Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду 18 серпня 2008 року з позовом до відповідача про виключення жилого приміщення із числа службових, посилаючись на те, що його батько [PERSON] з [INFO] працював в Лозівському ЖЕК в якості слюсаря – сантехніка 4 розряду на підставі наказу № 9 від [INFO] . Наказом № 192 від 25 липня 1989 року житлово–експлуатаційна контора та комбінат комунальних підприємств були об’єднані в Лозівське виробниче управління житлово-комунального господарства. Згідно рішення виконкому міської Ради народних депутатів № 209 від 20 червня 1989 року [PERSON] було надано службове житло – [ADDRESS] . Право на зайняття службової жилої полощи, згідно зі службовим посвідченням № 52, було надано [PERSON] , його дружині – матері позивача, [PERSON] , та позивачу. На даний час в квартирі зареєстрований та проживає позивач, його мати вибула з квартири 22 липня 2004 року, молодший брат – [PERSON] , який був прописаний в квартирі з 27 липня 2002 року, вибув 05 січня 2005 року. [PERSON] помер 07 серпня 2006 року. Позивач постійно проживає в квартирі, користується та розпоряджається нею, проводить оплату комунальних платежів, всі обов’язки, що витікають з договору найму житлового приміщення, він виконує сумлінно. Іншого житла позивач не має, у зазначеній квартирі він прожив 20 років. Позивач у подальшому має намір приватизувати зазначену квартиру, але поки вона має статус «службової» - це неможливо. У зв’язку з викладеним, позивач звернувся до суду та просить надати йому право на подальше проживання № 50 у будинку № 2 по вулиці Карла Маркса в місті Лозова Харківської області, виключити вказане житло з числа службових і перевести в комунальну власність. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити посилаючись на те, що більше двадцяти років він прожив у квартирі [ADDRESS] , батько залишив сім»ю та створив нову з іншою жінкою, а згодом – помер. В квартирі проживала мати, брат, які змінили місце проживання і зняті з обліку. Далі позивач пояснив, що він вирішив приватизувати квартиру у 2006 році, але не зміг, бо, як виявилося, квартира має статус «службової» Ця квартира була надана його батькові як службова для всієї сім»ї. Брат і мати змінили місце постійного проживання, а він, [PERSON] , у квартирі проживає разом зі своєю сім»єю – жінкою та неповнолітньою донькою. Пояснив, що юрист КП «Комжитло» роз»яснив йому які документи слід зібрати та подати до виконавчого комітету для виведення квартири із розряду службових, він все це виконав. Але виконком направив його в КП «Комжитло», останнє – до виконкому. Тому він вимушений був звернутися до суду за захистом його порушених законних прав та інтересів. Представник позивача, адвокат Шевченко Л. М., у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі, дала пояснення аналогічні поясненням Позивача. Звернула увагу суду на те, що вини її довірителя у тому, що виконком та КП «Комжитло» не вирішують спірне питання – немає. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме у частині виведення житлової площі квартири із службових, про що надала до суду письмову заяву. В іншій частині прохала відмовити у задоволенні позовних вимог, бо квартира і так відноситься до комунальної власності; що стосується вимог про надання права на постійне проживання, то це право ніким не порушується і не оспорюється; прохала визнати за позивача основним квартиронаймачем. Пояснила, що дійсно батькові Позивача - [PERSON] згідно рішення виконкому міської Ради народних депутатів № 209 від 20 червня 1989 року було надано службове житло – квартира № 50 у будинку № 2 по вулиці Карла Маркса в місті Лозова Харківської області. Право на зайняття службової жилої полощи, згідно зі службовим посвідченням № 52, було надано [PERSON] , його дружині – матері позивача, Боровик І.