Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-16 00:00:00

[PERSON] 27.10.2009 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що від зареєстрованого шлюбу у них народилися діти - донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. 20 грудня 2007 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з нею, відповідач з 3 липня 2009 року припинив надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Зазначила про те, що відповідач є матеріально забезпеченою людиною, засновником ряду підприємств, зареєстрований як приватний підприємець, має мінливий дохід, тому просила призначити аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 5000 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Пояснила, що після розлучення їх спільні діти залишились проживати разом з нею. Фактично, весь тягар по утриманню спільних дітей, зокрема їх харчування, лікування, догляд та інші витрати повязані із повсякденним життям покладений на неї. Відповідач, в свою чергу, не надає стабільної грошової допомоги на утримання дітей, і за той час, що вони проживають окремо, лише декілька разів вносив кошти на її поточний рахунок. З липня 2009 року взагалі не надав ніякої допомоги. Також зазначила, що спільні діти мають хворобливий стан здоровя, страждають на плоскостопість та дисбактеріоз, старша донька [PERSON] потребує консультацій у психолога, у зв'язку з чим дітям необхідне постійне піклування та догляд. Звернула увагу суду, що у зв'язку з вказаними обставинами вона не може працювати. Крім того, зазначила, що працевлаштуватися після закінчення декретної відпустки їй заважає також той факт, що директором підприємства, де вона раніше працювала, є відповідач, і на даний час у неї виникають труднощі з отриманням її трудової книжки. Для задоволення матеріальних потреб дітей вона змушена постійно звертатися до своїх рідних. Враховуючи викладене, вважала, що заявлений розмір аліментів відповідає витратам, які вона несе щодо належного утримання дітей та їх забезпечення, оскільки лише на харчування вона витрачає близько 6 000 грн. Представник позивача позовні вимоги підтримала. Пояснила, що визначаючи розмір аліментів вони приймали до уваги стан здоровя дітей та матеріальний стан відповідача, який є засновником та учасником кількох підприємств та за своїм матеріальним станом спроможний сплачувати аліменти саме в тому розмірі, який заявлений у позові. Відповідач позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що ніколи не відмовлявся від свого батьківського обовязку щодо утримання дітей та перераховував кошти на їх утримання. Однак внаслідок ускладнення стосунків з позивачем та погіршення його матеріального стану він зменшив суму коштів на утримання дітей. Зазначив, що розмір аліментів, заявлений у позові є завеликим, оскільки не відповідає розміру його доходів. Твердження позивача та її представника стосовно його доходів він вважає безпідставним та такими, що грунтуються лише на їх припущеннях. Зокрема, пояснив, що ПП «Пребена-Україна», засновником і директором якого він є, має значну заборгованість перед зарубіжними контрагентами та невиконані кредитні зобовязання. В ТОВ «Екомат», де він є одним із співзасновників, він не отримує дивідендів і працює неповний робочий день по сумісництву. Крім того, просив суд врахувати й ту обставину, що у нього на утриманні перебуває дружина та її донька від попереднього шлюбу. Крім того зазначив, що посилання позивача та представника на наявність у нього нерухомого майна та транспортних засобів не може свідчити про його матеріальний стан, оскільки більшість з перерахованого майна є власністю вищезазначених підприємств, а те майно, що перебувало у їх спільній з позивачем власності за рішенням суду було поділено між ним та позивачем. Заперечував проти пояснень позивача стосовно того, що він взагалі не піклується про дітей, навпаки, зазначив, що він постійно купує їм речі, продукти харчування, які позивач категорично відмовляється приймати. Наполягав, що й надалі буде забезпечувати дітей всім необхідним, однак побоюється того, що грошові кошти, які будуть надаватися^ позивачу на утримання дітей, вона буде використовувати на власні потреби. Враховуючи те, що й на позивача по справі, також покладено обовязок щодо утримання дітей, просив задовольнити позов частково, а саме: в розмірі 2000 гривень на обох дітей щомісячно. Вислухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі під час якого у них народилися діти [PERSON] та [PERSON], які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні /а. с. 8-9, а. с. 12/. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обовязок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Ставлячи вимоги про стягнення аліментів позивач їх обґрунтовувала посиланням на статті 180, 184 СК України. Відповідно до положень ст.184 СК України якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Отже з вказаних норм випливає, що у позивача породжується право на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у випадку отримання платника аліментів мінливого доходу або за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно довідки з Нововолинської обєднаної державної податкової інспекції у 2009 році- обсяг виручки відповідача, як субєкта підприємницької діяльності становив 26 465 гривень. З довідки про доходи, виданої ПП «Пребена-Україна», вбачається що, як директор вказаного підприємства, відповідач в період з 01.06.2009 року по 01.12.2009 року отримував середньомісячну заробітну плату в розмірі 3 306 грн. 00 коп. Із заперечень відповідача та його пояснень в судовому засіданні вбачалося, що його середня заробітна платня за останні шість місяців в ТОВ «Екомат», де він працює за сумісництвом неповний робочий день складає 98 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінує докази за своїм внутрішній переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньо дослідженні наявних у справі доказів. Позивач та її представник наполягали на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначаючи, що саме такий обсяг витрат на утримання дітей несе позивач щомісяця. Однак будь-яких доказів на підтвердження своїх вимог щодо розміру аліментів, позивач та її представник до суду не надали. Враховуючи те, що законодавець встановив імперативне правило, відповідно до якого доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, які не тільки не підтверджуються жодними фактичними даними, а й потребують самостійного доказування, а також те, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч. 2 ст. 57 ЦПК України засобами доказування, суд дійшов висновку, що доводи представника позивача щодо обсягу витрачаємих позивачем на утримання дітей коштів не заслуговують на увагу, оскільки до суду не було надано доказів на їх підтвердження. Окрім того, обґрунтовуючи розмір аліментів позивач зазначила, що значні кошти витрачаються нею зокрема на оздоровлення дітей, профілактику хвороб, зайняття з лікарями, підготовкою до школи старшої доньки. Враховуючи те, що позивачем не було надано доказів того, що ці витрати є постійними та необхідними для нормального розвитку дітей, то такі витрати, в силу статті 185 СК України відносяться до додаткових. Позивачем вимог про стягнення таких витрат перед судом не ставилося, хоча вона не позбавлена звернутися до суду з відповідним позовом в подальшому. Також суд не може прийняти до уваги обґрунтування розміру позовних вимог наявністю у відповідача значної кількості рухомого та нерухомого майна, так як сам факт наявності будь- якого майна не свідчить про те, що воно використовується останнім для отримання доходу. Посилання позивача та представника позивача стосовно неофіційних джерел доходів відповідача, суд вважає необгрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки за своєю юридичною природою є припущеннями, які не тільки не підтверджуються жодними фактичними даними, а й потребують самостійного доказування і відповідно до ч. 4 ст. 60 , ч. 2 ст. 57 ЦПК України. Крім того, судом, для забезпечення повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи були задоволені всі клопотання позивача стосовно витребування інформації про доходи відповідача. Також судом не може бути прийнято до уваги пояснення відповідача стосовно того, що на його утриманні перебуває дружина та її дитина від попереднього шлюбу, оскільки будь-яких доказів щодо свого сімейного стану та наявності утриманців відповідач суду не надав. Не можуть заслуговувати на увагу посилання відповідача про наявність у ПП «Пребена- Україна» заборгованості перед зарубіжними контрагентами та наявності кредитних зобовязань у вказаного підприємства перед ПАТ «Західінкомбанк» та ВАТ КРД «[PERSON] Аваль», оскільки суд визначаючи розмір аліментів враховує, крім іншого, матеріальне становище платника аліментів, а зобовязання ПП «Пребена-Україна» не є зобов'язаннями самого відповідача по справі. Судом враховується та обставина, що відповідач сплачує кредит за квартиру в розмірі 593 дол. США 00 центів щомісячно. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов має бути задоволений частково, у розмірі 1500 грн. на кожну дитину щомісячно, враховуючи те, що спільні діти сторін проживають разом з позивачем, яка не працює, оскільки піклується про них, відповідач не надає систематичної допомоги на утримання дітей, має нормальний стан здоровя, працює, має мінливий дохід, аліменти на користь інших осіб не І сплачує і може забезпечувати на рівні з позивачем найкращі інтереси дітей в різних галузях Ужиття, оскільки як вбачається з вище наведеного, значний обсяг обовязків, повязаних з утриманням та вихованням дитини, що потребує не тільки фізичних та й моральних зусиль, покладені на позивача, що ставить сторін у не рівні умови. Разом з цим, суд вважає, що розмір аліментів 5 000 грн. на кожну дитину, який просить стягнути позивач є необгрунтованим та завищеним, оскільки відповідно до вимог ст. 180 СК України, обовязок по утриманню дитини покладається рівною мірою на обох батьків і враховуючи те, що прожитковий мінімум для дитини віком до шести років становить 632 грн., аліменти у розмірі 1500 грн. на кожну дитину, будуть забезпечувати дітям належні умови життя та розвитку. Згідно ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. При цьому якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, ці витрати стягуються з другої сторони.

Outcome: partial