Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вона є матір'ю [PERSON], [INFO]. 13.01.2009 року приблизно о 16-ій годині біля середньої школи № 42 по вулиці Хорольській, 19 в місті Києві її малолітньому сину завдали тілесних ушкоджень троє його однокласників: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вказані малолітні особи є дітьми відповідачів. Того ж дня вона звернулася до Дніпровського РУ ГУ МВС України в місті Києві з відповідною заявою, і останніми 18.01.2009 року була винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи в зв'язку з тим, що не дивлячись на формальну присутність ознак злочину передбаченого ст. 296 КК України, вищевказані особи не досягли одинадцятирічного віку. Її малолітньому сину [PERSON] вказаними малолітніми особами, що є дітьми відповідачів по справі, було завдано тілесних ушкоджень, а саме: було спричинено струс головного мозку (гостра форма), забиття м'яких тканин проміжності. Після її звернення до правоохоронних органів, останніми їй було надано направлення на медичне обстеження її сина з метою з'ясування виду тілесних ушкоджень, що були йому спричинені. Діями вказаних малолітніх осіб їй було завдано моральної шкоди, а саме: після отриманих тілесних ушкоджень у її сина почалася сильна нудота, що була викликана струсом мозку, який було спричинено діями вищевказаних малолітніх осіб. Вона була змушена звернутися по допомогу до медичних закладів, де її синові було поставлено діагноз та призначено лікування. Окрім часу та зусиль, що вона витрачала на лікування свого сина, була змушена постійно перейматися з приводу його здоров'я, постійно знаходитись в стресовому стані, в якому знаходиться і по сьогоднішній день, адже в зв'язку з отриманими травмами - її сина було взято на облік до невролога за місцем проживання, враховуючи вік її сина та характер отриманих них травм, в подальшому, можуть виникнути ускладнення, в зв'язку з чим [PERSON] потребує постійного медичного нагляду. Окрім того, її синові було спричинено забій м'яких тканин проміжності, що також змушує сильно хвилюватися за здоров'я та подальше майбутнє життя сина, яке в разі можливих ускладнень може призвести до його неповноцінності. Також після отриманих травм, що були спричинені її сину його однокласниками, син замкнувся в собі, став мало розмовляти та боїться знову йти до школи, що також змушує її, як матір, сильно страждати, адже в зв'язку з цією обставиною та часом, що було витрачено на обстеження, лікування, щоденне відвідування медичних закладів для проведення лікувальних процедур її син втратив рік свого навчання в школі та змушений буде в наступному навчальному році знову йти до першого класу та починати навчання спочатку. У зв'язку з отриманими травмами та перебуванні на обліку у невролога в якості реабілітації, лікування та постійного медичного догляду її сину, відповідно до довідки, що видана Дитячою поліклінікою № 1 Дніпровського району міста Києва, рекомендовано санаторно курортне лікування в санаторії неврологічного профілю в супроводі матері. Відвідування такого санаторію повинно здійснюватись принаймі два рази на рік. В зв'язку з чим вона звернулася до ТОВ «А.Д.К.-ТУР» задля отримання інформації щодо вартості туристичних послуг на відвідання нею та її малолітнім сином [PERSON] санаторію неврологічного профілю. Вартість таких послуг, за даними вказаного товариства складає 26 210 грн. Отже, враховуючи необхідність таких заходів та їх необхідну періодичність, вона змушена буде витрачати значні суми коштів для лікування та оздоровлення її дитини після отриманих ним травм, що були спричинені йому вказаними вище малолітніми особами. Окрім того, вище вказані обставини призвели до того, що були порушені її життєві зв'язки, постійно займаючись лікуванням сина вона не може нормально працювати та заробляти кошти для утримання своєї родини, яка складається з неї та трьох її дітей, яких вона змушена виховувати та утримувати самостійно, оскільки шлюб між нею та її чоловіком [PERSON] було розірвано. Наведені вище обставини у всій своїй сукупності завдають їй не аби яких моральних страждань та переживань. Свою моральну шкоду вона оцінює в 180 000 грн. В зв'язку з тим, що лікування її сина проводилася державними лікувальними установами та закладами, таке лікування було безкоштовним, а тому матеріальна шкода по даній справі відсутня. В