Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя. В підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що 01 серпня 1992 року зареєструвала свій шлюб з Глив»яком В.Р.- відповідачем по справі. Від шлюбу в них народилося двоє дітей, які на даний час є неповнолітні. Після одруження з серпня 1992 року по січень 2003 року проживала в житловому будинку батьків відповідача в місті Самборі по вул. Східній, 108. Між ними та батьком відповідача була усна домовленість про те, що будинок належить їй та відповідачу. ЇЇ батьки для проживання в цьому будинку придбали для них меблі, посуд та інші речі домашнього вжитку. За час проживання в будинку провели водопостачання, здійснили ремонт, частину коштів на які витрачали її батьки. У вересні 1996 року її батько подарував їй автомобіль ВАЗ-2103, який в 2000 році вони продали, а кошти витратили на проведення ремонту. 13 жовтня 2001 року вони, як подружжя, придбали житловий будинок в місті Самборі по вул. Нецілій, 12 загальною площею 69,5 кв.м. З метою отримання для будівництва необхідних коштів продали житловий будинок по вул.Східній, 108 разом із земельною ділянкою площею 700 кв.м. 01 липня 2004 року відчужили дві земельні ділянки загальною площею 00731 га: одну в місті Самборі по вул. Корольова, 71 «а» (0,0474 га) із незавершеним будівництвом, а другу в місті Самборі по вул. Східній, 108 (0,0257 га). Частину грошей позичили в батьків відповідача та її брата [PERSON], які згодом віддали. Зразу після придбання будинку спільно з відповідачем розпочали його реконструкцію і добудову, яка тривала по травень 2008 року. У здійсненні цих робіт допомагали і її батьки: безпосередньо фізичною працею та грішми. Вона особисто теж працювала, в будівництво та ремонт вкладала всі зароблені гроші. Внаслідок проведення ремонтних робіт площа будинку збільшилася до 135,9 кв. м. Було проведено євроремонт всього будинку. Документи, пов»язані з продажем житлового будинку, земельних ділянок та транспортного засобу, постійно зберігались у відповідача, а тому ій не було відомо, що будинок по вул.Нецілій, 12 в місті Самборі відповідач оформив на свою матір Глив»як [PERSON], яка лише 27 липня 2004 року цей будинок подарувала відповідачу. 04 грудня 2004 року шлюб з відповідачем розірвано. 19 лютого 2009 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], де 06 травня 2009 року в них народився син. Після розірвання шлюбу в них залишилося спільно нажите майно, а саме: Житловий будинок загальною площею 135,9 м2, вартістю 252\~382 гривні, розташований в місті Самборі по вул. Нецілій,12 на земельній ділянці площею 0,9 га; Металевий гараж площею 14,1 кв.м., вартістю 8107 грн.; Рухоме майно, вартість якого складає 14 350 грн., яке вони можуть поділити в добровільному порядку. А тому просить постановити рішення, яким розділити майно, що є спільною сумісною власністю, надавши їй: · ? частину спірного будинку на загальну суму 12 6191 грн., · ? частину земельної ділянки, що складає площу 0,45 га, на якій знаходиться житловий будинок; · частину рухомого майна вартістю 9850 грн. Відповідачу [PERSON]»яку В.Р. просить присудити ? частину цього будинку, земельну ділянку площею 0, 45 га, металевий гараж площею 14,1 кв.м. та частину рухомого майна на загальну суму 4\~500 грн. В процесі розгляду даної справи позивачка [PERSON] в силу ст.31 ЦПК України змінила свої позовні вимоги, просила визнати спільною сумісною власністю: житловий будинок в місті Самборі вул. Нецілій, 12, земельну ділянку площею 0,9 га, на якій знаходиться цей будинок, металевий гараж площею 14,1 кв.м, виділивши їй по 1\\2 частині житлового будинку та земельної ділянки, а відповідачу присудити аналогічні частки нерухомого майна та згаданий металевий гараж; стягнути з відповідача в її користь понесені судові витрати. Від позовних вимог щодо розподілу рухомого майна відмовилась. В підтвердження заявлених додаткових позовних вимог посилалась на обставини, зазначені в первісному позові. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, просить позов задоволити і пояснила, що оскільки нерухоме майно придбане разом з відповідачем за спільні кошти, будівництво велось спільними силами, за час шлюбу, останнє повинне бути визнане спільною сумісною власністю. Під час укладання договору купівлі-продажу житлового будинку по вул.