Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить виселити відповідача із житлового будиноку № 17, що розташований по провулку Б.Хмельницького в смт. Куликівка Куликівського району Чернігівської області без надання йому іншого жилого приміщення, а також зняти його з реєстрації місця проживання за вказаною адресою, у зв'язку з неможливістю спільного проживання. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка в письмовому позові, і в додаткових позовних заявах, а також в судовому засіданні пояснила, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 28 лютого 1990 року. На початку 2010 року вони в судовому порядку розлучилися. Вона проживає разом з відповідачем та їхніми двома спільними дітьми в будинку №17, що розташований по провулку Б..Хмельницького в смт. Куликівка Чернігівської області. В даний час дочка проживає окремо Половина даного будинку належить їй на праві особистої власності, а інша половина належить громадянину [PERSON]- бувшому чоловікові, з яким вона розділилась майном ще в 1989 році. Останнім часом, кожного дня відповідач в будинку де вони проживають вчиняє сварки, ображає її та дітей, погрожує фізичною розправою, наносить їй тілесні ушкодження. Крім цього, відповідач ніде не працює, постійно зловживає спиртними напоями, має звязки з іншими жінками. Так, 31 січня 2010 року відповідач за місцем постійного проживання в будику № 17 по провулку Б.Хмельницького в смт. Куликівка, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, вчинив насильство психологічного і фізичного характеру в сім'ї, яке виразилося в тому, що останній ображав її нецензурними словами та погрожував фізичної розправою. Цього ж дня вона звернулася в міліцію і працівником міліції був складений відносно відповідача протокол про адміністратвине правопорушення за ч. 1 ст. 173 2 КУпАП. А 16 березня 2010 року Куликівський районний суд виніс постанову, якою притягнув його до відповідальності за вказаною статтею КУпАП і наклав на нього штраф. Раніше 03 квітня 2009 року відповідач, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, вчиняв з нею сварку на грунті неприязних відносин, під час сварки він тоді погрожував їй та дітям фізичною розправою. Відповідач зовсім не приймає участі в матеріальних витратах, пов'язаних з утриманням даного житла. Вона неодноразово зверталась до Куликівського ГГІРФО Куликівського РВ УМВС щодо зняття відповідача з реєстрації її будинку, але їй було відмовлено. Оскільки вона є власником ? частини вищевказаного будинку, а відповідач своїми систематичними порушеннями правил соціалістичного співжиття робить неможливим для її та дітей проживання з ним в одному будинку, не сплачує комунальні платежі, послуги за газопостачання, та електроенергію, в добровільному порядку не хоче виписатися з її жилої площі, вона просить виселити його з її будинку без надання іншого жилого приміщення та зняти з реєстрації, оскільки подальше проживання з відповідачем в одному будинку неможливе. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивачки не визнав і пояснив, що правила співжиття в одному будинку він не порушує, позивачку не чіпає, вона сама ініціює з ним сварки. Хоча ? частина будинку № 17 по провулку Б.Хмельницького в смт. Куликівка належить позивачці, однак за 20 років спільного проживання в зареєстрованому шлюбу вони нажили спільно багато іншого майна. Крім цього добудували будинок, який на момент їх одруження мав технічну готовність 80 %, побудували і добудували надвірні будівлі необхідні для ведення домашнього господарства. В даний період часу він не працює, але самостійно без будь-якої допомоги з боку позивача утримує корову, коня, кнура, свиноматку і двох свиней. Дітей він не чіпає, а навпаки в силу своїх можливостей їм допомагає. Перед пасхою збирається зарізати одну свиню і дітям роздати сало і м»ясо. Діти проти проживання його в цьому будинку не заперечують, так як в суд особисто не звертались, а їх листи про підтримку позовних вимог позивача передані позивачем підписала сама позивачка. У зв'язку з цим він просить в позові відмовити і його не виселяти. Він би згодився добровільно виселитися з цього будинку, якби позивачка виплатила йому компенсацію вартості того майна на яке він має право, але позивачка таку суму йому сплачувати не хоче. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає по наступним підставам. Відповідно до ст. 116 Житлового кодексу України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі, будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 лютого 1990 року. Рішенням Куликівського районного суду від 01 березня 2010 року шлюб між ними було розрівано. Сторони проживали разом з дітьми в будинку №17 і займають повністю цей будинок (а тепер проживають з одною дитиною), що розташований по провулку Б.Хмельницького (раніше Петровського) в смт. Куликівка Чернігівської області, ? частина якого належить позивачці [PERSON] (раніше мала прізвище Миргородська) на праві особистої власності. Останнім часом між позивачкою та відповідачем склались не дружелюбні відносини, які іноді переходять в сварки. Відповідач допускає відносно позивачки, як члена сім'ї, прояви недружелюбства: ображає її, погрожує фізичною розправою, що підтверджується постановою Куликівського районного суду від 16.03.2010 року про притягнення відповідача до адміністративної відповідальсноті за вчинення насильства в сім'ї з накладенням стягнення у виді штрафу. Така його поведінка суперечить нормам і правилам сумісного проживання. Позивач посилається як на факт порушення правил співжиття вказані в копії протоколу Куликівського РВ УМВС від 2.04.2009 року дані про те, що відповідач 2.04.2009 року в стані алкогольного спяніння знаходився на вул.. Пирогова смт. Куликівка і мав вигляд, який ображав гідність і громадську мораль. Суд не може визнати вказану обставину, як таку, що має безпосереднє відношення до підстав вказаних в ст.116 ЖК України про виселення, наявність яких може давати право суду вирішувати питання про виселення, так як допущене відповідачем діяння є порушенням громадського порядку. Таким чином позивач не надала суду переконливих доказів, які б свідчили про те, що відповідач систематично порушує правила соціалістичного співжиття, роблячи неможливим для інших проживання в одному будинку. Суд, враховуючи викладене, приходить до висновку, що відповідач в подальшому зможе привести свої відносини з позивачкою до таких, що не будуть потребувати впливу у адміністративному чи цивільно-правовому порядку, а тому суд вважає за неможливе в даний час прийняти рішення про виселення відповідача. При цьому, враховуючи, що факт порушення правил співжиття встановлений (31.01.2010 року), буде доцільним надати відповідачу попередження, щоб створити йому можливість виправитись, а у випадку подальшого порушення ним правил сумісного проживання застосувати, як крайній засіб для усунення порушення ним прав і інтересів позивача - виселення. На підставі викладеного,

Outcome: approved