судовому засіданні позивачка, її представник підтримали викладені в позовній заяві обставини, просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, уточнили, що стягнення моральної шкоди просять здійснити в рівних частках з кожного відповідача, тобто з кожного по 60 000 грн. Стосовно року народження дитини позивачка пояснила, що вона не звернула уваги на рік народження в свідоцтві сина, на даний час вона отримала нове свідоцтво. Із-за хвороби сина вона вже 8 місяців не працює, має ще двох дітей, всіх утримує, виховує сама, вона розлучена. Медичне освідування дитини було на наступний день після вказаної події. В день, що сталася вказана подія, 13.01.2009 року, сина [PERSON] забрала зі школи її старша дочка, сину стало погано дома, тоді син і розказав їй що сталося. Відповідачі, їх представники заперечували щодо позовних вимог, пояснили, що дійсно їх діти та син позивачки бавилися в подвір"ї школи, їх діти не били сина позивачки, про що знають з розповідей дітей. Просили врахувати надані документи: медичний акт, де зазначено, що син позивачки має синяки, висновок легкі тілесні ушкодження. Будь-яких других документів в підтвердження заподіяння інших ушкоджень сину позивачки немає. По легким тілесним ушкодженням кримінальна справа взагалі не порушується, це розглядається в порядку приватного звинувачення, чого позивачка не робила, таких заяв не подавала і без цих дій просить стягнути моральну шкоду, вважаючи, що факт винних дій вже є доведеним. Відсутні докази вини кожного відповідача, не вказано долю участі кожного відповідача, відсутні встановлені факти заподіяння ушкоджень сину позивача кимось з дітей відповідачів. Просили врахувати, що витрати на санаторне лікування це витрати на майбутнє, а не реальні затрати. Крім того, позивачка заявила вимогу про відшкодування моральної шкоди, а не матеріальної. Допитані в судовому засіданні за участю батьків, вчителя, представника органу опіки та піклування, діти [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони гралися в сніжки на подвір"ї школи, [PERSON] гуляв з Ємельяновим, і вони (останні) обзивалися на них, дражнили їх. Колю вони не били, при штовханині [PERSON] притримали, щоб не впав. Зазначили, що з [PERSON] вони не дружать. Свідок [PERSON] вчитель початкових класів пояснила, що 13.01.2009 року діти сторін були на продовженому дні, гралися на вулиці, бігали, ліпили сніжки. Вона відлучалася на 5-7 хвилин, в цей час за дітьми дивилася друга вчителька. На вулицю вийшли десь о 14 год. 20 хв., в клас повернулися о 15 год. -15 год. 10 хв. [PERSON] не підходив до неї вже в класі після прогулянки, не казав нічого про погане почуття, чи про те, що його били на вулиці. Вислухавши пояснення позивачки, її представника, відповідачів, їх представників, дітей [PERSON], [PERSON], свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню. В суді встановлено, що відповідно до постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 18.01.2009 року, була розглянута заява позивачки про те, що 13.01.2009 року приблизно о 16 годині її молодшому сину [PERSON], [INFO] троє його однокласників [PERSON] 6-ти років, [PERSON] 6-ти років, [PERSON] 6-ти років, з 1-В класу завдали тілесні ушкодження. В ході перевірки було встановлено, що був не [PERSON], а [PERSON] з іншими вказаними однокласниками. Конфлікт виник на грунті особистих неприязних відносин, тривав короткий проміжок часу, громадський порядок грубо порушено не було. Формально присутні ознаки злочину передбаченого ст.296 КК України, але враховуючи те, що вказані особи не досягли одинадцятирічного віку, в порушенні кримінальної справи було відмовлено. Встановлено, що відповідачка по справі [PERSON] подала скаргу на дану постанову і відповідно до постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 19.11.2009 року постанова о/у ВКМСД Дніпровського РУГУ МВС України в місті Києві про відмову в порушенні кримінальної справи була скасована. Підставами скасування постанови вказано порушення законодавства щодо допиту малолітніх (допитувалися без участі визначених законодавством осіб); не було опитано осіб, які за своїми посадовими обов"язками здійснювали догляд за дітьми; порушені вимоги ст.95 КПК України щодо встановлення особи заявника, попередження його про відповідальність за неправдивий донос і отримання від нього підписки. З заключення ЛКК дитячої