Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-29 00:00:00

13.01.2010 року військовий прокурор Харківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої є військова частина А 1352 в м. Балаклія, звернувся в суд з позовною заявою до відповідачки , в якій просить зобов"язати відповідача звільнити самовільно зайняту нею земельну ділянку, що перебуває у постійному користуванні військової частини А 1352 . В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що згідно державного акту №170 від 23.03.2000р. в/ч А-1352 в постійне користування було надано земельну ділянку військового містечка №1, розташованого в м.Балаклія по вул.Арсенальній, 1, загальною площею 667,4га., жодних змін у зазначений державний акт на право постійного користування землею №170 не вносилось, зазначені земельні ділянки до теперішнього часу перебувають на обліку квартирно-експлуатаційного відділу м.Харкова. Проведеними військовою прокуратурою Харківського гарнізону перевірками цільового використання землі встановлено, що на території військової частини А 1352, без належних дозволів, самовільно зайнята земельна ділянка відповідачкою, якою на цій земельній ділянці встановлено гараж металевої конструкції. Відповідачка без відповідного дозволу землекористувача - Міністерства оборони України та військової частини А 1352 використовує земельну ділянку не за цільовим призначенням. Командування військової частини А 1352 нікому не передавало ні в оренду, ні за іншими договорами земельну ділянку, котра знаходиться в її користуванні. В судовому засіданні військовий прокурор підтримав заявлені в позовній заяві вимоги і пояснив, що під час перевірки дотримання вимог земельного законодавства було встановлено, що на території військової частини А 1352 використовується не за цільовим призначенням земельна ділянка площею 18,07 кв.м., на території якої розташований гараж відповідачки. Встановлено гараж без погодження з відповідними службами, за відсутності проектної документації, без проекту відведення земельної ділянки під забудову, чим порушуються права військової частини А 1352 . В звязку з цим просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник в/ч А 1352 в судовому засіданні пояснив, що земельна ділянка, на якій встановлений гараж відповідача відноситься до земель Міністерства Оборони України, і передана військовій частині А 1352 у постійне користування. Військова частина нікому не надавала дозволу на встановлення та будівництво гаражів на даній земельній ділянці. У відповідачки відсутні будь-які правовстановлюючі документи на право користування земельною ділянкою під гаражем. В зв"язку з цим просив задовольнити позовні вимоги прокурора. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги прокурора визнала та підтвердила вищевказане, про що надала суду письмову заяву . Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог прокурора з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що військова частина А 1352 являється суб"єктом господарської діяльності у Збройних Силах і розташована за адресою: м. Балаклія, Харківської області, вул. Арсенальна, 1. Копією державного акту на право постійного користування землею від 23 березня 2000 року підтверджується /а.с.5-9/, що в користуванні військової частини А-1352 знаходиться земельна ділянка площею 667,4 га. Судом встановлено, що на території військової частини А 1352 відповідачкою використовується земельна ділянка площею 18,07 га не за цільовим призначенням, і на яку відсутня будь-яка земельно-облікова документація, що підтверджується копією протоколу огляду від 26 листопада 2009, яка є в матеріалах справи. /а.с.10-24/. Згідно ч.1 ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ч.2 ст.125 ЗК України, право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Частиною 3 ст.125 ЗК України передбачено, що приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі /на місцевості/, одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. У ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" від 19 червня 2003 року самовільне зайняття земельних ділянок визначено як будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі / на місцевості /, до одержання документа, що посвідчує право на неї, та його державної реєстрації. А оскільки відповідачка фактично використовує не надану їй спірну земельну ділянку, без одержання документа, що посвідчує право на неї, та його державної реєстрації, тому слід вважати, що вона самовільно зайняла земельну ділянку і своїми неправомірними діями порушує право в/ч А 1352 використовувати спірну земельну ділянку відповідно до її цільового призначення. Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов"язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Пунктом "б" ч.3 ст.152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав. На підставі ч.2 ст.212 ЗК України приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Outcome: approved