П. та позивачу. На даний час в квартирі зареєстрований та проживає позивач. Далі представник Відповідача пояснила, що Позивач постійно проживає в квартирі, користується та розпоряджається нею, проводить оплату комунальних платежів, всі обов’язки що витікають з договору найму житлового приміщення він виконує сумлінно, іншого житла позивач не має, у зазначеній квартирі він прожив біля 20 років, створив сім»ю та разом з нею проживає на спірній житловій площі. Викладене , як зазначила представник Відповідача, свідчить про набуття законного права Боровиком Р. М. на постійне проживання у спірній квартирі; пройшов тривалий час, а тому виселити позивача з його жінкою та неповнолітньою донькою з наданням іншого житла – у Відповідача немає можливості та законних підстав. Третя особа комунальне підприємство «Комжитло» Лозівської міської ради Харківської області у особі його представника, який з»явився у судові засідання, позов визнала частково. Представник пояснила, що позов визнала у частині виведення службового житла у – неслужбове, в іншій частині позовні вимоги вважала безпідставними, бо ніким вони не порушені. Пояснила, що дійсно згідно рішення виконкому міської Ради народних депутатів № 209 від 20 червня 1989 року. На час розгляду справи у квартирі зареєстрований позивач і проживає у ній зі своєю сім»єю: жінкою та дитиною. КП «Комжитло» не зверталося з питанням виведення спірної квартири із розряду «службових», бо із такою заявою ні позивач, ні інші члени сім»ї Боровиків до КП «Комжитло» не зверталися. Матеріалами справи встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що позивач проживає у службовій квартирі [ADDRESS] із жінкою – Боровик Вікторією Олександрівною та донькою – Боровик Анастасією Романівною 28.01.2002 року народження, останні значаться зареєстрованими за адресою м. Лозова, Севастопольський бульвар, буд. № 2, кв. 2 за місцем проживання батьків [PERSON] (а.с. 17). Квартира надана була [PERSON] , померлому у 2006 році, згідно рішення виконкому міської Ради народних депутатів № 209 від 20 червня 1989 року, що підтверджується ксерокопією службового посвідчення № 52 на право зайняття службової житлової площі (а.с. 14), копією особового рахунку форми № ЖХ-8 (а.с.15). [PERSON] вибув зі спірного житла 23.05.1996 р. (а.с. 15, 16), йому у 2005 році була надана інша службова квартира за адресою: [ADDRESS] за рішенням виконкому від 07.02.2005 року № 90 (а.с. 53). Відповідачем було надано Позивачу усне роз»яснення про неможливість позитивного рішення виконкомом питання виключення з розряду службового житлового приміщення – квартири за адресою [ADDRESS] (а.с. 23) . Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено, що позивач проживає у службовій квартирі [ADDRESS] із жінкою та неповнолітньою донькою. Квартира надана була [PERSON] , померлому у 2006 році, згідно рішення виконкому міської Ради народних депутатів № 209 від 20 червня 1989 року, що підтверджується ксерокопією службового посвідчення № 52 на право зайняття службової житлової площі, копією особового рахунку форми № ЖХ-8. У матеріалах справи міститься письмова відповідь на запит адвоката Шевченко Л. М. начальника відділу з обліку житла та управління комунальною власністю міської ради Черненко В. В. із якої вбачається негативна відповідь на звернення [PERSON] з питанням виведення спірної житлової площі із розряду службових (а.с. 23). Цей доказ розцінюється судом як підтвердження існуючого спору та порушенням законних прав і інтересів позивача. Оскільки, у судовому засіданні ні позивачем, ні його представником не надані докази про порушення законних прав та інтересів [PERSON] , або існуючого спору, з приводу невизнання за Позивачем його права на проживання у квартирі [ADDRESS] – то позовні вимоги у цій частині є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Не підлягають задоволенню і позовні вимоги у частині переведення спірного житла (квартири) у комунальну власність, бо сам факт знаходження квартири у розряді «службових» підтверджує те, що вона є комунальною власністю. Судом встановлено, що квартира не приватизована. Згідно ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. У відповідності до ст. 310 ЦК України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Статтею 118 ЖК України передбачено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. За ст. 122 ЖК України на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. Стаття 123 ЖК України визначає порядок користування службовими жилими приміщеннями. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу. Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім»ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Таким чином, суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. Статтями 81, 88 ЦПК України визначено порядок сплати і розподілу судових витрат. Позивач не наполягав на стягненні судових витрат з відповідача, тому у суду немає підстав стягувати останні на користь [PERSON]

Outcome: partial