Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-23 00:00:00

Позивачка звернулась з вказаним позивом до суду з проханням визнати право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з моменту реєстрації договору дарування від 16 серпня 2007 року позивачка володіє та користується будинком, що складає 24/1000 частини ДБК "Зелений куток" та знаходиться [ADDRESS], також позивачка на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трубачовою Н.О. від 16 серпня 2007 року, та державного акту на право власності на земельну ділянку від 18 грудня 2007 року правомірно володіє земельною ділянкою яка розташована за цією ж адресою загальна площа якої дорівнює 0,0324 Га. Вказана земельна ділянка має цільове призначення «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд». Крім того, свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, скориставшись тимчасовою відсутністю її у вказаному будинку відповідач самовільно збудував жилі приміщення другого поверху, які розташовані на земельній ділянці позивачки. Посилаючись, зокрема, на ст. ст. 16, 325, 328, 331, 376 ЦК України, позивачка просить суд задовольнити позов. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги повністю підтримав та просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував. На його думку, позов має вирішуватись судом відповідно до закону. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи й оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає повному задоволенню. Судом встановлено, що з моменту реєстрації договору дарування від 16 серпня 2007 року позивачка володіє та користується будинком, що складає 24/1000 частини ДБК "Зелений куток" та знаходиться [ADDRESS], також позивачка на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трубачовою Н.О. від 16 серпня 2007 року, та державного акту на право власності на земельну ділянку від 18 грудня 2007 року правомірно володіє земельною ділянкою яка розташована за цією ж адресою загальна площа якої дорівнює 0,0324 Га. Вказана земельна ділянка має цільове призначення «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд». Позивачка здавала у найм вказаний будинок [PERSON], проте відповідач скориставшись тимчасовою відсутністю позивачки у вказаному будинку самовільно збудував жилі приміщення другого поверху, відповідно до технічного паспорту складеного Комунальним підприємством „Одеське МБТІ та РОН”, від 30 липня 2008 року а саме: (поз.1-9) - коридор площею - 23.40м2; житлова кімната (поз. 1-10), площею - 27.90 м2; житлова кімната (поз. 1-11) площею - 29.40 м2; житлова кімната (поз. 1-12) площею - 19.90 м2; житлова кімната (поз. 1-13) площею - 11.30 м2; санітарний вузол (поз. 1 -14), площею - 7.10 м2 які розташовані на земельній ділянці позивачки. Судом також встановлено, що згідно з технічного висновку зробленого ПП «ПРОЄКТ -ГРУП» держ ліцензія АВ №364019 від 2008 року основні конструкції, інженерні мережі та обладнання жилі приміщення, знаходяться у задовільному стані; жилі приміщення можуть бути прийняті до експлуатації відповідно до їх функціонального призначення. Також судом прийнято до уваги, те, що згідно довідки виданої Укрпошта вищевказаному жилому будинку який розташований [ADDRESS], можливо надати нову поштову адресу: [ADDRESS]. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що самовільно споруджені позивачем будівлі не мають негативного впливу на планіровку, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо, тобто дотримано вимоги ч.5 ст.319, ЦК України. При вирішенні позовних вимог судом взято до уваги, що за змістом ч.2 ст.325 ЦК України об'єктами права приватної власності можуть бути, зокрема, жилі будинки, квартири, склади, перукарні а склад, кількість і вартість нерухомого майна, що може бути у власності громадян, не обмежується, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1, 2 ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Згідно з ч.5 ст.376 ЦК України, власник земельної ділянки має право вимагати визнати за ним право власності на нерухоме майно самочинно збудоване на ньому,коли це не порушує права інших осіб. Відповідно до підпункту 1 ч.2 ст.16 ЦК України способами судового захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Суд вважає, що обставини, встановлені у судовому засіданні, дають підстави для визнання за позивачем права власності на житловий будинок. Як зазначено в підпункті „а” п.2 постанови Пленуму ВСУ від 04.10.1991р. №7 „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок”, судам підвідомчі спори, пов'язані з правом приватної власності на жилий будинок, зокрема, про визнання права власності на будинок.

Outcome: approved