Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-14 00:00:00

У вересні 2005 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог : приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу [PERSON] про визнання договору купівлі- продажу житлового будинку недійсним, в якому посилалася на те, що спірний будинок належав її батьку [PERSON] та матері [PERSON]. Батько помер 18 липня 1994 року, мати 10 квітня 200 року, а брат [PERSON] 05 квітня 1999 року. В спірному будинку проживав молодший брат - [PERSON]. Від свої частки у спадковому будинку після смерті батьків вона не відмовлялася. У 2004 році дізналась, що брат - [PERSON] продав спірний будинок [PERSON]. [PERSON] помер 21 липня 2005 року. Позивачка свої вимоги недійсності договору купівлі-продажу будинку обґрунтувала тим, що [PERSON] на час укладання договору не усвідомлював значення свої дій і не міг керувати ними, посилалась і на те, що брат не отримував грошей за будинок від [PERSON], та що відповідач використав тяжкий хворобливий стан [PERSON] і змусив його підписати оспорюваний нею договір. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2007 року в задоволені позову [PERSON] відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 17 вересня 2007 року, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2007 року залишено без змін. У серпні 2009 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про перегляд зазначеного рішення суду у звязку з нововиявленими обставинами. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.11.2009 року вказане рішення скасоване у звязку з нововиявленими обставинами і справа призначена до розгляду в загальному порядку. В процесі розгляду справи [PERSON] у відповідності до ст.. 31 ЦПК України уточнила позовні вимоги, при цьому змінила підставу позову, залишивши той же предмет, та збільшивши розмір позовних вимог, звернулася до [PERSON] та [PERSON] з позовом про визнання договору купілі-продажу та договору дарування житлового будинку недійсним, посилаючись на те, що [PERSON] в період з 1958 року по 1981 рік проживала у [INFO] разом зі своїми батьком - [PERSON], матірю - [PERSON], а також двома рідними братами: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] З 1981 року [PERSON] вийшла заміж за гр. [PERSON] та переїхала до Києва на постійне проживання. 18 липня 1994 року батько [PERSON] помер, брат [PERSON] - [PERSON] помер 10 квітня 1999 року а 06 квітня 2000 року - померла мати [PERSON] В будинку залишився проживати молодший брат [PERSON] - [PERSON], який фактично прийняв у спадок будинок по вул. Київській, 281 у с. Горенка Києво- Святошинського району Київської області, але належним чином документи на спадок не оформив. До нотаріальної контори з приводу отримання або відмови від отримання спадщини ані [PERSON], ані [PERSON] не зверталися. На весні 2004 року, приїхавши до с. Горенки на могилу батьків, [PERSON] стало відомо, що її брат [PERSON] у надзвичайно важкому стані перебуває на лікуванні, але де саме, не було відомо. Звернувшись до Горенської сільської ради за довідкою для оголошення брата в розшук, від голови сільради [PERSON] дізналася, що в лютому 2004 року [PERSON] отримав Свідоцтво про право на спадщину на будинок по вул. Київській, 281 в с. Горенка, та продав вищезазначений будинок. Після опублікування повідомлення в газеті «Факти» від 12.04.2004 року повідомлення про розшук [PERSON] та за результатами розшуку було встановлено місце знаходження останнього - м. Боярка, туберкульозний диспансер Києво- Святошинської лікарні. [PERSON] з діагнозом туберкульоз легенів на стадії розпаду, цироз печінки був направлений Горенською медичною амбулаторією до Києво- Святошинської центральної районної лікарні, куди поступив у тяжкому стані здоровя, самостійно пересуватися не міг, під час його перебування на постільному режимі до 26.04.2004року у нього спостерігалися втрата памяті, порушення координації рухів, неадекватне сприйняття оточуючої обстановки. [PERSON] на стаціонарному лікуванні перебував з 13 лютого 2004 року до 28 квітня 2005 року. 21 липня 2005 року [PERSON] закінчив життя самогубством. Будь-яких пояснень з приводу отримання ним спадщини та продажу будинку [PERSON] під час спілкування з [PERSON] дати не зміг, оскільки через свій хворобливий стан не памятав подій, що відбувалися у першій половині 2004 року. Оскільки свідоцтво на спадщину за законом на імя [PERSON], спадкоємця майна гр. [PERSON], який помер 18 липня 1994 року, було видано державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори 24 лютого 2004 року на підставі письмової заяви [PERSON], що діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності від 28 січня 2004 року, [PERSON] звернулася до Києво- Святошинського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] про визнання наслідків недійсності нікчемного правочину та визнання права на спадщину. Відповідно до положень ст.ст. 238 та 1269 ЦК України, який набув чинності 01 січня 2004 року, [PERSON] не мав права подавати заяву про прийняття спадщини, адже така заява подається спадкоємцями особисто. Згідно з ч. 2 ст. 238 ЦК України, представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Частина 2 ст. 1269 ЦК України визначає, що заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Частина 1 ст. 215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Таким чином, подання заяви про прийняття спадщини за законом вщ імені [PERSON] [PERSON] на підставі довіреності є нікчемним правочином. Статтею 236 ЦК України встановлено момент недійсності правочину. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Отже, визнання нікчемним правочину, вчиненого [PERSON] стало підставою для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.05.2009 року по цивільній справі №2-794/2009 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання наслідків недійсності нікчемного правочину та визнання права на спадщину, позовні вимоги [PERSON] було задоволено: свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.02.2004 року, видане на імя [PERSON] було визнане недійсним, а за [PERSON] в порядку спадкування встановлено право приватної власності на будинок, розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Київська, 281. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.05.2009 року по цивільній справі №2-794/2009 року набуло чинності 19.06.2009 року. Таким чином, оскільки [PERSON] не набув права власності на будинок, розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Київська, 281, [PERSON] не мав права відчужувати зазначений будинок. Проте, 27.02.2004року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір купівлі- продажу житлового будинку, згідно з яким, [PERSON] продав, а [PERSON] купив житловий будинок №281, що знаходиться у с. Горенка Києво-Святошинського району Київської області по вул. Київська. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до ст. 390 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Частиною 1 ст. 390 встановлено визначення недобросовісного набувача як особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно. При цьому частиною 1 ст. 388 ЦК України встановлено визначення добросовісного набувача як особи, яка не знала і не могла знати, що майно придбане за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати. Оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.02.2004 року, видане на імя [PERSON] було видано внаслідок вчинення [PERSON] нікчемного правочину, [PERSON] мав знати про те, що [PERSON] не має права відчужувати будинок, розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Київська, 281, оскільки не набув на нього права власності, а тому [PERSON] є недобросовісним набувачем зазначеного майна. Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до інформаційної довідки №20391167 від 29.09.2008 року, виданої Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», 02.06.2004 року право власності на будинок розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Київська, 281, набула [PERSON] на підставі договору дарування №2681 від 25.05.2004 року. Згідно з ч. З ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. Статтею 717 ЦК України встановлено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Таким чином, [PERSON] набула право власності на зазначений будинок безвідплатно. Оскільки [PERSON] є недобросовісним набувачем будинку, розташованого за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Київська. 281. і не мав права його відчужувати, а [PERSON] набула у власність зазначене майно безвідплатно, [PERSON] має право витребувати зазначений будиноісу [PERSON] Просила визнати недійсним укладений 27.02.2004 року між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі- продажу житлового будинку, розташованого за адресою: Київська область, Києво- Святошинський район, с. Горенка, вул. Київська, 281. Визнати недійсним укладений 25.05.2004 року між [PERSON] та [PERSON] договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Київська, 281. Визнати за [PERSON] право власності на будинок №281, розташований по вул. Київська в с. Горенка, Києво-Святошинського району Київської області. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день розгляду справи повідомлена. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день розгляду справи повідомлений, звернувся до суду з заявою про відкладення розгляду справи у звязку з його хворобою, проте доказів поважності неявки в суд не надав, що дало суду право у відповідності з положеннями ст.. 224 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутності відповідачів. Заслухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.05.2009 року по цивільній справі №2-794/2009 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання наслідків недійсності нікчемного правочину та визнання права на спадщину, позовні вимоги [PERSON] було задоволено: Свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.02.2004 року, видане на імя [PERSON] було визнане недійсним, а за [PERSON] в порядку спадкування встановлено право приватної власності на будинок, розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Київська, 281. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.05.2009 року по цивільній справі №2-794/2009 року набуло чинності 19.06.2009 року. Таким чином, оскільки [PERSON] не набув права власності на будинок, розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Київська, 281, [PERSON] не мав права відчужувати зазначений будинок. Проте, 27.02.2004року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір купівлі- продажу житлового будинку, згідно з яким, [PERSON] продав, а [PERSON] купив житловий будинок №281, що знаходиться у с. Горенка Києво-Святошинського району Київської області по вул. Київська. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до ст. 390 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Частиною 1 ст. 390 встановлено визначення недобросовісного набувача як особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно. При цьому частиною 1 ст. 388 ЦК України встановлено визначення добросовісного набувача як особи, яка не знала і не могла знати, що майно придбане за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати. Оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.02.2004 року, видане на імя [PERSON] було видано внаслідок вчинення [PERSON] нікчемного правочину, [PERSON] мав знати про те, що [PERSON] не має права відчужувати будинок, розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Київська, 281, оскільки не набув на нього права власності, а тому [PERSON] є недобросовісним набувачем зазначеного майна. Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до інформаційної довідки №20391167 від 29.09.2008 року, виданої Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», 02.06.2004 року право власності на будинок розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Київська, 281, набула [PERSON] на підставі договору дарування №2681 від 25.05.2004 року. Згідно з ч. З ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. Статтею 717 ЦК України встановлено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Таким чином, [PERSON] набула право власності на зазначений будинок безвідплатно. Оскільки [PERSON] є недобросовісним набувачем будинку, розташованого за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Київська, 281, і не мав права його відчужувати, а [PERSON] набула у власність зазначене майно безвідплатно, [PERSON] має право витребувати зазначений будинок у [PERSON] За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. У відповідності до ст.. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідачів.

Outcome: approved