Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Петропавлівському районі про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, знаходячись в трудових відносинах з ВАТ Павлоградвугілля" шахтою „Степова" при виконані трудових обов'язків 28.12.2003 року з ним стався нещасний випадок - підтвердженням є Акт Н-1 №83 від 30.12.2003 року. Згідно огляду на МСЄК від 9.08.2004 року первинно йому було встановлено 10% втрати професійної працездатності, та рекомендовано працевлаштування по лінії ВКК. Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Першотравенську постановою №4458/1 від 14.09.2004 року призначив йому одноразову допомогу та щомісячну грошову суму в зв'язку з втратою працездатності згідно довідки МСЄК №034061 від 9.08.2004 року. В зв'язку з травмою, йому була спричинена моральна шкода, оскільки: фізичний біль, душевні страждання, переживання в наслідок травми, крім того він втратив професійну працездатність і був змушений перейти на нижче оплачувану роботу; втратив можливість повністю реалізувати свої можливості; постійно відчуває наслідки травми; йому важко займатися домашніми справами, що потребують навіть незначних фізичних зусиль правої руки; він часто знаходиться в депресивному стані так як наслідки травми залишиться до кінця його життя. Всі ці обставини привели до порушення нормальних життєвих зв'язків, вимагають додаткових зусиль для організації подальшого життя. Вказані вище обставини, це лише мала доля того, що він змушений в даний момент переживати через ушкодження здоров'я, всі ці обставини спричиняють йому додаткові душевні та моральні страждання. Просить суд стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 9 000 грн. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала, надала суду заперечення. Відповідач вважає, що в позові слід відмовити з огляду на наступні обставини: - згідно п/п «д» п.1.1. Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями і ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов"язане з виконанням трудових обов'язків», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України №212 від 22.11.1995р., обов'язок по встановленню факту спричинення моральної шкоди Заподіяну працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків покладено на медико-соціальні експертні комісії (МСЕК). Оскільки вказаний висновок не містить свідчень про те, що крім стійкої втрати працездатності МСЕК встановила позивачу ще і наявність моральної шкоди внаслідок цього ушкодження здоров'я, висновок МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати працездатності по професійному захворюванню - не може замінити висновку того ж МСЕК про наявність чи відсутність моральної шкоди; - вважає необхідним наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні; Закон України "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового контракту на підприємствах. Згідно з розділом XI Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їхніх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 1 січня 2008 р. Глава 67 Цивільного Кодексу України 2004р. регулює основні засади правовідносин по страхуванню і в ч.2 ст.999 передбачає, що «до відносин, які випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства». Таким чином з 1 січня 2008 року на території України законодавчо скасоване відшкодування моральної шкоди, завданої застрахованому працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я при виконанні трудових обов'язків. Вважає, що одна з найважливіших підстав для настання відповідальності в спричиненні моральної шкоди позивачу, пов'язаної з професійним захворюванням - не вказана і встановлених законодавчо доказів про її наявність - не надано. Позивач не надав доказів у чому полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до втрати ним професійної працездатності. Позовні вимоги вважає незаконними , не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Заслухавши пояснення представників, позивача , дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини. Судом встановлено, що сторони по справі знаходились в цивільно-правових відносинах. Позивач перебував у трудових відносинах з ВАТ Павлоградвугілля" по 07.05.2009 року, працював на ряді шахт ДХК «Павлоградвугілля». 07.05.2009 року він звільнився з шахти «Степова» ДХК «Півлоградвугілля» в зв'язку зі станом здоровя. Відповідно до довідки МСЕК від 09.08.2004 рік йому встановлено первинно 10%, втрати професійної працездатності, рекомендовано медикометозне лікування. Відповідно до акту форми Н-1 №83 від 30.12.2003 року про нещасний випадок було встановлено обставини при яких стався нещасний випадок. Проходження лікування підтверджується епікрізами. Згідно довідки відділенням виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Пешотравенську Дніпропетровської області від позивачу моральна шкода не виплачувалась. Відповідачем визнано факт того, що компенсація по відшкодуванню моральної шкоди, через втрату працездатності, позивачеві не була нарахована та не була сплачена ні фондами ні підприємством. Суд вважає, що наявність моральної шкоди у позивача в звязку з наслідками професійних захворювань, встановленням 10% стійкої втрати професійної працездатності, необхідність в лікуванні, встановленою, оскільки вищевказані обставини свідчать про нещасний випадок на виробництві [PERSON] та їх наслідком моральних страждань та переживань (хвилювань), оскільки ці обставини привели його до порушення нормальних життєвих звязків та зміну звичайного способу життя, вимагають від нього додаткових зусиль для організації його подальшого життя. Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд вважає, що розмір відшкодування завищений і тому суд враховує, характер та обєм його фізичних, душевних, психічних страждань від нещасного випадку, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що привело до змін в його житті, потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди позивачу, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково і стягнути з відповідача на користь [PERSON] 1500 (тисяча пятсот) грн. Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власника або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Стаття 1167 ЦК України, яка вказує, що моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Стаття 23 ЦК України вказує, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. В рішенні КСУ від 08.10.2008р. Конституційний Суд України вважає, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237' Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Суд вважає, що , право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання на відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з внесеними змінами від 23.02.2007 року до Закону України №П05-ХІУ, реалізується відповідно до норм статті 1167 Цивільного кодексу України та статті 237-1 Кодексу законів про працю України, за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Також суд враховує, що відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» та п.22ст.71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп.. «є» п.1 ч.1 ст.21, ч.З ст. 28 та ч. З ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105 - Х1У «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Судом встановлено, що право на відшкодування моральної шкоди позивач отримав з висновком МСЕК від 09.08.2004 року де йому було встановлено первинно 10% втрати професійної працездатності, необхідність в лікуванні . На час виникнення у [PERSON] права на відшкодування моральної шкоди зазначені положення ст.ст. 21,28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», які передбачали відшкодування діяли, то обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на відповідача. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року в аспекті конституційного звернення положення частини 3 статті 34 Закони України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності слід розуміти як визначення порядку, процедури та розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди, спричиненої умови виробництва, в окремому випадку тільки в випадку відсутності втрати потерпілим професійної працездатності. Вказане положення не виключає обовязку Фонду відшкодовувати моральну шкоду, спричинену умовами виробництва, в інших випадках, коли здійснення права застрахованих на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, спричиненої умовами виробництва, повинно забезпечуватись Фондом на підставі ст.ст. 1,5,6,13,21 та частини 3 ст.28 цього Закону всім потерпілим, в тому числі у випадку тимчасової, стійкої або повної втрати професійної працездатності. Оскільки позивач є застрахованою особою відповідно до Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності, згідно з п.1 «е» ст.21, ч.3 ст.28 вказаного Закону в обовязки відповідача входить своєчасне та в повному обсязі відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоровя в вигляді страхової виплати в відшкодування моральної шкоди за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Виходячи з того, що право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з 24/11.2004 року, дія Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності , яким були виключені статті Закону стосовно обовязку відшкодування Фондом моральної шкоди, який набрав чинності з 20 березня 2007 року та Закону України „Про державний бюджет на 2008 рік, яким внесені зміни в Закон України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності що до припинення відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку з 1 січня 2008 року» на підставу відмови у задоволенні позовних вимог суд вважає необґрунтованими. Згідно ч.3 ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. З врахуванням викладених обставин суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЄК, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач як одну із передбачених Законом України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності страхових виплат. Відповідно до ст.4 Декрету України «Про державне мито» від сплати судових витрат: державного мита звільняються позивач за позовами про відшкодування збитків, заподіяних каліцтвом або інші ушкодженням здоров'я та відповідач.

Outcome: partial