Нецілій, 12, в місті Самборі фактичним покупцем був відповідач по справі, який оформив правовстановлюючі документи на свою матір. Сам договір вона побачила через 5 років після його укладення. Ствердила, що письмових доказів щодо вкладення спільних коштів у придбання, реконструкцію спірного житлового будинку в неї немає. Відповідач, враховуючи характер відносин, які склались між ними, ці документи пред»явити відмовився. Проте свідки зможуть підтвердити факт її особистої участі в будівництві, вкладанні в нього коштів. Представник позивача [PERSON] позов підтримав, просить його задоволити і пояснив, що сторони як подружжя перебували в шлюбі 16 років. Разом нажили спільне майно. Шляхом обману відповідач уклав договір купівлі-продажу житлового будинку, зареєструвавши право власності на свою матір. Правовстановлюючі документи зберігались у відповідача, через що позивачка вчасно не могла спростувати всіх обставин укладення договору купівлі-продажу будинку. Останній внаслідок проведеної реконструкції вдвічі збільшився, кошти на будівництво витрачала позивачка, її батьки, а тому майно (будинок, земельна ділянка) підлягають розподілу в рівних частках. Відповідач [PERSON]»як В.Р. позову не визнав і пояснив, що спірний будинок, розташований в м.Самборі по вул. Нецілій, 12, придбаний за кошти його матері [PERSON]»як Є.М., яка є зазначена покупцем в договорі купівлі-продажу. Реконструкція будинку (добудова, ремонтні роботи) теж велись за кошти матері, про що засвідчує рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради. Його мати за власні кошти купляла будівельні матеріали, готовила майстрам їсти. Кошти, які позивачка заробляла, витрачала на своє навчання, продукти харчування, утримання дітей. На таке ж призначення витрачались його кошти, а тому просить в позові відмовити. Судом встановлено, що 13 жовтня 2001 року між Глив»як Є.І., як покупцем, та [PERSON], як продавцем, було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, площею 89,5 кв.м. згідно якого Глив»як Є.І. купила житловий будинок з надвірними спорудами, розташований в місті Самборі по вул.Нецілій, 12. Будинковолодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,9 га, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На земельній ділянці розташовані металевий гараж, площа якого складає 14,1 кв.м. Дана земельна ділянка належала продавцю [PERSON] на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю. Як вбачається зі змісту даного договору, продавець отримала від покупця повністю грошову суму за придбаний будинок. Позивачка [PERSON] даного договору не оскаржувала, а відтак, Глив»як Є.І., будучи законним власником нерухомого майна, 16.08.2002 року отримала від виконавчого комітету Самбірської міської ради дозвіл на проведення переобладнання в будинку та здійснення прибудови, провела ремонтні роботи, внаслідок чого його площа збільшилася до 135, 9 кв.м. Потім розпорядилася цим будинком, подарувавши його відповідачу по справі - Глив»яку В.Р. Договір дарування було укладено 27 липня 2004 року. Як вбачається з рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради від 18.09.2008 року, внутрішні переобладнання в будинку та прибудову до нього розміром 310 м Х 4,45 м, площею 19,3 кв. м. прийнято в експлуатацію. Позивачка просить постановити рішення, яким визнати дане будинковолодіння, земельну ділянку 0,09 га спільною сумісною власністю, а тому їй належить ? частина спірного будинковолодіння, так як спільно з відповідачем 10.01.2003 року продали будинок по вул. Східній, 108 разом з земельною ділянкою площею 700 кв.м., 01.07.2004 року дві земельні ділянки загальною площею 0,0731 га в м. Самборі по вул. Корольова, 71 «а» площею 0,0474 га із незавершеним будівництвом та земельну ділянку по вул. Східній, 108, площею 0,0247 га. Гроші вклали в купівлю та ремонт будинку. Згідно договору купівлі - продажу, укладеного 17.01.2003 року, житловий будинок по вул. Східній, 108 та прибудинкову територію земельну ділянку площею 700 кв.