Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-10 00:00:00

22.07.2009 року [PERSON] звернувся із зазначеним позовом в якому вказував, що він є власником земельної ділянки в с. Вороньків Бориспільського району Київської області по вул. Комінтерна, 45 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, межі якої визначено в натурі, а межові знаки встановлені на місцевості. Проте відповідачка чинить перешкоди у користуванні частиною його земельної ділянки розміром 0,006 га, шляхом знесення межових знаків та її захопленням. Вказане підтверджується відповідними зверненнями до сільського голови та управління по контролю за використанням та охороною земель у м. Києві та Київській області. Після чого 24.09.2008 року було здійснено перевірку дотримання вимог земельного законодавства, за наслідками якої складено акт, згідно якого інспектором Держземінспекції встановлено факт самовільного зайняття [PERSON] земельної ділянки [PERSON] (кадастровий номер 3220881701:01:013:0020) площею 60 кв.м. Добровільно усунути порушення права власності земельною ділянкою відповідачка відмовляється. У цьому зв'язку позивач просив зобовязати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні належною [PERSON] земельною ділянкою шляхом відновлення за власний рахунок межових знаків, стягнути з відповідачки на свою користь 98 грн. оплаченого земельного податку, моральну шкоду в розмірі 2000 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач та її представник проти позову заперечили, посилаючись на те, що приватизація [PERSON] земельної ділянки відбулась незаконно, внаслідок чого останній захопив частину місцевого проїзду, що й стало причиною спору, а [PERSON] діяла на захист своїх інтересів, оскільки тривалий час користувалась саме цією частиною земельної ділянки як городом. Голова Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області зазначив, що спір між сторонами дійсно існує тривалий час і виник він з приводу приватизації позивачем місцевого проїзду між земельними ділянками сторін. На момент розгляду справи в суді державний акт позивача у справі не оскаржується. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначив, що визначав межі земельної ділянки [PERSON] в натурі повторно шляхом відновлення межових знаків відповідно до поворотних точок та кадастрового плану, а також зовнішніх меж земельних ділянок. Чи були при цьому суміжні землекористувачі свідок не памятає. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідка, а також дослідивши матеріали цивільної справи суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані положеннями ЦК України та ЗК України щодо володіння, користування та розпорядження земельними ділянками, а також захисту вказаних прав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельних ділянок площею 0,0429 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої по вул. Комінтерну, 45 в с. Вороньків Бориспільського району Київської області, кадастровий номер 3220881701:01:013:0020 (державний акт серії ЯД №781753, виданого Вороньківською сільською радою Бориспільського району Київської області 14.11.2007 року) та площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташованої по вул. Комінтерну, 45 в с. Вороньків Бориспільського району Київської області, кадастровий номер 3220881701:01:013:0019 (державний акт серії ЯД №781752, виданого Вороньківською сільською радою Бориспільського району Київської області 14.11.2007 року) (а.с. 45, 46). [PERSON] на праві власності земельної ділянки не має, однак здійснює погодження та виготовлення технічної документації на відведення земельної ділянки площею 0,21 га в с. Вороньків Бориспільського району Київської області по вул. Комінтерна на підставі рішення сільської ради від 26.10.2007 року №343-24-У (а.с. 38). Про вказане також свідчить і наявна технічна документація по фактичних межах землекористування, виготовлена КДП "Київгеоінформатика" на підставі вказаного рішення сільської ради (а.с. 88-119). Вказана технічна документація розроблена з урахуванням меж земельних ділянок [PERSON] В порушення визначених землевпорядною організацією меж земельних ділянок сторін [PERSON] самовільно знищила межові знаки встановлені на межі із земельною ділянкою позивача, що визнала в судовому засіданні. Вказані обставини не підлягають доказуванню відповідно до вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України. При цьому відповідач зазначила, що такі дії вчинила, оскільки тривалий час користувалась зайнятою нею земельною ділянкою позивача за давністю користування, та вважає, що [PERSON] неправомірно приватизував місцевий проїзд, що існував історично, що призвело до захоплення і її земельної ділянки. З цього приводу суд не бере до уваги пояснення відповідача, оскільки остання належним чином не оформила право власності на земельну ділянку і тому у останньої на момент