Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-18 00:00:00

В червні 2009 року позивач звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків, посилаючись на те, що в травні 1990 року був прийнятий на роботу на шахту "Октябрська" яка в даний час входить до складу Відкритого акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат". На початку 2006 році працював на даному підприємстві на посаді прохідний підземник 5-го розряду на дільниці ГКР № 7 шахти "Октябрська" Криворізького залізорудного комбінату. З 1989 року спостерігався в клініці при Міністерстві охорони здоров'я [PERSON] науково-дослідницького інституту промислової медицини в м. Кривому Розі. На підставі рішення ЛЕК УкрНДШРОММЕД від 05.09.2006 року протокол № 1804, був виставлений діагноз: радикулопатія шийна та попереково-крижова з вираженням статикодинамічними порушеннями, с-мом хребтової артерії, гіпотрофією правого литкового стабільним больовим сіндромом, часто рецидивуючий перебіг; вібраційна хвороба 1-2 ст. від дії локальних вібрацій з вегетативно-сенсорною поліневропатією верхніх кінцівок і дистстрофією у вигляді дед.артрозу ліктьових суглобів, двостплечолопаткового періартрозу з резистентним больовим синдромом ПФС 1-2 ст. та периферичною ангіодистонією з пароксизмами акроангіоспазмів; хронічних бронхіт. ЛН 0-першого ст. Захворювання професійні. Розвиток професійних захворювань обумовлений роботою прохідником з 1990-1994 "Октябрська", ВО «Кривбасруда», з 2000-2006 рр, ШСУ ВАТ «КЗРК». Згідно виписки з акту огляду "МСЕК" від 08.11.2006 року йому була встановлена втрата працездатності в зв'язку з професійним захворюванням на 50 % та 3 група інвалідності, із яких 30 % по радикулопатії, та 20 % по вібраційній хворобі. Відповідальність за завдану йому моральну шкоду в наслідок втрати професійної працездатності на 50 % повинен нести відповідач ВАТ «Кривбасзалізрудком». 16.11.2006 року його було переведено на посаду слюсарем черговим по ремонту устаткування 4 розряду на дільниці № 13 проходки шахти "Октябрська" Криворізького залізорудного комбінату. Пройшовши курс лікування він повторно звернувся в "МСЕК" і переглянувщи історію хвороби а також обстеживши його 03.12.2007 року йому було підтверджено попереднє захворювання і залишили 3 групу інвалідності та 50 % втрати професійної працездатності, із яких 30% по радикулопатії, та 20 % по вібраційній хворобі. Таким чином, підприємством йому було завдано моральної шкоди яка виражається в тому що він тривалий період часу працював в умовах важкої фізичної праці і отримав ряд професійних захворювань, а саме: радикулопатія шийна та попереково-крижова з вираженням статикодинамічними порушеннями, с-мом хребтової артерії, гіпотрофією правого литкового м'язу та стабільним больовим с-мом, часто рецидивуючий перебіг; вібраційна хвороба 1-2 ст. від дії локальних вібрацій з вегетативно-сенсорною поліневропатією верхніх кінцівок і дистрофією у вигляді дед.артрозу ліктьових суглобів, двостплечолопаткового періартрозу з резистентним больовим синдромом ПФС 1 -2 ст. та периферичною ангіодистонією з пароксизмами акроангіоспазмів; хронічних бронхіт. ЛН 0-першого ст. Окрім цього йому встановлений ще супутній діагноз: варикозна хвороба нижніх кінцівок без явищ тромбофлебіту та виражених трофічних розладів, флебектомія справа (1999р.). ВСД за змішаним типом. Виписаний з незначним терапевтичним ефектом. Винним у заподіянні шкоди є підприємство, що у порушення діючого законодавства не забезпечило безпечну організацію при виконання робіт, не виконувало норм і правил охорони праці. Йому спричинено моральну шкоду, так як він відчуває постійну біль, порушились нормальні життєві зв'язки. Йому потребуються додаткові зусилля для організації свого життя. Моральну шкоду оцінює в 125 000 гр. В судовому засіданні позивач і його представник [PERSON] позов підтримали, просили стягнути на його користь в відшкодування моральної шкоди 125000 гр. Представник відповідача відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» в особі [PERSON] позов не визнав. Вислухавши сторони, дослідив матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за такими підставами. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивач в травні 1990 року був прийнятий на роботу на шахту "Жовтнева" яка в даний час входить до складу Відкритого акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат". На початку 2006 року працював на даному підприємстві підземним прохідником5-го розряду на дільниці ГКР № 7 шахти "Октябрська" Криворізького залізорудного комбінату. З 1989 року спостерігався в клініці при Міністерстві охорони здоров'я [PERSON] науково-дослідницького інституту промислової медицини в м. Кривому Розі. На підставі рішення ЛЕК УкрНДШРОММЕД від 05.09.2006 року протокол № 1804 був виставлений діагноз: радикулопатія шийна та попереково-крижова з вираженням статикодинамічними порушеннями, с-мом хребтової артерії, гіпотрофією правого литкового стабільним больовим сіндромом, часто рецидивуючий перебіг; вібраційна хвороба 1-2 ст. від дії локальних вібрацій з вегетативно-сенсорною поліневропатією верхніх кінцівок і дистстрофією у вигляді дед.артрозу ліктьових суглобів, двостплечолопаткового періартрозу з резистентним больовим синдромом ПФС 1-2 ст. та периферичною ангіодистонією з пароксизмами акроангіоспазмів; хронічних бронхіт. ЛН 0-першого ст. Захворювання професійні. Розвиток професійних захворювань обумовлений роботою прохідником з 1990-1994 "Октябрська", ВО «Кривбасруда», з 2000-2006 рр, ШСУ ВАТ «КЗРК». Згідно виписки з акту огляду "МСЕК" від 08.11.2006 року йому була встановлена втрата працездатності в зв'язку з професійним захворюванням на 50 % та 3 група інвалідності, із яких 30 % по радикулопатії, та 20 % по вібраційній хворобі. 