поліклініки №1 від 24.03.2009 року №611 слідує, що дитина [PERSON] знаходиться на "Д" обліку у невролога, діагноз: струс головного мозку, рекомендовано санаторно курортне лікування в санаторії неврологічного профілю в супроводі матері. З довідки поліклінічного відділення Інституту нейрохірургії від 13.01.2009 року встановлено, що дитина [PERSON] був обстежений у них, діагноз ЗЧМТ, струс головного мозку, забій мягких тканин проміжності. З витягу із історії хвороби №11 слідує, що [PERSON] перебував на лікуванні в денному неврологічному стаціонарі дитячої поліклініки №1 Дніпровського РУОЗ з 19.01.2009 року по 02.02.2009 року з діагнозом струс головного мозку гострий період. На запит суду було направлено Акт судово-медичного дослідження №221, складеного 14.01.2009 року, висновком якого є: "Ушкодження: синець, садно утворились від дії тупого (тупих) предмету (предметів), за давністю утворення можуть відповідати вказаному терміну і відносяться до легкого тілесного ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров"я). В даному акті висновків щодо наявності у дитини [PERSON] інших ушкоджень немає. Позивач в обгрунтування своїх позовних вимог посилається на ст.ст. 1178, 1181, 1199 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою, відшкодовується її батьками. Статтею 1181 ЦК України передбачено, що шкода, завдана спільними діями кількох малолітніх осіб, відшкодовується їхніми батьками, в частці, яка визначається за домовленістю між ними або за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 1199 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я малолітньої особи фізична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов'язана відшкодувати витрати на її лікування...., постійний догляд, посилене харчування тощо. Викладені норми закону в даному випадку не можуть бути застосовані, так як по справі взагалі відсутні будь-які докази того, що діями дітей відповідачів сину позивачки були заподіяні ушкодження здоров"я. Крім того, не зазначені яка саме вина кожної дитини, яка їх ступінь вини, що є необхідним для визначення часток. Відсутні докази наявності шкоди; протиправності діяння її заподіювача; наявності причинного зв"язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в заподіянні. Безпідставним є посилання і на ст.1199 ЦК України, так як в ній іде мова про матеріальну шкоду, а в даному випадку вимога про відшкодування моральної шкоди. Стаття 1167 ЦК України передбачає відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, особою, яка її завдала, за наявності її вини. По справі не встановлено, не доведено взагалі хто саме, яким чином, в яких обсягах завдав позивачу моральної шкоди. Крім того, відповідно до ст.1178 ч.2 ЦК України якщо малолітня особа завдала шкоди під час перебування під наглядом навчального закладу, цей заклад зобов"язаний відшкодувати шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. По справі встановлено та підтверджено, що події відбулися під час перебування дітей сторін на навчанні, на подвір"ї школи, під наглядом вчителів. Позивачка ніяких вимог до навчального закладу не заявляла, претензій до них не має. Враховується і те, що позивачка вказала, що в визначений ним розмір моральної шкоди включено і вартість санаторно-курортного лікування її сина на майбутнє, що є відшкодуванням матеріальної шкоди, а не моральної, і що є планами витрат на майбутнє, а не реальними збитками. Судом враховується і те, що рік народження сина позивачки [PERSON] згідно до наданої до справи копії свідоцтва про народження, значився "2003 рік", тоді як дитина [PERSON] народився в 2002 році, що в процесі розгляду справи позивачкою було виправлено шляхом отримання нового свідоцтва про народження. Враховується і те, що в заяві позивачки про злочин від 13.01.2009 року, поданої до Дніпровського РУГУ МВС України в місті Києві, і в самій постанові про відмову в порушенні кримінальної справи (яка в подальшому була скасована), та в письмових поясненнях позивачки та малолітнього [PERSON], зазначено, що тілесні ушкодження [PERSON] наносили його однокласники [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В позовній заяві відповідачами є батьки [PERSON], [PERSON], а замість однокласника [PERSON] вказано вже батьків дитини [PERSON]. Причину цього позивачка не могла пояснити в суді. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed