Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до ВАТ «Криворіжзалізрудком» і ВАТ «ЦГЗК» про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням, посилаючись на те, що працював 20 років 7 місяців (247 місяців) у шкідливих підземних умовах. Із них: з 19.03.1981 р. по 31.12.1998 р. на шахті ім. Орджонікідзе РУ їм. Леніна ВО «Кривбасруда», що складає 146 місяців - 59,1 % загального стажу роботи в шкідливих умовах; з 01.01.1999 р. по квітень 2009 р. на шахті ім. Орджонікідзе ВАТ «ЦГЗК», що складає 101 місяць - 40,9 % загального стажу роботи в шкідливих умовах. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання № 8 від 16.08.2007р. причиною професійного захворювання стало те, що він довгий час працював в умовах тяжкої фізичної праці, що перевищує гранично допустимі норми. Висновками профпатологічної МСЕК м. Кривого Рогу від 26.09.2007р. первинно і підтверджено від 18.11.2008р. йому визначена повторно втрата професійної працездатності у розмірі 35% з 01.10.2008р. до 01.10.2009р. і встановлена 3 група інвалідності. Тривалий стаж роботи (20 років 7 міс.) в умовах тяжкої фізичної праці і запиленості повітря робочої зони, призвели до стійкої втрати його професійної працездатності та професійного захворювання. Тим самим йому була спричинена моральна шкода. Оскільки він отримав професійне захворювання під час виконання трудових обов'язків, то заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. У зв'язку з професійним захворюванням змінилися його образ і якість життя, що завдає йому моральні страждання. Він постійно відчуває стійкий біль в п/крижовому та шийному відділах хребта, плечових, ліктьових і колінних суглобах, що спричиняє утруднення в пересуванні, а також оніміння кінцівок, задуху після помірного фізичного навантаження, швидку втомлюваність, значне зниження працездатності. Професійне захворювання має стійкий больовий синдром, що викликають у позивача як фізичні, так і душевні страждання. У судовому засіданні позивач [PERSON], а також його представник [PERSON] позов підтримали і підтвердили обставини, викладені позивачем у його позові та просили суд стягнути на користь позивача з відповідачів ВАТ «КЗРК» суму 74466 гри. і з ВАТ «ЦГЗК» суму 51534 гри. у відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди. У судовому засіданні представник відповідача ВАТ «ЦГЗК» - [PERSON] позовні вимоги позивача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди не визнав, надавши суду заперечення проти позову та просив суд у задоволені позовних вимог відносно його підприємства - відмовити. Також представник суду пояснив, що [PERSON] у позові зазначає, що з 01.01.1999 р. по теперішній час працював прохідником підземним добувної дільниці №2 шахти ім.. Орджонікідзе ВАТ «ЦГЗК», однак дане твердження не відповідає дійсності, оскільки у період часу з 01.01.1999 р. по 09.11.2001 р. ВАТ «ЦГЗК» не був власником ш. ім.. Орджонікідзе, оскільки в цей період діяв договір довгострокової оренди №1280-14/11-98 від 30.12.1998 р., вказаний структурний підрозділ залишався у власності ВАТ «КЗРК». Крім того, в період часу з 22.11.2001 р. по 25.02.2004 р. позивач не працював в умовах впливу шкідливих факторів виробництва, оскільки згідно з наказом № 286 від 22.11.2001 р. позивача було незаконно звільнено з роботи. Згідно з рішенням суду, його було поновлено на роботу та фактично допущено до виконання обов'язків з 25.02.2004 р. Таким чином, позивач розраховуючи відсоток відповідальності ВАТ «ЦГЗК» припустився помилки, оскільки зарахував до часу роботи в шкідливих умовах на ВАТ «ЦГЗК» зайві 62 місяці, тобто стаж роботи в шкідливих умовах становитиме 39 місяців, проти 182 місяців на ВАТ «КЗРК». Відповідно до наведеного співвідношення часу роботи у шкідливих умовах становитиме, на ВАТ «КЗРК» - 82,35% та на ВАТ «ЦГЗК» - 17.64%. Відповідач - ВАТ «КЗРК» [PERSON] позовні вимоги позивача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди не визнав, надавши суду заперечення проти позову та просив суд у задоволені позовних вимог відносно його підприємства - відмовити. Вислухавши позивача, його представника, представників відповідачів, вивчивши матеріали справи і оцінивши в сукупності всі досліджені в справі докази, суд вважає позов [PERSON] до відповідачів ВАГ «КЗРК» і ВАТ «ЦГЗК» про відшкодування моральної шкоди таким, що підлягає задоволенню частково, за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працював 20 років 7 місяців (247 місяців) працював в шкідливих підземних умовах. Із них: з 09.02.1981 р. по 19.03.1981 р., з 28.12.1983 р. по 29.05.1986 р. - підземним бурильником свердловин, з 19.03.1981 р. по 28.12.1983 р., з 29.05.1986 р. по 31.12.1987 р. - підземним бурильником шпурів шахти імені Орджонікідзе РУ ім. Леніна ВО «Кривбасруда», з 19.02.1992 р. по 01.09.1994 р., з 27.03.1996 р. по 31.12.1998 р. - підземним прохідником шахти імені Орджонікідзе ВО «Кривбасруда», що складає 146 місяців -59.1 % загального стажу роботи в шкідливих умовах; - з 01.01.1999 р. ПО-24Ю9 р. прохідником підземним добувної дільниці № 2 шахти імені Орджонікідзе ВАТ «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат», що складає 101 місяць - 40,9 % загального стажу роботи в шкідливих умовах. Робота протягом 13 років 9 місяців на ш. Орджонікідзе ВАТ «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» в умовах важкої фізичної праці, запиленості повітря робочої зони, що перевищувала ГДК та несприятливого мікроклімату призвели до стійкої втрати професійної працездатності та професійного захворювання. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання № 8 від 16.08.2007р. причиною професійного захворювання стало те, що позивач довгий час працював в умовах тяжкої фізичної праці, що перевищує гранично допустимі норми. Висновком профпатологічної МСЕК м. Кривого Рогу від 26.09.2007р. позивачу первинно визначена втрата професійної працездатності у розмірі 35% з 01.10.2007р. до 01.10.2008р. з повторним переоглядом 01.11.2008р. Висновком профпатологічної МСЕК м. Кривого Рогу від 18.11.2008р. позивачу повторно визначена втрата професійної працездатності у розмірі 35% з 01.10.2008р. до 01.10.2009р. і встановлена 3 група інвалідності. Висновком профпатологічної МСЕК м. Кривого Рогу від 10.11.2009р. [PERSON] повторно визначена втрата професійної працездатності у розмірі 35% з 01.10.2009р. до 01.10.2011р. і підтверджена З група інвалідності. На підставі Постанови фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві в м. Кривому Розі мені призначена одноразова допомога за фактом стійкої втрати професійної працездатності та щомісячні страхові виплати. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Нормою ст. 1167 ЦК України, що набрав чинності з 2004 року, установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно п. 13 Постанови Пленуму ВС України № 4 від 31.03.1995 р. Діро судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди", судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13.01.2000р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Оскільки професійне захворювання виникло внаслідок тривалої роботи в шкідливих підземних умовах під час виконання трудових обов'язків, то заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. З вини відповідачів, які не забезпечили безпечні умови роботи, позивачу була спричинена моральна шкода. Сума страхової виплати за моральну шкоду визначається в судовому порядку. У зв'язку з професійним захворюванням змінилися образ і якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Внаслідок чого, позивач постійно відчуває стійкий біль в п/крижовому та шийному відділах хребта, плечових, ліктьових і колінних суглобах, що спричиняє утруднення при пересуванні, а також оніміння кінцівок, задуху після помірного фізичного навантаження, швидку втомлюваність, значне зниження працездатності. Професійне захворювання має стійкий больовий синдром, що викликають у позивача як фізичні, так і душевні страждання. Згідно висновку МСЕК позивачу визначена потреба у медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, але він не може дотримуватись зазначених рекомендацій внаслідок значного зменшення розміру своїх доходів. Крім того, на його утриманні знаходиться неповнолітня дочка [PERSON], [INFO]. Виходячи з викладеного, доводи відповідачів ВАТ «ЦГЗК» і ВАТ «КЗРК» про відсутність обов'язку підприємств відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що останній є суб'єктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючою законодавства, оскільки Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 р. № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, передбачено, що відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоров'я припинено з 01.01.2008р. незалежно від часу настання страхового випадку. Конституційний Суд України в абз. 9 п. 5 Рішення № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Вирішуючи даний спір по суті, заявлених та підтриманих позовних вимог [PERSON], суд виходить з того, що його вимоги відповідають діючому на цей час. відносно нього КЗпП України, а саме ст. 237-1 КЗпП України, оскільки, вперше позивачу [PERSON] за висновком МСЕК від 26.098.2007 р. встановлено 35 % втрати працездатності, терміном з 01.10.2008 р. по 01.10.2009 р., та 3 група інвалідності, тому саме з цього часу у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди. Суд приймає до уваги доводи представника відповідача ВАТ «ЦГЗК», який уточнив, що позивач [PERSON] у період часу з 01.01.1999р. по 09.11.2001р. ВАТ «ЦГЗК» не був власником ш. їм. Орджонікідзе, оскільки в цей період діяв договір довгострокової оренди №1280-14/11-98 від 30.12.1998 р.. вказаний структурний підрозділ залишався у власності ВАТ «КЗРК». Крім того, в період часу з 22.11.2001 р. по 25.02.2004 р. позивач не працював в умовах впливу шкідливих факторів виробництва, оскільки згідно з наказом № 286 від 22.11.2001 р. позивача було незаконно звільнено з роботи. Згідно з рішенням суду, його було поновлено на роботу та фактично допущено до виконання обов'язків з 25.02.2004 р. Таким чином, позивач розраховуючи відсоток відповідальності ВАТ «ЦГЗК» припустився помилки, оскільки зарахував до часу роботи в шкідливих умовах на ВАТ «ЦГЗК» зайві 62 місяці, тобто стаж роботи в шкідливих умовах становитиме 39 місяців, проти 182 місяців на ВАТ «КЗРК». Відповідно до наведеного співвідношення часу роботи у шкідливих умовах становитиме, на ВАТ «КЗРК» - 82,35% та на ВАТ «ЦГЗК» - 17.64%, що підтверджується записами про це у її трудовій книжці. Доводи відповідачів ВАТ «ЦГЗК» і ВАТ «КЗРК» шодо пропуску позивачем строку позовної давності, безпідставні, оскільки відповідно до п.З ч.І ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, і іншим ушкодженням здоров'я. Аналізуючи зібрані в справі докази, в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до обох відповідачів ВАТ «КЗРК» і ВАТ «ЦГЗК» про відшкодування моральної шкоди, такими, що підлягають задоволенню частково, оскільки, право на відшкодування моральної шкоди відповідачем, відносно втрати працездатності, встановленої вперше у вересні 2007р. - 35 %, та визначена позивачем сума відшкодування моральної шкоди не відповідна до заподіяної йому, фактично, моральної шкоди. На думку суду, сума відшкодування моральної шкоди, з огляду на встановлені судом обставини справи, повинна бути відповідна заподіяній моральній шкоді, з урахуванням таких обставин, як неможливість повного відновлення стану здоров'я позивача, фактично, і позбавлення його можливості продовження працювати за професією, або взагалі працювати, наявність у нього певних фізичних вад, свідчить про зміну його звичного стану життя, що призвело до моральних та фізичних страждань позивача, потребуючих постійне, періодичне лікування в амбулаторних умовах та умовах стаціонару, яке потребуватиме від позивача додаткових сил та витрат, а також витрат на санаторно-курортне, реабілітаційне лікування, що несе за собою додаткові страждання, з чого слід зробити висновок про те, що на користь позивача [PERSON] слід стягнути у відшкодування моральної шкоди з ВАТ «КЗРК» - 30 тис. грн., а з ВАТ «ЦГЗК» - 08 тис. грн.

Outcome: partial