Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-19 00:00:00

11.08.2009р. ВАТ «[PERSON] Аваль» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про дострокове розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.02.2008р. між Банком та відповідачем був укладений Кредитний договір № 014/08-112/75369 за програмою кредитування «Авто в кредит» на суму 17 861 доларів США, строком на 72 місяців, з виплатою за користування кредитом 12,95 % річних, згідно якого відповідач взяв на себе зобовязання щомісячно сплачувати кредит, проценти та інші штрафні санкції. Також вказали, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та [PERSON] був укладений Договір Застави, відповідно до якого предметом застави є автомобіль марки «Ford» модель «Fiesta», 2007р.в., р/н [NUMBER]. Оскільки, [PERSON], виконує неналежним чином взяті на себе кредитні зобовязання, позивач просив суд, достроково розірвати зазначений Кредитний договір та стягнути з нього суму заборгованості у розмірі 132\~832,64 грн., а саме: заборгованість за кредитом 113\~099,19 грн.; заборгованість за процентами 368,27 грн.; прострочена заборгованість за кредитом 12\~632,17 грн.; пеню 6\~733,01 грн. У січні 2010 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ВАТ «[PERSON] Аваль» про визнання кредитного договору та договору застави транспортного засобу недійсними. Свої вимоги мотивував тим, що зміст договорів суперечить Цивільному кодексу України, Конституції України, іншому чинному цивільному законодавству, а саме чинним законодавством не передбачено право Банку надавати кредит в іноземній валюті. В судовому засіданні представник Банку заявлені вимоги підтримав, зустрічний позов не визнав, посилаючись на його необґрунтованість та просив в його задоволенні відмовити. Представник [PERSON] заявлені вимоги за зустрічним позовом підтримав, позовні вимоги Банку не визнав. Треті особи: приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив; представники [PERSON] Банку вважали, що первісний позов підлягає задоволенню, у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 11.02.2008р. між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладений Кредитний договір 014/08-112/75369 за програмою кредитування «Авто в кредит» на суму 17 861 доларів США, строком на 72 місяців, з виплатою за користування кредитом 12,95 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між Банком та відповідачем був укладений Договір Застави, відповідно до якого предметом застави є автомобіль марки «Ford» модель «Fiesta», 2007р.в., р/н [NUMBER]. З умовами договорів [PERSON] був ознайомлений, ним вони підписані. Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 21.07.2009р. сума заборгованості відповідача по кредиту складає 132\~832,64 грн., а саме: заборгованість за кредитом 113\~099,19 грн.; заборгованість за процентами 368,27 грн.; прострочена заборгованість за кредитом 12\~632,17 грн.; пеню 6\~733,01 грн. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в строк, вказаний в договорі, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідачем в односторонньому порядку порушені умови зазначеного договору. Щодо вимог [PERSON] про визнання вищевказаних договорів недійсними, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав: Пунктом с. статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що для чинності правочинну необхідна одна з таких умов, як відповідність його змісту цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Припис частини першої статті 215 Цивільного кодексу України визначає, що недодержання в момент вчинення правочинну вказаної вище вимоги є підставою для його недійсності. В момент вчинення оспорюваного по даній справі правочинну вказані вище умови були дотримані: Відповідно до статті 44 Закону України «Про [PERSON] банк України» , статей 5,12 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» [PERSON] України здійснює видачу та відкликання ліцензій, контролює діяльність банків, юридичних та фізичних осіб (резидентів і нерезидентів) , які отримали ліцензію НБУ на здійснення валютних операцій, в частині дотримання ними валютного законодавства. Стаття 99 Конституції України встановлює, що грошовою одиницею України є гривня, разом з тим, вказана стаття не обмежує використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Частиною 2 статті 192 Цивільного кодексу України передбачено, що іноземна валюта може використовувати в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінетів Міністрів України «про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до статті 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій [PERSON] Банку України. Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень статей 47,49 Закону України «Про [PERSON] і банківську діяльність» банківські установи мають право здійснювати кредитні операції, у тому числі розміщувати залучені кошти від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, на підставі банківської ліцензії. Стаття 2 цього Закону визначає банківський кредит на будь-яке зобовязання банку надати певну суму грошей, будь-яку гарантію, будь-яке зобовязання придбати право вимоги боргу, будь-яке провадження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованості суми, а також на зобовязання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. При цьому, відповідно до цієї ж статті кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Відповідно припису статті 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» надання кредитів в іноземній валюті відноситься до валютних операцій. Здійснення валютних операцій може мати місце на підставі генеральних чи індивідуальних ліцензій [PERSON] Банку України. Відповідно до статті 5 Декрету індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Перелік валютних операцій, для здійснення яких необхідна індивідуальна ліцензія НБУ, наданий у частині 4 цієї статті. Генеральні ліцензії надаються на здійснення валютних операції, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Пункт «в» частини 4 статті 5 Декрету передбачає вимогу щодо отримання індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення операцій щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. У Банка наявна банківська ліцензія, видана НБУ на здійснення операцій, визначених ч. 1 та п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Отже, надання Банком кредиту в іноземній валюті є правомірним, оспорюванні угоди укладені у відповідності з чинним законодавством. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позову ВАТ «[PERSON] Аваль» до [PERSON] про дострокове розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості необхідно задовольнити, а в зустрічному позові [PERSON] до ВАТ «[PERSON] Аваль» про визнання кредитного договору та договору застави недійсними відмовити. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору за подачу позову до суду в розмірі 1328,33 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у зв'язку з розглядом цивільної справи у розмірі 30 грн. На підставі ст.ст. 203,215,585,586 ЦК України,

Outcome: approved