Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому зазначає, що [PERSON] є споживачем електричної енергії, абонентом АК «Харківобленерго» та повинна дотримуватися Закону України «Про електроенергетику» та «Правил користування електричною енергією для населення», але в супереч цього остання без обліково споживала електричну енергію(штучне заземлення нульового проводу), що встановлено при здійсненні рейду по виявленню без облікового споживання електричної енергії в квартирі [ADDRESS] де мешкає відповідачка, внаслідок чого представниками АК «Харківобленерго» був складений акт, де зафіксовані вищезазначені порушення. Саме тому, АК «Харківобленерго» просить стягнути з відповідачки суму нарахувань по акту у розмірі 5415, 13 грн. В судовому засіданні представник відповідача наполягала на задоволенні позову обґрунтовуючи його обставинами, викладеними в матеріалах справи. Відповідачка проти задоволення позову заперечувала, вказуючи, що немає ніякого відношення до штучного заземлення нульового проводу, більш того, 18 грудня 2008 року, в день складання працівниками енергопостачальної організації акту про порушення Правил користування електричною енергією для населення, вона, виявивши несправність приладу обліку звернулася до АК «Харківобленерго» з проханням замінити його на новий. Натомість через декілька годин після реєстрації заяви зявилися представники АК «Харківобленерго» та склали акт про порушення. Вислухавши та проаналізувавши пояснення осіб, що брали участь у справі, вивчивши матеріали позовної заяви, дослідивши всі доводи, що наведені сторонами, суд доходить наступного. Відповідачка є споживачем електроенергії, абонентом АК «Харківобленерго». Статтею 1 ЗУ «Про електроенергетику» визначається, що фізична особа, яка використовує електроенергію для власних потреб є її споживачем. Ст. 714 ЦК України закріплює, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобовязується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобовязується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Як встановлено в судовому засіданні, 18.12.2008 року при проведенні рейду по виявленню без облікового споживання електричної енергії в квартирі [ADDRESS] де зареєстрована та мешкає [PERSON], представниками АК «Харківобленерго» був встановлений факт штучного заземлення нульового проводу. Яке було зроблено алюмінієвим дротом 2,5 мм, електроенергія споживалася, але приладом обліку № 310017 не враховувалась, з цього приводу працівниками електропостачальної організації був складений акт № 02-29006 від 18.12.2008 року де й зафіксовані вищевикладені порушення. Допитані в якості свідків працівники АК «Харківобленерго» підтвердили факт його складення та наявність порушення зазначених в ньому, пояснивши, що в супереч норм законодавства відповідачі використовувала електроенергію без відповідної фіксації цього лічильником. Суд звертає особливу увагу на те, що в судовому засіданні з достовірністю було встановлено, що прилад обліку на момент перевірки знаходився в тамбурі, який не закривався. Так, відповідно до абзацу 1 п. 11 Правил користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1999 року за збереження приладів обліку та пломб на них споживач несе відповідальність тільки в тому разі, коли прилад обліку встановлений у квартирі, на іншому обєкті споживача. Згідно з розясненнями, що викладені в листі № 05-34-11/4149 від 05.09.2005 року Національної комісії регулювання електроенергетики України: «відповідно до абзацу 2 пункту 11 Правил користування електричною енергією для населення, відповідальність за збереження поквартирних приладів обліку, встановлених на сходових клітках, та пломб на них несе власник будинку або організація, у віданні якої перебуває будинок». Далі, згідно з пунктом 2 Правил користування електричною енергією для населення, обєкт споживача це житловий будинок, гараж, майстерня або інша електрифікована споруда, що належить споживачу на праві власності або користування. Окрім цього, Національна комісія регулювання електроенергетики України звертає увагу на те, що пунктом 3.4.5 Примірного договору про розрахунок житлових організацій та підприємств Міненерго за обслуговування внутрішньобудинкових систем електропостачання, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 28.09.1999 року № 235, «до обовязків житловоексплутаційних організацій належить забезпечення збереження розрахункових електролічильників, що враховують спожиту електроенергію на загальнобудинкові потреби, а також поквартирних приладів обліку, встановлених в електрощитових ЖЕО на сходових клітках, та пломб на них». Отже, виходячи з вищевикладеного суд робить висновок, що відповідальність за збереження приладу обліку несе організація у віданні якої перебуває будинок, а не відповідач. Крім того, слід звернути особливу увагу на те, що відповідачка, встановивши несправність приладу обліку 18.12.2008 року звернулася до АК «Харківобленерго» з проханням замінити його. Але, працівники електоропостачальної організації, в цей же день, 18.12.2008 року за часом пізніше, чого позивач в судовому засіданні не заперечував, замість виконання прохання [PERSON], викладеного у названому зверненні, склали спірний акт. Сприяючи всебічному і повному зясуванню обставин справи, суд, відповідно до ст. 10 ЦПК України, яка вказує на принцип змагальності сторін, розяснював особам, які брали участь у справі текст ч. 3 цієї статті та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, згідно якого, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, також в ч. 2 ст. 60 ЦПК України зазначено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, але позивачем, в супереч наведених приписів процесуального законодавства в підтвердження своєї позиції ґрунтовних доказів наведено не було. Показання свідків, суд не приймає до уваги, оскільки по суті вони були малозмістовними та ґрунтувалися лише на обставинах, викладених в спірному акті. Також, суд звертає увагу на те, що нині діючий ЦПК України закріплює незалежність, безсторонність та обєктивність суду, який не може бути ініціатором витребування доказів, оскільки такий обовязок законодавцем покладений на сторони, суд не виявляючи ініціативи, може лише сприяти сторонам на їх клопотання у витребуванні доказів, при цьому він зобовязаний розяснити особам, які беруть участь у справі їх процесуальні права та обовязки, попередити про наслідки вчинюваних процесуальних дій та розяснити наслідки у випадку не вчинення ними тих процесуальних дій виконання яких згідно із законом є обовязковим. Саме тому, розяснюючи позивачеві процесуальні права, які закріплені у ст. 27 ЦПК України, одне з яких право на подання доказів, суд звертався до ч. 3 ст. 10 ЦПК України акцентувавши увагу на тому, що кожному праву кореспондуються обовязки, тобто, що особа повинна довести суду свої вимоги або заперечення, а для цього потрібно подати суду докази, бо в противному разі, якщо вимоги позивача не будуть доведені, суд відмовить у задоволенні позову. Стаття 11 ЦПК України закріплює принцип диспозитивності цивільного процесу, ч. 1 зазначеної статті вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З положення цієї статті також випливає, що суд, за загальним правилом, не повинен виявляти ініціативи у збиранні доказів, про докази, їх кількість та якість повинні піклуватися сторони, оскільки саме на них законом покладений обовязок доказування суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд, знову таки, тільки сприяє сторонам у витребуванню таких доказів. Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, з матеріалів справи вбачається, що доводи позивача окрім акту не на чому не ґрунтуються. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладену статтю та встановлені в судовому засіданні факти, суд, виходячи з сукупного аналізу взаємного звязку доказів, що надані сторонами, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Отже, з огляду на вищенаведене, згідно з принципами: відповідності вимогам здорового глузду і розважливості поміркованості, обєктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення розумності та неупередженого ставлення до усіх учасників процесу - справедливості,

Outcome: dismissed