Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-27 00:00:00

У квітні 2009 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до закритого акціонерного товариства «Фінансова група «Страхові традиції» (далі - ЗАТ «Фінансова група «Страхові традиції») про стягнення страхового відшкодування, відшкодування моральної шкоди. Зазначав, що 9 грудня 2008 року між ним та відповідачем був укладений договір добровільного страхування автомобіля Тойота, н.з. АМ9537АТ. 18 грудня 2008 року стався страховий випадок - дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено застрахований автомобіль. Відповідно до умов договору ним було повідомлено відповідача про страховий випадок та надано документи, передбачені зазначеним договором. Посилаючись на те, що відповідачем не було прийнято рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, просив стягнути з відповідача на його користь 142 916 грн. 95 коп. страхового відшкодування та у зв'язку з тим, що неправомірними діями відповідача йому було завдано моральну шкоду на її відшкодування просив стягнути 5 000 грн. та судові витрати. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позов з викладених у ньому підстав та просили його задовольнити в повному обсязі. Відповідач своє право на участь у судовому засіданні не використав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Повідомлення про причини неявки до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Справа розглядається за відсутності відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 9 грудня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір добровільного страхування автомобіля Тойота, н.з АМ9537АТ (далі - Договір) (а.с. 7-19). 18 грудня 2008 року стався страховий випадок - дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено застрахований автомобіль, про що свідчить довідки відділу ДАІ з обслуговування адміністративної території м. Донецька та Автомобільно- технічної інспекції при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області (ас. 139-141). Відповідно до постанови судді Ленінського районного суду м. Донецька від 19 січня 2009 року винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП визнано [PERSON], який керував застрахованим автомобілем під час дорожньо-транспортної пригоди та відповідно до п. 1.6.1. є особою, яку допущено до керування застрахованим транспортним засобом. Відповідно до умов договору позивач повідомив відповідача про страховий випадок та подав необхідні документи для отримання страхового відшкодування. Відповідно до звіту № 01-25/01 про оцінку розміру збитків, завданих транспортному засобу від 25 квітня 2009 року розмір матеріального збитку складає 199 584 грн. (а.с. 28). Таким чином, пошкодження автомобіля перевищує 70% його дійсної вартості на момент настання страхового випадку. Пунктом 1.9.1 Договору передбачена франшиза у розмірі 5% від страхової суми у разі повної загибелі застрахованого транспортного засобу при ДТП. У зв'язку з цим, сума страхового відшкодування складає 142 915 грн. 95 коп. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Пунктом 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором (п. 5 ст. 989 ЦК України). Частиною 1 ст. 992 ЦК України передбачено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Крім того, відповідно до п. З ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. У порушення вимог договору та чинного законодавства відповідачем не було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування або про виплату страхового відшкодування, а тому позов у частині стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 142 915 грн. 95 коп. з відповідача на користь позивача підлягає задоволенню. Разом з тим, не можуть бути задоволені позовні вимоги у частині стягнення 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди виходячи з наступного. За загальним правилом особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України, або у випадках, передбачених нормами ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Частина 1 ст. 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Види цивільної відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань за договором страхування встановлені главою 67 ЦК України, Законом України «Про страхування». Відшкодування моральної шкоди, як вид цивільної відповідальності, за неналежне виконання чи невиконання зобов'язань за договором страхування нормами ЦК України, Закону України «Про страхування», а також Договором не передбачено. Таким чином, підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди немає. За таких обставин, з огляду на викладене, суд, за наслідками повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, дотримуючись при цьому принципів розумності та справедливості, вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі ЗО грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а також з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 429 грн. 17 коп.

Outcome: partial