16.11.2006 року позивача було переведено слюсарем черговим по ремонту устаткування 4 розряду на дільниці № 13 проходки шахти "Октябрська" Криворізького залізорудного комбінату. Пройшовши курс лікування він повторно звернувся в "МСЕК" і переглянувщи історію хвороби, а також обстеживши його 03.12.2007 року йому було підтверджено попереднє захворювання і залишили 3 групу інвалідності та 50 % втрати професійної працездатності, із яких 30% по радикулопатії, та 20 % по вібраційній хворобі. По факту професійного захворювання було проведене розслідування, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 13 жовтня 2006 року. За висновком МСЕК від 08.11. 2006 р. позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 50 % і третя група інвалідності. Згідно рекомендацій МСЕК він потребує медикаментозного лікування, ВМП . Згідно акту розслідування професійного захворювання від 13 жовтня 2006 р. причиною професійного захворювання є тривала протягом більше 20 років праця в умовах важкої праці, вібрації, пилу, параметри яких підвищували ГДН, несприятливого мікроклімату. Рівень фізичного перевантаження: вага вантажу, що піднімається і переміщується вручну 36 кг при нормі 30 кг, кількість нахилів тулуба за зміну від115 до 130 при нормі до 100. Рівень вібрації: локально-корегований рівень 120 дБ при ГДР 112 дБ. Запиленість повітря робочої зони: пил з вмістом вільного двооксу кремнію від 10% до 70% в концентраціях від 3,6мг/м3 при ГДК 2,0 мг/3, пил з змістом вільного двоокису кремнію до 10% в концентраціях 6,4 мг/м3 при ГДК 6,0мг/м3. Мікрокліматичні умови6 рівень вологості від 84% до 100% при нормі 80%-30%. Важкість праці відносяться до 111 класу 3-го ступеню шкідливості. Згідно з п.19 вказаного акту профзахворювання виникло з вини керівництва «КЦРЗ, ВКБ РУ ім..Комінтерна, ВО «Кривбасруда», Управління «Спецмонтажщахтопроходка» НДГРІ, ш.»Октябрська» ВО «Кривбасруда», ШБУ ВАТ «КЗРК», які не забезпечили безпечні умови праці і порушили ст. 153 Кодексу Законів про працю України та ст.13 Закону України «Про охорону прац». Факт заподіяння шкоди здоровю позивача в наслідок праці в тяжких і шкідливих умовах підтверджується санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці від 15 січня 2004 року, затвердженою головним лікарем Жовтневої СЕС. Заподіяння позивачу моральної шкоди підтверджується висновком МСЕК від 08.11 2006 року, від 03.12.07 року, 17.11.2009 року, якими позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності і 3-тя група інвалідності, виписками з історій хвороби, в яких зазначається, що позивач відчуває задишку, кашель, біль у ділянці серця та попереково-крижовому відділі хребта. В наслідок отриманого професійного захворювання з вини підприємства позивач переносить як фізичні, так і моральні страждання і переживання, викликані ушкодженням здоров'я. Отримане професійне захворювання обмежує життєву активність позивача, позбавляє повноцінного спілкування з людьми. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що з вини підприємства він переносить як фізичні так і моральні страждання викликані ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків. Таким чином, заподіяне позивачу з вини підприємства професійне захворювання викликає в нього фізичні і моральні страждання, порушило звичний для нього спосіб життя, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, для підтримки здоров'я, порушило нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного цивільного життя, унаслідок порушення відносин з оточуючими людьми. У позивача на підставі висновку МСЕК від 08.11 2006 р., виникло право на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. 3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків. Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року». Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин. Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, безпідставні, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку рівень фізичного перевантаження, як одного із шкідливих факторів, що став причиною профзахворювання позивача, перевищував гранично-допустимі норми, і причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії \~при \~розслідуванні профзахворювання, і які не оспорило підприємство-відповідач. \~ Отже, в судовому засіданні встановлено, \~що \~при \~виконанні \~трудових \~обовязків здоровю позивача була заподіяна шкода \~професійним захворюванням, \~винним в отриманні позивачем професійного захворювання є відповідач. Від професійного захворювання позивач \~втратив працездатність в розмірі 50 % і 3-тя група інвалідності. Від професійного захворювання позивач \~переносить \~фізичний \~біль. При вказаних \~обставинах \~суд \~вважає, що професійним захворюванням порушено звичайний \~для \~нього спосіб життя, він \~ вимушений \~витрачати \~додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання. \~ \~ \~ Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України та акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4, від 13 жовтня 2006 року, санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 15 січня 2004 року, виписки із історії хвороби позивача [PERSON] НДІ промислової медицини, суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. У звязку з професійним захворюванням позивача змінився його спосіб та якість життя, що завдає йому моральних страждань. Він постійно відчуває біль в різних частинах тіла, такий стан не дає йому можливості спокійно спати ночами, відпочивати. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що вперше позивачу встановлено 50% втрати працездатності і 3-тя група інвалідності в віці 50 років, а також характер захворювання, пов'язаних з заподіянням профзахворюванням фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягнути з відповідача ВАТ "Криворізький залізорудний комбінат" на його користь 45 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: approved