overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-16 00:00:00

Позивач АК «Київенерго» звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у сумі 2 687 грн. 62 коп. та судових витрат по справі. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач є споживачем електричної енергії за адресою: [ADDRESS]. Відповідач не сплачує за фактичне щомісячне споживання електричної енергії та неналежно виконує свої зобовязання, внаслідок чого станом на листопад 2009 року сума боргу за спожиту електричну енергію становить 2 687 грн. 62 коп. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 4 лютого 2010 року до участі у справі в якості співвідповідача було притягнуто [PERSON], яка також являється споживачем електричної енергії за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача в судовому засіданні просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, з підстав, що зазначені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання зявилася, надала суду заяву від відповідача [PERSON] про те, щоб розгляд справи проводити без її участі та подала квитанцію про часткову сплату заборгованості у сумі 500 грн., у звязку з чим, позов визнала частково. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідачі є споживачами електричної енергії за адресою: [ADDRESS], але не сплачують за спожиту електричну енергію, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 2 687 грн. 62 коп. Відповідно до квитанції № 266 від 08 лютого 2010 року, яку в судовому засіданні надала відповідач [PERSON], борг частково сплачений у сумі 500 грн. Згідно з п. 42 Правил користування електричною енергією для населення передбачено, що споживач електричної енергії зобовязаний оплачувати спожиту електричну енергію. Відповідно до ст.. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Таким чином суд вважає, що відповідачі порушили права позивача і вони підлягають захисту, а позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді у розмірі 30 грн. 00 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-16 00:00:00

19.10.2009р. ПАТ КБ „ПриватБанк звернувся до суду із позовом до ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус», [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 19.10.2009р. позивачу було відстрочено сплату судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи до ухвалення по даній справі рішення, а також вжито заходи забезпечення позову. 17.02.2010р. представник позивача надав суду заяву з проханням залишити без розгляду позовні вимоги до відповідачів на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України та скасувати, прийняті ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 19.10.2009р. заходи забезпечення позову, розглянувши дане питання в попередньому засіданні за відсутності представника позивача. Суд, ознайомившись із заявою представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню та відповідно до п. 5 ч.1 ст. 207 ЦПК України позовні вимоги ПАТ КБ „ПриватБанка до ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус», [PERSON] про стягнення заборгованості слід залишити без розгляду. Одночасно, на підставі ч. 6 ст. 154 ЦПК України, у звязку із залишенням без розгляду позовних вимог, суд вважає за можливе скасувати прийняті ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 19.10.2009р. заходи забезпечення позову у відношенні відповідача [PERSON] Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат, з огляду на те, що для позивача сплата судових витрат була відстрочена до винесення рішення, а даною ухвалою позовні вимоги позивача залишені без розгляду, що відповідно до положень ч. 1 ст. 83 ЦПК України передбачає повернення судового збору, суд вважає за можливе не стягувати судовий збір з позивача. Щодо витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, то з огляду на те, що ч. 2 ст. 88 ЦПК України не передбачає повернення цих витрат у разі залишення без розгляду позовних вимог на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, то суд вважає, що з позивача на користь держави слід стягнути витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-16 00:00:00

[PERSON] 05.02.2010 р. звернувся в суд з позовом, в якому просить винести рішення про розірвання шлюбу з відповідачкою [PERSON] Позовну заяву обґрунтовує тим, що шлюб між ними укладено 16 травня 2003 р. У шлюбі у них народилась дочка [PERSON], [INFO] З часом спільне життя з відповідачем не склалося, призвело до того, що вони не підтримують подружніх стосунків, не спілкуються, не ведуть спільного господарства. У нього відсутні почуття любові та поваги до позивачки. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. В попередньому судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримав, покликаючись на наведені у позовній заяві обставини. Заперечив будь-яку можливість примирення з відповідачкою. Він не бажає примирення та збереження шлюбу. Просить позов задовольнити і розірвати шлюб. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, просила розірвати шлюб. Заслухавши пояснення позивача, відповідачки, дослідивши подані докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, фактичні взаємини подружжя, причини розлучення, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. Сторони зареєстрували шлюб 16.05.2003 р. Цей шлюб для них є першим. Перебуваючи у шлюбі у них народилось дочка [PERSON], [INFO]. Судом з пояснень позивача та відповідачки встановлено, що взаємини між сторонами стали погіршуватися з часу коли вони перестали розуміти одне-одного, а на даний час вони є неприязними. Сторони проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків. Як позивач, так і відповідачка не бажають надалі вживати заходів для примирення, відновлення подружніх стосунків та збереження шлюбу. Це не відповідає їх інтересам. Сторони втратили почуття любові та поваги одне до одного. Відтак встановлені судом обставини підтверджують, що конфлікт між сторонами носить стійкий характер, розпад шлюбу є безповоротним. Спроби примирення були б неможливі і не відповідають інтересам обох сторін. А тому шлюб між сторонами слід розірвати, задовольнивши позов.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по виплаті зарплати, вказуючи на те, що він працював у Маріупольському спеціалізованому управлінні «Електромонтаж» № 415 акціонерного товариства закритого типу «Донбаспромелектромонтаж» на посаді електромонтажника. 02 вересня 2009 року він був звільнений на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. При звільненні з ним не були проведені розрахунки. Відповідач не виплатив йому заробітну плату та вихідну допомогу на загальну суму 17820,5 гривень. Також відповідач повинен сплатити йому компенсацію за затримку виплати зарплатні в сумі 5125,05 грн. Прохав стягнути з відповідача на його користь вказані суми. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та прохав їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] товариства закритого типу «Донбаспромелектромонтаж» у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що за період з 03.09.2009 року по 16.02.2010 року позивачу сплачено 800 грн. у відшкодування заборгованості по зарплаті та станом на 17.02.2010 року заборгованість по заробітній платі та вихідній допомозі складає 17020,5 гривень. Крім того відповідно з проведеним перерахунком компенсація за затримку виплати зарплатні складає 4148,85 грн. Не заперечував проти стягнення вказаних ним сум. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав: Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при звільнені працівника виплата усіх сум, належних йому від підприємства проводиться в день звільнення. Якщо звільнений працівник в день звільнення не працював, то вказані суми мають бути сплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимог щодо розрахунку. У разі спору про розміри сум власник зобовязаний у вказаний термін сплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 117 КЗпП України у разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум в строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно сплатити робітнику його середній заробіток за весь час затримки виплати до дня фактичного розрахунку. Приймаючи до уваги, що відповідач визнає позов, а розмір заборгованості по заробітній платі, вихідній допомозі та компенсації за затримку підтверджується відповідними довідками, суд вважає можливим задовольнити позов частково з урахуванням сплаченого та в межах проведеного відповідачем перерахунку станом на 17.02.2010 року і стягнути з відповідача [PERSON] товариства закритого типу «Донбаспромелектромонтаж» на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 13872,10 грн., вихідну допомогу в сумі 3148,05 грн., компенсацію за затримку розрахунку в сумі 4148,85 грн., а загалом 21169,35 грн. Оскільки суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, то відповідно зі ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 211,70 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-16 00:00:00

28.01.2010 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 29 листопада 1996 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажи 6/100 частин домоволодіння № 5, що розташовано по вул. Підпільна в м. Херсоні. В день укладення договору сторони виконали його умови. Однак, нотаріально угода посвідчена не була, в вязку з чим [PERSON] просила суд визначити зазначений договір купівлі-продажу 6/100 частин домоволодіння № 5, що розташовано по вул. Підпільна в м. Херсоні дійсним. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги з викладених вище підстав, просила позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в зв»язку з чим суд вважає можливим ухвалити по справі заочне рішення по наявним у справі доказам. Представник Херсонської товарної біржі «Ізумруд» в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення позивача та вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обгрунтованим та підлягаючим задоволенню. Судом встановлено, що 29 листопада 1996 року між [PERSON] та [PERSON] на Херсонській товарній біржі «Ізумруд» був укладений договір купівлі-продажу 6/100 частин домоволодіння № 5, що розташоване по вул. Підпільній в м. Херсоні. В рахунок укладеного договору купівлі-продажу позивачка передала продавцю гроші, а остання в свою чергу передала їй правовстановлюючі документи на будинок. З моменту укладення договору [PERSON] повністю прийняла спірне майно у власність, зареєструвала право власності в ХБТІ (реєстровий № 3038 від 10.12.1996 року). Згідно ст. 47 ЦК України (1963 року) якщо сторони домовилися про всі суттєві умови договору та відбулося повне або часткове його виконання, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд вправі на вимогу сторони, яка виконала договір, визнати його дійсним. Оскільки судом встановлено, що сторони домовилися про всі суттєві умови договору купівлі-продажу будинку та відбулося повне його виконання, що підтверджується обєктивною сукупністю матеріалів справи, дана позовна заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, посилаючись, що перебуває у шлюбі з відповідачем. Від вказаного шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з нею, перебуває на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги не надає, в звязку з чим, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача та аліменти на її утримання до досягнення дитиною 3-х річного віку в розмірі 300 грн. В судове засідання позивачка з»явилася, уточнила позовні вимоги, від позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача на її утримання в розмірі 300 грн. до досягнення дитиною 3-х річного віку відмовилася. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Судом відмова прийнята та ухвалено закрити справу у частині стягнення аліментів з відповідача на її утримання в розмірі 300 грн. до досягнення дитиною 3-х річного віку. Уточнені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання з»явився, уточнені позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував, пояснив, що ніде не працює, тому не має змоги платити аліменти. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що вбачається з Свідоцтва про народження 1-КГ № 054514 від 04.10.2007 року. Згідно довідки виданої ТОВ «ШУМЕН» № 169 від 18.02.2010 року вбачається, що дитина зареєстрована та проживає з позивачкою за адресою м. Херсон, вул. Димитрова,б.26-а, к.122. З позовної заяви, вбачається, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від доходу відповідача, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-16 00:00:00

Позивачка 11.01.10 звернулась в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з липня 2007 року з відповідачем проживає окремо, сімейно-шлюбних стосунків не підтримує, їх сімя фактично розпалась, збереження шлюбу неможливе. Неповнолітнього сина подружжя [PERSON] [INFO] просить залишити на вихованні та проживанні з батьком. У судовому засіданні позивачка позов підтримала та просить суд шлюб розірвати, неповнолітнього сина [PERSON] залишити на виховання та проживання з батьком, оскільки дитина постійно проживає з ним. У судовому засіданні відповідач позов визнав повністю. Просить суд шлюб розірвати, а його з позивачкою неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] залишити на його вихованні. У відповідності із ч.4 ст..174 ЦПК, у разі визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-16 00:00:00

Позивачка 11.01.10 звернулась в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що на даний час з відповідачем сімейно-шлюбних стосунків не підтримує, проживає в іншому місці, їх сімя фактично розпалась, тому збереження шлюбу неможливе. У судове засідання позивачка не зявилась, 12.02.10 подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує. Враховуючи, що відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначив, що вони знаходяться з відповідачем у шлюбі, який був зареєстрований 15 березня 2008 року, Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 90. Від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має. Причиною розпаду сім'ї послужило те, що з відповідачем постійно виникають непорозуміння, шлюбно - сімейні відносини припинені з 23.05.2009 року. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, пояснивши, що причиною розпаду сім'ї є те, що з відповідачем постійно виникають непорозуміння, шлюбно - сімейні відносини припинені з 23.05.2009 року та примирення між ними не можливе. Позивач впевнений, що сім'я розпалась остаточно і відновлена бути не може. Відповідач в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі. Суд, вислухав думку позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву належну задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про одруження, яке було видане 15 березня 2008 року, Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 90, сторони у справі знаходяться у зареєстрованому шлюбі. Згідно з поясненнями позивача, відповідача, причиною розірвання шлюбу є те, що в період спільного сімейного життя в сім'ї постійно виникало непорозуміння, шлюбно - сімейні відносини припинені з 23.05.2009 року. Спільне господарство і спільний бюджет не ведеться. Сім'я розпалась остаточно, подальші сімейні відносини продовжувати не бажають. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Суд, з'ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємовідносини подружжя, дослідивши матеріали справи, вважає подальше сімейне життя подружжя і зберігання сім'ї неможливим. При таких обставинах, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Затрати, пов'язані з оплатою отримання свідоцтва про розірвання шлюбу в органах РАЦС суд вважає за необхідне покласти на позивача, відповідачку від сплати витрат звільнити. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання спільних неповнолітніх дітей - сина [PERSON], 12.0-3.2007 р.н., та доньки Анастасії, [INFO], у розмірі 50% частини його заробітку (доходу). В судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному обсязі, та суду пояснила, що діти перебувають на її утриманні, а відповідач не надає належної матеріальної допомоги. Просить задовольнити її позовні вимоги. Відповідач [PERSON], позов визнав частково - в твердій сумі по 217 грн. на кожну дитину, пояснивши суду, що він в змозі в такому розмірі надавати допомогу на кожну дитину. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, позов підлягає задоволенню частково. Подружні стосунки між сторонами припинено з листопада, 2009 року. Діти проживають з матірю, а батько надає допомогу на їх утримання у незначному розмірі. Доводи позивачки, які викладено в позовній заяві, підтверджуються письмовими доказами, а батьківство відповідача щодо дитини - свідоцтвом про народження, де він записаний як батько. Крім того, суд, беручи до уваги те, що позивачкою до суду не подано доказів, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, щодо стягнення аліментів у вказаному нею розмірі - 1\\2 частини заробітку відповідача, а це - матеріальний стан платника аліментів, наявність у нього інших утриманців, інші обставини, що мають істотне значення для вирішення справи по суті, вважає вірним встановити розмір стягуваних аліментів в розмірі 1\\3 частини заробітку (доходу) відповідача. Тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. В іншій частині позову - відмовити за необгрунтовністю. Маються передбачені ст. ст. 180 - 183 СК України підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Згідно ст. 217 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню в межах стягнення аліментів за один місяць, а у відповідності зі ст. 191 СК України аліменти присуджуються з дня предявлення позову. Окрім цього , відповідно до ст. 80 ЦПК України та ст. З Декрету Кабінету Міністрів України з відповідача слід стягнута судовий збір та судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що його дідусь [PERSON], який помер 12 грудня 2004 року, був власником ? частини земельної ділянки від загальної площі 0,1012 га, та ? частини житлового будинку, що розташована по вулиці Краснокутській, 18/13 у місті Києві. Відповідно до договору дарування він (позивач) є власником ? частини будинку № 18/13, який побудований на вище зазначеній земельній ділянці. Після смерті [PERSON] він звернувся до Головного управління земельних ресурсів для оформлення права власності на ? частину земельної ділянки, на якій розташований подарований йому будинок, але йому було в усній формі відмовлено, та запропоновано звернутися до суду для визнання права власності на земельну ділянку. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позов задовольнити та ухвалити рішення. В судове засідання представник відповідача не зявився, про день та час розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. В матеріалах справи містяться письмові заперечення проти позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. В суді встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку КВ № 143175 власником ? частини земельної ділянки від загальної площі 0,1012 га, яка розташована по вулиці Краснокутській, 18/13 у місті Києві, був [PERSON], який помер 12 грудня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть. [PERSON] був власником і ? частини житлового будинку розташованого на вказаній земельній ділянці. Відповідно до договору дарування від 24 січня 2004 року позивач отримав у дар від [PERSON] ? частину будинка № 18/13 з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться по вулиці Краснокутській у місті Києві, тобто став власником вказаного майна. Згідно технічного паспорту, виданого 28 листопада 2003 року Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна», на вказаній земельній ділянці розташований будинок, загальною площею 80,1 м?. Відповідно до ст. 377 ЦК України та ст. 120 Земельного Кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved