ході розгляду справи [PERSON] 07.11.2006 р. подав заяву про часткові зміни підстав, предмету позову та розміру позовних вимог, відповідно якої просив суд: зобов'язати відповідачів - Міністерство юстиції України, Київське міське управління юстиції, Державну виконавчу службу у Дніпровському районі м. Києва, Відділення державного казначейства у Дніпровському районі міста Києва, Державне казначейство України та Управління державного казначейства у м. Києві відшкодувати матеріальні збитки у сумі 4774,11 грн. та моральну шкоду станом на 07.11.2006 р. в сумі 20249,86 грн., а всього 25023,97 грн.; зобов»язати відповідачів відшкодувати моральну шкоду за наступний період з розрахунку 20,56 грн. за 1 добу та покласти на відповідачів судові витрати (а.с.23-27 т. 4). За ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.12.2006 року закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до ДВС у Дніпровському районі м. Києва, Міністерства юстиції України, Київського міського управління юстиції, Державного казначейства України, Головного управління державного казначейства України в м. Києві про стягнення матеріальної та моральної шкоди в частині заявлених позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 19.08.2005 року № 1482/к «Про ліквідацію відділів державної виконавчої служби територіальних управлінь юстиції» та наказу начальника Київського міського управління юстиції від 29.08.2005 р. № 125/02 «Про ліквідацію відділів державної виконавчої служби органів системи юстиції міста Києва» на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України (а.с. 28-30 т. 5). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.03.2010 р. також було виключено із числа відповідачів відділення Державного казначейства у Дніпровському районі м. Києва, оскільки у зв»язку із реорганізацією відділень Державного казначейства у районах м. Києва їхнім правонаступником є Головне управління Державного казначейства України у м. Києві (а.с. 140-146 т. 3). Позивачами 20.04.2007 р. подано до суду заяву про часткові зміни підстав, предметів позову та розмірів позовних вимог, в якій розмір заявлених вимог в частині моральної шкоди збільшили, просили суд стягнути з відповідачів на користь [PERSON] 36520,66 грн. (ціна позову до 62044,40 грн.) та на користь [PERSON] 23621,70 грн. (ціна позову - до 28395,81 грн.) (а.с. 218-221 т. 5). 31 травня 2007 року позивачами [PERSON] та [PERSON] подано до суду заяву про часткові зміни підстав, предметів позову та розміру позовних вимог, в якій, окрім вищевказаних відповідачів, зазначили також співвідповідачами по справі [PERSON], [PERSON] і [PERSON] та просили суд врахувати визначені в заяві винні діяння залучених співвідповідачів, врахувати збільшення внаслідок цих діянь розмірів завданої ним моральної шкоди, а саме: [PERSON] - до 37914,66 грн. (ціна позову до 63438,40 грн.), [PERSON] - до 24464,66 грн. (ціна позову - до 29238,77 грн.), перерозподілити між раніше визначеними відповідачами і названими особами грошові вимоги, пред'явлені у попередніх заявах залежно від ступеня вини кожної особи (а.с. 286-288 т. 5). В заяві зазначається, що [PERSON] ігнорував вимоги суду про особисту явку в судові засідання в період 07.04.2004 р. - 23.12.2004 р., самовільно направляв у судові засідання співробітника ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві [PERSON] без довіреності. [PERSON] самовільно без довіреності з»явилась у судове засідання 01.12.2005 р. та вводила суд в оману щодо дійсних обставин справи. [PERSON] всупереч ухвалам суду не надавала суду ні оригіналів, ні належно оформлених копій наказів Мін»юсту, наказу КМУЮ та наказів ГУЮ у м. Києві щодо реформування органів юстиції, в зв»язку з чим з 13.07.2006 р. по 25.01.2007 р. вони були позбавлені можливості подати адміністративний позов про визнання незаконними наказів Мін»юсту та КМУЮ про ліквідацію ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві. Діями вказаних відповідачів ним завдано матеріальної та моральної шкоди. Спільна заява про збільшення розміру позовних вимог подана позивачами суду 19.06.2007 р. в якій [PERSON] та [PERSON] просили суд: врахувати ціну позову на користь [PERSON] - до 380630,40 грн., у т.ч. матеріальних збитків - до 153142,44 грн. і моральної шкоди - до 227487,96 грн. та на користь [PERSON] - до 175432,62 грн., у т.ч. матеріальних збитків - до 28644,66 грн. і моральної шкоди - до 146787,96 грн.; визначити відповідальність осіб, які спільно завданої шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини (а.с.19-23 т.6). В ході розгляду справи позивачами подавалась заява зі зміненими позовними вимогами, в якій додатково відповідачами зазначались також ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві, прокуратура Дніпровського району м. Києва та Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва. Ухвалами Дніпровського районного суду м. Києва від 05.02.2008 р. та від 27.02.2008 р. у прийнятті даної заяви було відмовлено з підстав, викладених в ухвалах (а.с. 277, 278, 332-334, т. 6). В судовому засіданні позивачі подані ними позови та обставини, викладені в них, підтримали. Представники відповідача Міністерства юстиції України та Головного управління юстиції у м. Києві в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовів з підстав, викладених в письмових запереченнях, вказавши, що Міністерство юстиції та ГУЮ у м. Києві прав позивачів не порушувало, протиправної поведінки з боку вказаних юридичних осіб не вбачається, а тому відсутній причинний зв»язок між шкодою та протиправною поведінкою, що є обов»язковою підставою для відповідальності за завдання моральної шкоди. Представники відповідача Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували; суду також надані письмові поясненнях, в яких зазначено, що наказом Міністерства юстиції України від 19.08.2005 р. № 1482\\к відділи державної виконавчої служби ліквідовано, новостворені органи Державної виконавчої служби не є правонаступниками зазначених ліквідованих відділів, в зв»язку з чим ДВС у Дніпровському районі м. Києва не може бути відповідачем у справі. Представники відповідача Головного управління Державного казначейства України у м. Києві в судовому засіданні заперечували проти заявлених позовних вимог до даної юридичної особи, суду також надані письмові заперечення, в яких зазначено, що принцип цільового використання бюджетних коштів затверджений Бюджетним кодексом України, заподіяна шкода повинна відшкодовуватись в загальному порядку, передбаченому ст. ст. 1166, 1172 ЦК України, тобто за рахунок коштів тієї юридичної особи, діями працівників якої було завдано шкоду під час виконання ними своїх службових обов»язків. Законом України про Державний бюджет України не передбачено загальнодержавних видатків на відшкодування такої шкоди, тому дана шкода повинна стягуватись з рахунків тієї бюджетної організації, яка завдала шкоду, оскільки всі бюджетні організації фінансуються з державного бюджету і кошти на їхніх рахунках є саме державними. Представник відповідача Державного казначейства України в судовому засіданні проти задоволення позову щодо Державного казначейства України заперечувала, пояснила, що Державне казначейство України є окремою юридичною особою, тому самостійно несе відповідальність за своїми зобов»язаннями та ніяких порушень у даному випадку відносно позивача не допускало; будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, їх розмір та цільове спрямування визначаються виключно законом про державний бюджет України, яким не передбачено видатків на відшкодування шкоди, завданої державним виконавцем. Представники відповідача [PERSON], який також є третьою особою у справі, в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на безпідставність вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, пояснила, що вона за довіреністю представляла інтереси Міністерства юстиції України та Головного управління юстиції у м. Києві. Всі перелічені у справі накази, які стосуються ліквідації та утворення нових органів, в матеріалах справи наявні і надані саме нею, починаючи з 13.07.2006 р., та були прийняті судом. За оригіналами наказів Мін»юста потрібно було звертатися не до представника, а до Міністерства юстиції. Заявлені до неї вимоги є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать розписки про вручення ним судових повісток, при причини неявки суд не повідомили. В судовому засіданні був допитаний в якості свідка позивач [PERSON], який пояснив, що він попросив сина [PERSON] надати йому допомогу в зверненні до суду з приводу складеного акту державним виконавцем про закінчення робіт по заміні рушникосушарки. Син науковий працівник, біолог, захистив кандидатську медичних наук, юридичної освіти не має, закінчив курси, змушений вивчати непотрібні йому речі юриспруденції, через це дуже завантажений, відволікається від своєї роботи, нервується, переживає, що призводить до душевної депресії, почало підводити здоров»я. [PERSON] добровільно 27.02.2004 р. погодився представляти його інтереси, з ним уклав два договори, по яких сплачував кошти. Він (свідок) деякий час розповсюджував бади, в цьому допомагав йому син, доходи від цього були непостійними, періодичними і залежали від кількості розповсюджених бадів, зараз через брак часу цим не займається. Намагався знайти собі представника, проте юридичні послуги дуже дорогі, інколи ходили на консультацію в мерію. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] засвідчили, що позивачі через дії виконавчої служби дуже нервуюються, переживають, приймають все близько до серця, знаходяться в стані депресії, страждають, хвилюються. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], його представника [PERSON], позивача [PERSON], представників відповідачів Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції у м. Києві, ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві, Державного казначейства України, Головного управління Державного казначейства України у м. Києві, [PERSON], який також є третьою особою у справі, відповідача [PERSON], свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.12.2003 р., постановленим у справі № 2-97\\03 за позовом [PERSON] до Державного комунального управління житлового господарства Дніпровського району м. Києва, третя особа Головне Київське міське управління у справах захисту прав споживачів, Акціонерна енергопостачальна компанія «Київенерго», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зобов»язано Державне комунальне управління житлового господарства Дніпровського району м. Києва провести роботи по ремонту рушникосушарки в квартирі [ADDRESS] на протязі двох місяців з моменту вступу рішення в законну силу та стягнуто з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1000 грн. і на користь держави державне мито в сумі 8,50 грн. (а.с. 149, 150 т. 1). На виконання даного рішення Дніпровським районним судом м. Києва 14 січня 2004 р. виданий виконавчий лист № 2-97\\2003 про зобов»язання Державне комунальне управління житлового господарства Дніпровського району м. Києва провести роботи по ремонту рушникосушарки в квартирі [ADDRESS] на протязі двох місяців з моменту вступу рішення в законну силу. У виконавчому листі зазначена дата набрання рішенням чинності 12.01.2004 р. (а.с. 11 т. 1). Державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві [PERSON] 26.02.2004 р. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження по виконанню вищевказаного рішення суду, яка затверджена начальником ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві [PERSON] В постанові зазначено, що згідно акту проведених робіт КП по УЖГ від 09.02.2004 р. стару рошнокосушарку замінено на нову (а.с. 12 т. 1). Позивачем [PERSON] та його представником [PERSON] на дії начальника ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві [PERSON] та державного виконавця [PERSON] щодо закінчення виконавчого провадження та винесення постанови про закінчення виконавчого провадження до Дніпровського районного суду м. Києва була подана скарга, за результатами розгляду якої 23.12.2004 року постановлене рішення (справа № 2-1188\\2004 р.). Даним рішенням скаргу позивачів задоволено, визнано дії суб»єктів оскарження начальника ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві [PERSON] та державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві [PERSON] по закінченню виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-97 від 14.01.2004 р. неправомірними, а постанову № 233\\7 про закінчення виконавчого провадження від 26.02.2004 р. - незаконною; скасовано постанову № 233\\7 про закінчення виконавчого провадження від 26.02.2004 р. та відновлено виконавче провадження за виконавчим листом № 2-97 від 14.01.2004 р. (а.с. 17-19 т. 1). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.04.2005 р. зазначене рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23.12.2004 р. залишене без змін (а.с. 20 т. 1). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постановою державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві від 01.06.2005 р. виконавче провадження було відновлено та в подальшому знаходилось на виконанні у відділі ДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві (а.с. 21 т. 1, а.с. 163-217 т. 3). На підставі поданої начальником ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві [PERSON] заяви про самовідвід по здійсненню вищевказаного виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа від 14.01.2004 р. Дніпровського районного суду м. Києва начальником Київського міського управління юстиції прийнятий наказ від 27.07.2005 р. № 110\\02 про задоволення самовідводу та передачу виконавчого провадження для організації подальшого виконання до ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві (а.с. 207, 208 т. 3). Відповідно до Закону України «Про внесення змін до законів України «Про державну службу» та «Про виконавче провадження» від 23.06.2005 р. № 2716-1V та згідно наказу Міністерства юстиції України № 1482\\к від 19.08.2005 р. «Про ліквідацію відділів державної виконавчої служби територіальних управлінь юстиції», наказом начальника Київського міського управління юстиції "Про ліквідацію відділів державної виконавчої служби органів системи юстиції м. Києва" від 29.08.2005 року № 125\\02 відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві було ліквідовано з 01.11.2005 р., тому провадження у даній справі за позовом [PERSON] в частині заявлених вимог до ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.07.2006 р. було закрите (а.с. 4, 5 т. 3). Суд вважає, що в зв»язку з невиконанням рішення суду моральна шкода позивачу [PERSON] була заподіяна відділом ДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві, який було ліквідовано без правонаступництва. Згідно ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частина 2 ст. 22 та частина 2 ст. 23 ЦК України визначають, що слід розуміти збитками та у чому полягає моральна шкода. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини душевних страждань, ступеня вини особи, що завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Про визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При цьому судом також беруться до уваги норми ст. ст. 1173, 1174 ЦК України. Згідно ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Судом також враховуються положення постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду. З огляду на п. 5 постанови вказаного вище Пленуму ВСУ та ст. 1167 ЦК, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності такої шкоди, як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага, неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди, причинного зв'язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою та вини заподіювача шкоди. Тож сам факт протиправної поведінки посадових осіб ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві, встановлений вищезазначеним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.12.2004 р., вказує на наявність моральної шкоди заподіяної позивачу [PERSON] Суд, з'ясувавши, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, за яких обставин вони заподіянні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, дійшов висновку про законність таких вимог позивача [PERSON] Моральна шкода, заподіяна [PERSON] полягає у тому, що у зв'язку із протиправною діяльністю державного виконавця при виконанні рішення суду в якому позивач [PERSON] є стягувачем, останній мав переживання, душевні страждання. Крім того, позивач [PERSON] змушений звертатися за захистом своїх прав та інтересів до суду, що також тягло за собою моральні затрати. Протиправна діяльність ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві призвела до змін в організації його життя, оскільки позивач [PERSON] був вимушений постійно витрачати свій час на звернення та явку до суду, що негативно впливало на його самопочуття, вимагало від нього додаткових зусиль для відновлення морального стану. Таким чином, все це позначилось на укладі життя позивача [PERSON] Порушення законних прав останнього та зміна режиму його життя має між собою причинний зв'язок. Однак, з огляду на обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем, є завищеним. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. Позивачем [PERSON] не доведений визначений ним розмір відшкодування моральних втрат. Враховуючи усі обставини та наявні докази, а саме обґрунтовані пояснення позивача [PERSON], його представника [PERSON], допитаних в судовому засіданні свідків, беручи до уваги ступінь вини ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві у невиконанні рішення суду про зобов»язання ДК УЖГ Дніпровського району м. Києва провести роботи по ремонту рушникосушарки у квартирі позивача [PERSON], характер та тривалість страждань [PERSON], понесених ним у зв»язку з витрачанням зусиль та часу при зверненні до ДВС та суду, суд вважає, що у даному випадку 5000 грн. може бути відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану моральну шкоду. То ж вимоги у цій частині позову підлягають задоволенню частково. Крім того, як зазначається у Рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2001 року у справі «Перна проти Італії», в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі. Разом з тим, з огляду на з'ясовані обставини та положення ст. ст. 22, 1166 та інших статей ЦК України, а також постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року N 6, заявлені вимоги [PERSON] в частині відшкодування матеріальних збитків є необґрунтованими, в зв»язку з чим задоволенню не підлягають. Суду не доведено заподіяння позивачам шкоди відповідачами, вказаними в позовних заявах, в тому числі фізичними особами [PERSON] та [PERSON], останні були посадовими особами ліквідованого ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві. Не доведено також суду заподіяння позивачам шкоди з боку відповідача [PERSON], яка брала участь в судових засіданнях, як представник Міністерства юстиції України та Головного управління юстиції у м. Києві, до того ж перерви під час розгляду справи, серед іншого, також оголошувались з підстав виклику судом свідків за заявленими позивачами клопотаннями та в зв»язку зі збільшенням позивачами розміру заявлених вимог для інформування всіх наявних відповідачів та третіх осіб. Суд також вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Вимоги [PERSON] про відшкодування збитків та моральної шкоди ґрунтуються на тому, що він брав участь в судових засіданнях, як представник [PERSON], звертався до ДВС з приводу виконання рішення суду, складав процесуальні документи, заяви, скарги, на це витрачав час, тому не міг працювати за контрактом, в зв»язку з чим не отримував доходів, які вважає упущеною вигодою, працівниками державних органів йому заподіяно моральну шкоду. Як вбачається із наданих суду доказів, [PERSON] має диплом біолога за спеціальністю фізіологія, диплома про юридичну освіту не має (а.с. 44 т. 4). [PERSON] представляв інтереси [PERSON] добровільно за власної ініціативи. Суду не надано належних доказів того, що діями відповідачів [PERSON] завдана моральна шкода 146787,96 грн., не обґрунтовані також вимоги щодо заподіяння збитків в сумі 28644,66 грн. Підстави, на які посилається позивач [PERSON] щодо завдання йому майнової та моральної шкоди, не можуть бути визнанні судом вмотивованими. В силу п. 10-1 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону "Про оперативно-розшукову діяльність"). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. З огляду на чинне законодавство України, в тому числі і на Положення про Головне управління Державного казначейства України у м.Києві, яке затверджене Головою ДКУ 19.07.2006 року, однією із головних функцій ГУ ДКУ у м. Києві є функція забезпечення казначейського обслуговування державного та місцевих бюджетів, яка передбачає розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, в тому числі примусове списання (стягнення) коштів із рахунків організацій, підприємств та установ відкритих в ГУ ДКУ у м. Києві та в його структурних підрозділах. Отже, в силу покладених на нього чинним законодавством повноважень та функцій, ГУ ДКУ у м. Києві є органом, що здійснює обслуговування державного та місцевих бюджетів. Таким чином, позов в частині відшкодування позивачу [PERSON] моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в розмірі 5000 грн., стягнення яких слід покласти на державу та необхідно провести через Головне управління Державного казначейства України у м.Києві. Оскільки позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору, згідно ч. 2 ст. 88 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави. Згідно з п. 5 ч. 4 ст. 81 ЦПК України, не підлягають оплаті витрати на інформаційно-технічне забезпечення у справах про: відшкодування шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, їх посадовою або службовою особою.

Outcome: partial