звернення до суду з позовом [PERSON] відсутні підстави для знищення межових знаків, зважаючи на норми матеріального права для захисту майнових прав (може бути захищено порушене майнове право). При цьому судом встановлено, що самостійно [PERSON] до суду з відповідним позовом не зверталась, зустрічний позов не подала, хоча судом розяснено останній право на звернення до суду з цих підстав. З цього приводу судом не встановлено порушення майнового права [PERSON], оскільки землевпорядною організацією КДП "Київгеоінформатика" технічна документація на відведення земельної ділянки відповідачці виготовлялась з урахуванням фактичного землекористування та меж земельної ділянки [PERSON] Згідно вимог ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно вимог ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 3, 4, 9 ч. 2 зазначеної статті передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Вказані норми в частині земельного законодавства кореспондуються з положеннями ст. 152 ЗК України. Своє право позивач доводить наявність діючих та неоспорених державних актів на право власності на земельні ділянки, а також актом перевірки дотримання земельного законодавства інспектором Держземінспекції від 24.09.2008 року №А3659/39 (а.с. 13, 14), згідно яких вбачається, що [PERSON] самочинно займає частину земельної ділянки позивача в розмірі 60 кв.м., площа якої схематично відображена на план-схемі. Судом встановлено, що вказана земельна ділянка самовільно зайнята саме [PERSON], що визнано нею в судовому засіданні, зважаючи на рішення сільської ради, згідно якого ділянка виділяється саме відповідачці, а не її чоловіку. При цьому самовільно зайнятою відповідачем земельною ділянкою є частина такої ділянки з кадастровим номером 3220881701:01:013:0020, площею 0,0429 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується крім акту перевірки, також технічною документацією на земельні ділянки позивача, з якої вбачається межі таких земельних ділянок та їх розташування (а.с. 120-144). Відповідно до вимог ч.2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян та юридичних осіб. З цих підстав судом встановлено порушення з боку [PERSON] прав позивача щодо володіння, розпорядження та користування власністю, а також прав, визначених в ст. 90 ЗК України, оскільки самовільним захопленням та знищенням меж частини земельної ділянки [PERSON] було зміст цих прав позивача. З цього приводу порушене право власника підлягає поновленню шляхом усунення перешкод у користуванні власною земельною ділянкою позивачем та відновленням межових знаків за рахунок відповідача. Проте, суду не надано доказів, що [PERSON] використовувала захоплену частину земельної ділянки та обробляла її, тобто фактично приступила до використання останньої. З цього приводу судом також не встановлено порушень матеріального характеру через дії відповідачки, оскільки позивачем не надано доказів неможливості використання вказаної частини земельної ділянки належним чином. Суду позивачем також не надано обґрунтованих вимог та доказів цьому щодо стягнення розміру земельного податку, оскільки як встановлено судом, зазначений розмір земельного податку сплачувався позивачем за всі його земельні ділянки, в той час, як [PERSON] захопила лише 60 кв.м. (0,006 га). З цього приводу уточнень позову від позивач не надійшло, а відповідного розрахунку не зроблено, у зв'язку з чим у задоволенні зазначених позовних вимог слід відмовити. Підстав, визначених у ст. 156 ЗК України для відшкодування завданих власнику земельної ділянки, при розгляді справи не виявлено, про них не вказали і позивач та його представники. Не встановлено судом і порушень з боку [PERSON] в частині заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки спричинення останньої також не доведено позивач під час судового розгляду справи. Доказів заподіяння такої шкоди суду не надано. При цьому суд враховує, що фактично використання земельної ділянки [PERSON], що належить йому на праві приватної власності, за цільовим призначенням, протягом період захоплення її частини відповідачем, - не доведена. З цих підстав суд приймає рішення на основі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж земельних ділянок є дані земельно-кадастрової документації. З цього приводу суд вважає за доцільне задовольнити вимоги позивача в частині зобовязання відповідача за власний рахунок відновити межові знаки земельної ділянки позивача, оскільки їх знищення саме [PERSON] не оспорюється та визнається. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати в справі, а саме витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та судовий збір, слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного та ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 22, 23, 321, 328 ЦК України, ст. 152, 155, 156, 158 Земельного кодексу України, та

Outcome: partial