Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-18 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання розпорядження органу приватизації незаконним та визнання свідоцтва про право власності недійсним частково, вказуючи, що розпорядження органу приватизації № 4004 від 17.01.1996 року є частково незаконним, а свідоцтво про право власності на житло від 17.01.1996 року на квартиру № 88 в житловому будинку № 6 по вул. Перемоги в м. Білгород-Дністровський, видане на імя [PERSON] є недійсним частково. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду не відома. Відповідач у судовому засіданні з позовом не згоден, у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Представник Білгород-Дністровської міської ради з позовними вимогами не згоден, вказуючи, що позивачем пропущений, встановлений законодавством, строк звернення до суду . Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення сторін та учасників процесу, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що згідно ч. 3 ст. 119 ЦПК України позовна заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дати її подання. У вступній частині позову по даній цивільній справі вказано два позивачі: [PERSON] та [PERSON], однак позов підписано лише [PERSON], засіб звязку, вказаний на імя [PERSON] та його адреса не відповідають дійсності, за цими реквізитами проживає [PERSON], крім того, [PERSON] жодного разу не був присутнім у судовому засіданні. В звязку з вищевикладеним суд вважає, що [PERSON] позов не подавав і розглядає лише позов [PERSON]. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється три роки. Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давнини, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності , порушене право підлягає захисту. Позовна заява по даній цивільній справі була подана до суду 22.09.2009 року, що підтверджується штампом суду про одержання. У судовому засіданні позивачка пояснила, що вона у 1978 році самостійно виписалась з оспорюваної квартири та разом з [PERSON] до 1995 року постійно проживали у Російській Федерації, на момент здійснення приватизації у 1996 році вони проживали у [INFO], про приватизацію квартири позивачі дізнались приблизно у 1996-1997 році, у 2008 році між позивачами та відповідачем відбулась родинна сварка та 22 вересня 2009 року вона звернулась до суду з позовом про визнання розпорядження органу приватизації незаконним та визнання свідоцтва про право власності недійсним частково. У судовому засіданні представник Білгород-Дністровської міської ради заявив клопотання про відмову у задоволенні позову у звязку із спливом строків позовної давності, крім того, відповідно до заперечення проти позову відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачами були пропущенні строки позовної давності. Таким чином, оскільки приватизація оспорюваної квартири була здійснена у 1996 році, проти чого позивачка у судовому засіданні не заперечує та про що вона знала, та враховуючи, що відповідачем до винесення судом рішення заявлено клопотання про застосування позовної давності, суд,

Outcome: dismissed