Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-03 00:00:00

13.11.2009р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування житлового будинку № 82 по вул. Свердлова в м. Первомайську Миколаївської області, укладеного між [PERSON] - з одного боку та [PERSON] - з іншого, посвідченого 22.03.2006року [PERSON], приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області, реєстр № 1485, - недійсним. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що в січні 2006року його нині покійна дружина [PERSON] перенесла другий інсульт і була лежачою хворою, а йому на той момент вже було 82роки, він був визнаний інвалідом ВВВ 2 групи, тобто не міг самостійно доглядати дружину і надавати їй необхідну допомогу, оскільки сам часто хворів і потребував сторонньої допомоги. На початку березня 2006року його син [PERSON] - відповідач по справі, пообіцяв таку допомогу, якщо він підпише договір, щоб після смерті житловий будинок залишився йому. Він погодився і 22.03.2006р. уклав з відповідачем у приватного нотаріуса Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] договір, тексту якого не читав. При підписанні договору він вважав, що підписує договір довічного утримання, а не договір дарування житлового будинку. Після укладення договору відповідач жодного разу не виконував свої зобовязання, а влітку 2009р. в зазначений будинок підселив невідомих осіб, які фактично виживали позивача з його будинку, в звязку з чим він вирішив розірвати укладений договір та почав збирати необхідні документи. Під час отримання в Первомайському МБТІ довідки про належність будинку, він дізнався, що фактично між ним та відповідачем був укладений договір дарування житлового будинку, чого він не бажав. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити їх, вказуючи, що при підписанні оскаржуваного договору нотаріус не роз'яснив позивачу правових наслідків укладеної угоди, тому позивач підписав договір внаслідок помилки. Він помилявся щодо природи оскаржуваного договору, прав та обовязків сторін, що має істотне значення, оскільки його син [PERSON] - відповідач по справі, обіцяв його та його покійну дружину довічно доглядати, забезпечувати продуктами харчування, і тільки на цих умовах він погодився укласти договір про відчуження житлового будинку [PERSON] Позивач вказує, що укладаючи вказаний договір, він мав на меті те, що буде постійно проживати в своєму будинку, оскільки до смерті буде його законним власником, а також те, що відповідач буде за ним довічно доглядати. Проте, відповідач не тільки не забезпечує його продуктами харчування та ліками, а взагалі створив такі умови, через які він (позивач) не може проживати в вищевказаному будинку. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та заперечували проти його задоволення, при цьому відповідач зазначив, що його батьки починаючи з 1992року постійно говорили про те, що їх житловий будинок, який розташований по вул. Свердлова, 82 в м. Первомайську Миколаївської області, вони перепишуть на нього (відповідача) і в березні 2006року батьки самі запропонували укласти оскаржуваний договір, при цьому його покійна матір дала свою згоду на дарування його батьком сумісно нажитого ними житлового будинку. Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши надані суду письмові докази, оцінивши в сукупності досліджені докази, думку прокурора про задоволення позову позивача в повному обсязі, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з договору дарування житлового будинку, посвідченого 22.03.2006року [PERSON], приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області, реєстр № 1485, [PERSON] (дарувальник) передав у власність [PERSON] (обдарованого) безоплатно житловий будинок № 82, що знаходиться в м. Первомайську Миколаївської області по вул. Свердлова, на земельній ділянці фонду міської ради. Вказаний житловий будинок належав [PERSON] (дарувальнику) на підставі договору про право забудови житлового будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого Первомайською державною нотаріальною конторою від 22.04.1954р., що підтверджується довідкою Первомайського МБТІ від 02.12.2009р. за вих. № 133. Згідно із заявою [PERSON], справжність підпису якої засвідчив [PERSON], приватний нотаріус Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області, реєстр № 1484, [PERSON] дала свою згоду на дарування її чоловіком - [PERSON] сумісно нажитого ними під час перебування у шлюбі житлового будинку № 82, що знаходиться по вул. Свердлова в м. Первомайську Миколаївської області, сину - [PERSON]. Як вбачається з повідомлення Первомайського МБТІ за вих. № 126 від 18.11.2009р., житловий будинок по вул. Свердлова, 82 в м. Первомайську Миколаївської області зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області, від 22.03.2006р., реєстр № 1485. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили суду, що позивач постійно проживав в своєму будинку, відповідач опікувався про нього, в вересні 2009року взаємовідносини між позивачем та відповідачем змінилися і відповідач вигнав батька зі спірного будинку, поселивши в будинок своїх родичів. Що стосується показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], то про обставини укладання договору їм нічого не відомо, а тому суд не приймає їх свідчення до уваги. Згідно з ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речей, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Як розяснив Пленум Верховного Суду в п. 11 постанови від 28.04.1978р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (з наступними змінами), під помилкою в даному випадку слід розуміти таке неправильне сприйняття субєкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена. Згідно з розясненнями Пленуму Верховного Суду в п. 19 постанови від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», обставини, щодо яких помилялася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Судом встановлено, що при укладанні договору дарування позивач мав на меті те, що відповідач буде за ним довічно доглядати, забезпечувати продуктами харчування та вважав, що укладає договір довічного утримання, тобто помилявся щодо правових наслідків договору і це є обставиною, що має істотне значення, а тому є передбачені ст. 229 ЦК України підстави для визнання правочину недійсним. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, тобто оскаржувану угоду слід визнати недійсною. Крім того, відповідно до ст. 267 ЦК України суд вважає за необхідне поновити позивачу пропущений ним строк для звернення до суду з даним позовом, поскільки про порушення його прав йому стало відомо лише в жовтні 2009року.

Outcome: approved