Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про примусове вселення в кімнату, що належить на праві власності, та запобігання порушення права користування нею та місцями загального користування, стягнення боргу за комунальні послуги та моральної шкоди. Під час розгляду справи позовні вимоги уточнив. В обгрунтування свого позову вказав, що з деякого часу [PERSON], його сусід по квартирі [ADDRESS], почав заявляти, що дії суду та виконавчої служби по кімнаті, що належить йому на праві власності, а з лютого 2005 року в ній проживає за договором найму його син [PERSON], незаконні, злочинні, він їх не визнає, прав на кімнату у них немає і до дверей квартири йому (позивачу) краще не наближатись, так як для нього це погано скінчиться. На що він і його син неодноразово казали йому та звертали увагу в листах про те, що з цього питання він має право звертатися до правоохоронних органів, але не має права заважати йому (позивачу) користуватися своєю власністю. В лютому 2008 року на їх, загального користування вхідних дверях, відповідач [PERSON] самоуправно замінив замки і не впускає його та його сина в приміщення, в якому син зареєстрований та за користування яким сплачує комунальні платежі. Цим самим [PERSON] грубо порушив його (позивача) права. Що стосується його права власності на кімнату в трикімнатній квартирі [ADDRESS] та 1/3 частини місць загального користування, то вони склалися таким чином. Колись вони працювали разом з [PERSON] 24 липня 1999 року [PERSON] взяв у нього в борг, під розписку, 1400 доларів США. Більше двох років обіцяв повернути їх, але так і не повернув. Він (позивач) був вимушений звернутися до суду. Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу 21 серпня 2001 року прийняв рішення стягнути з [PERSON] на його (позивача) користь 7600 гривень. [PERSON] знову обіцяв повернути борг, але в добровільному порядку не повертав. Районний відділ державної виконавчої служби Дзержинського району виставив на продаж кімнату, що була виділена судово-будівельною експертизою і рішенням суду, як майно, належне [PERSON]Ф і складало 1/3 частини квартири [ADDRESS] з приватизації квартири у 1997 році, ще по 1/3 цієї квартири належали його дружині та його дочці [PERSON]. Після декількох невдалих аукціонів з продажу цієї кімнати, кімнату запропонували йому і він (позивач) вимушений був погодитися. Після оформлення права власності на кімнату в квітні 2004 року, він погодився з пропозицією [PERSON] викупити її, обміняти або роз'їхатися. Деякий час, на прохання [PERSON], в його кімнаті мешкала донька відповідача, відповідач у справі [PERSON]. З лютого 2005 року він(позивач) передав свою кімнату, на умовах договору найму, своєму сину [PERSON]. Але відповідач [PERSON] самоуправно вирішив це питання - встановив на їх сумісні вхідні двері нові замки та не впускає його та його сина в сумісну прихожу, із-за чого вони не можуть потрапити в свою кімнату. їх кімнатою незаконно, без відповідної правової підстави заволодів та користується відповідач [PERSON] Спроби вирішити конфлікт через переговори ні до чого не привели і 10.07.2008 року він (позивач) вимушений був звернувся з заявою до дільничного інспектора Дзержинського районного відділу Криворізького міського управління УМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] з приводу самоуправних дій свого сусіда по квартири [ADDRESS] у м [PERSON] - відповідача [PERSON], дії якого кваліфікуються ст. 10, 150, 186 Кодексу України «Про адміністративні правопорушення», як вчинені умисно, з самовільним переобладнанням замків на вхідних дверях загального користування та самовільним, всупереч встановленому законом порядку, здійснення свого дійсного або гаданого права, чим порушив його (позивача) права, честь та гідність. Дільничний інспектор міліції (ДІМ) [PERSON] встановив, що «[PERSON] стверджує, що частиною його квартири заволоділи незаконно і тому в дану квартиру він не бажає впускати [PERSON]М.», «ваш з [PERSON] конфлікт цивільно-правовий і повинен вирішуватися в суді». Нарешті, після звернення до Дзержинської районної прокуратури та начальника Дзержинського РВВС, справа потрапила до адміністративної комісії Дзержинського райвиконкому, де 13 листопада 2008 року було прийнято постанову про винність [PERSON] в порушенні ст. 151 Кодексу України про адміністративні правопорушення «Самовільне зайняття житлового приміщення», стягнули з нього штраф у сумі 85 гривень. Між тим, [PERSON], за підтримки його адвоката [PERSON], вже на засіданні комісії заявив, що він буде щомісячно платити 85 гривень, а в квартиру його (позивача) не впустить. Відповідач [PERSON] і до сьогодні продовжує свої незаконні самоуправні дії, що вимушує його як позивача звертатися до суду. Крім того, фактично з лютого 2008 року до цього часу відповідач [PERSON] позбавляє його права користуватися своєю власністю, що складає 1/3 частину всієї квартири і за яку він сумлінно сплачує всі комунальні платежі, а користується його власністю [PERSON], що самовільно зайняв його кімнату, чим завдає йому суттєвої моральної та матеріальної шкоди, а син вимушений мешкати в його квартирі. Тому просить суд прийняти рішення про примусове вселення його в кімнату, що належить йому на праві власності, якою без відповідної правової підстави заволодів та користується відповідач [PERSON] Заборонити [PERSON] самоуправні дії, які порушують його (позивача) право вільного доступу і користування своєю власністю: кімнатою та місцями загального користування, що складають 1/3 квартири [ADDRESS]. Стягнути з [PERSON] та [PERSON] на його користь матеріальні збитки в якості комунальних платежів, за час коли його власністю, вони без відповідної правової підстави, заволоділи і користувалися його кімнатою, в сумі 2205,93 грн., та у відшкодування заподіяної моральної шкоди в сумі 2000 гривень та судові витрати в сумі 38,5 грн. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити його у повному обсязі. У судовому засіданні 26.06.2009 р. позивач пояснив, що на законних підставах, викладених ним у позові, отримав право власності на кімнату у квартирі № 45.будинку № 8 по вул. Косіора у м. Кривому Розі. Приймав усі, залежні від нього заходи для мирного урегулювання спору з відповідачем [PERSON], але марно. Відповідач проводить у квартирі будівельні роботи та вважає, що у нього (позивача) немає права на кімнату, а тому відповідач звертається з цього питання до різних організацій, але жодного разу не отримав відповіді на свою користь, а сам на квартиру право власності втратив, право власності на 2/3 частини квартири є за його дочкою та жінкою, яка вже померла. Не користуючись належною йому кімнатою, він сплачував комунальні послуги, а зараз борг з комунальних послуг зростає, бо відповідач їх не сплачує. Право власності [PERSON] на його вселення до належної йому кімнати впливу не має, оскільки він займає окрему ізольовану кімнату у цій квартирі. Відповідачі замінили на вхідних дверях замок і до кімнати він (позивач) зайти не може. Борг йому відповідач так і не сплатив. Відповідачі та їх представник заперечували проти задоволення позову, який не визнали. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 01.10.2009 р. пояснив, що у 2004 році позивач йому показав документи на його право власності на 1/3 частину квартири, хотів заселитися, але він його просив не вселятися, пообіцяв платити за це. Рішення суду про надання йому у власність спірної кімнати немає, а тому всі дії щодо цієї кімнати він (відповідач) вважає незаконними та збирає документи для оскарження права власності позивача на кімнату у їх з дочкою квартирі. Тому просили і цю справу не розглядати до вирішення питання про законність передачі у власність позивачу кімнати у спірній квартирі. Гроші, які винен позивачу, він сплатить за рішенням суду. Спірну кімнату він вважає своєю і нікому за неї не платить. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 28.12.2009 року пояснила, що позов вона не визнає, оскільки не бачила рішення суду про те, що [PERSON] належить кімната у їх з батьком квартирі, та не була присутньою на торгах, хоча має право першого покупця. Спадщину після смерті матері вони з батьком ще не прийняли, їх частки у спірній квартирі ще не визначені. Кімнатою [PERSON] вони користувались з його дозволу і платили за це йому, зараз кімнатою ніхто не користується, але вона не бажає жити під одним дахом зі стороннім чоловіком. Рішення суду про звернення стягнення на кімнату у їх квартирі немає, тому вона вважає позовні вимоги позивача незаконними. Вислухавши сторони, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а для зупинення провадження у справі до вирішення питання законності проведення торгів, як про це заявляли клопотання відповідачі та їх представник, підстав немає. На час розгляду справи позивач є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS], що підтверджується наданими суду документами: Свідоцтвом про право власності від 0906.2004 року, згідно якому нотаріус [PERSON] посвідчила, що [PERSON] належить право власності на майно, а саме: 1/3 частини трикімнатної квартири, загальною площею 82,3 кв.м, жилою площею 51,0 кв. м, розташованої на четвертому поверсі пятиповерхового будинку, коридор, кухня, ванна, вбиральня - кімнати загального користування, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Косіора, будинок 8, квартира під номером 45, яке передане [PERSON] в рахунок погашення боргу на суму 7606,76 гривень, що раніше належало [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло Дз- 370, виданого УЖКГ виконкому Криворізької міськради, 25.07.1997 року згідно розпорядження № Д-173 від 23.02.1996 року, та зареєстрованого в КП «Криворізьке БТІ» в реєстрову книгу за № 120П-320-320 (а.с. 5). [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно станом на 14.07.2004 року за [PERSON] зареєстрована приватна спільна часткова власність на 1/3 частину квартири [ADDRESS] на підставі вказаного Свідоцтва про право власності (а.с. 7). З технічного паспорту на квартиру та поверхового плану на квартиру (а.с. 6, 6 зв.) вбачається, що [PERSON] володіє на праві приватної спільної часткової власності у вказаній квартирі кімнатою, площею 16,80 кв. м. З довідки КЖП № 7 від 11.02.2009 року вбачається,що [PERSON] зареєстрований за вказаною вище адресою та за ним немає заборгованості по сплаті за послуги КЖП, постачання холодної води та користування стоками (а.с.8). З наданих суду листів на і'мя [PERSON] (а.с. 11.12) вбачається, що [PERSON] просив відповідача не чинити йому перешкод у користуванні належною йому у спірній квартирі кімнатою. [PERSON] договору піднайму (а.с. 13) спірною кімнатою користується [PERSON], який оплачує комунальні послуги та за опалення жилої площі розміром 26,88 кв..м у квартирі за адресою вул.. Косіора, 8/45, тому що особові рахунки власників розділені (а.с. 15). Зі скарг, відповідей на скарги, постанов про відмову в порушенні кримінальної справи (а.с. 16-22) вбачається, що між сторонами постійно існують спірні питання щодо користування позивачем належною на праві власності кімнатою у квартирі за адресою вул. Косіора, 8/45, які не вирішені і на час розгляду справи у суді. Але у судовому засіданні з достовірністю встановлено, що на 1/3 частину квартири за адресою: вулиця Косіора, 8/45 має право власності позивач у справі [PERSON] Право власності охороняється законом і ніким не може бути порушене. Тому суд задовольняє вимоги позивача у частині вселення його до належної йому на праві власності кімнати, площею 16,80 кв. м у квартирі за адресою: вул.. Косіора, 8/45. Крім того, суд вважає, що своєю неправомірною поведінкою відповідачі заподіяли позивачу моральну шкоду та стягує з них солідарно на користь позивача у відшкодування заподіяної йому моральної шкоди 2000 гривень, оскільки із-за перешкод, які чинять йому відповідачі, позивач не має можливості користуватися належною йому кімнатою, переживає з цього приводу та з приводу зростання боргу за оплату комунальних послуг по квартирі, якими він не користується, та за які повинен плата и. У частині позову про стягнення на користь позивача суми боргу у розмірі 2205,93 грі суд вважає необхідним відмовити, оскільки позивач не надав суду доказів, що сплатив цю суму. На підставі викладеного, та

Outcome: partial