м. продав [PERSON], як власник, саме він отримав кошти за проданий житловий будинок та земельну ділянку, що підтверджується договором купівлі продажу. Згідно іншого договору купівлі - продажу земельної ділянки, укладеного 01.07.2004 року, земельну ділянку по вул. Східній, 107 площею 0,0257 га, також [PERSON] продав та отримав особисто кошти за продану земельну ділянку, а відтак в силу ст.ст. 60, 61 Сімейного Кодексу України це майно не може бути обєктом спільної сумісної власності сторін, як подружжя. Земельна ділянка за адресою: м. Самбір вул. Корольова, 71 «а» площею 0,0474 га була виділена [PERSON] згідно рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради № 19 від 18.01.1990 року, ще задовго до реєстрації шлюбу з позивачкою, була передана йому безоплатно у приватну власність, а тому є особистою приватною власністю лише відповідача, що виключає розподіл цього майна як спільної сумісної власності подружжя в силу ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України та посилання на те, що виручені від реалізації кошти були їхньою спільною сумісною власністю і були вкладені в будівництво та ремонт спірного будинку. Судом встановлено, що житловий будинок по вул. Нецілій, 12 в місті Самборі був придбаний [PERSON] Остання являлась його власником. Як ствердила в судовому засіданні позивачка [PERSON], свідки [PERSON][PERSON], [PERSON], [PERSON] приймала особисту участь в будівництві, виконувала фізичну роботу, вкладала в будівництво кошти. Однак, в силу ст. 60 ЦПК України позивачка не подала до суду жодних письмових доказів щодо вкладення нею коштів в спірне нерухоме майно (чеки, квитанції, накладні на придбання будівельних матеріалів, інші). Жодної угоди щодо виділення їй в майбутньому частки в цьому будинку з позивачкою укладено не було. Позовних вимог щодо стягнення затрачених на будівництво та ремонт будинку коштів не предявляла. Позивачка [PERSON] посилається на те, що кошти на придбання та ремонт спірного нерухомого майна позичила в свого батька, брата та матері відповідача. Не відповідає дійсності те твердження позивачки про те, що нібито її батько [PERSON] подарував автомашину марки ВАЗ 21013, яку в 2000 році продали, а виручені кошти витратили на ремонт житлового будинку вони з відповідачем. Автомобілем марки «ВАЗ 21013» відповідач користувався згідно доручення від 11.09.1996 року, яке було дійсне до 11.09.1999 року. Факт посвідчення довіреності по передорученні від імені відповідача на іншу особу на розпорядження автомобілем не є належним доказом, який підтверджує відчуження відповідачем майна шляхом продажу цього автомобіля, оскільки доручення не підтверджує передачі права власності на автомобіль, а засвідчує лише право користування. Проте в силу ст. 60 ЦПК України до суду позивачкою не представлено жодних письмових доказів у відповідності до ст. 1047 ЦК України. З тих підстав показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] відносно позики позивачці грошей на ремонт і придбання спірного нерухомого майна суд вважає зацікавленими, так як вони є близькими родичами позивачки і належними доказами не являються, оскільки договір позики показаннями свідків не підтверджується, натомість будь які письмові докази з цього приводу відсутні. Допитана в якості свідка мати відповідача [PERSON] показала, що жодних коштів подружжю на такі цілі не позичала, так як будинок придбала для себе. Свідок [PERSON] показав, що як майстер в 2004 році проводив ремонтні роботи в будинку по вул. Нецілій, 12. Вартість та обєм таких робіт визначав батько відповідача, з ним проводив повний розрахунок. Літом 2004 року ремонтні роботи були завершені. [PERSON] участі в будівництві не приймала. Допитана в якості свідка [PERSON] показала, що доводиться сусідкою [PERSON] не протязі останніх шести років. За вказаний період ремонтні роботи в будинку не проводились. Свідок [PERSON] показала, що на подвірї [PERSON] та [PERSON], де вони проживають в [INFO], знаходилось безліч будівельних матеріалів: бляха, цегла, дошки, які вони використали на ремонт житлового будинку в м. Самборі по вул. Нецілій, 12. Зі слів чоловіка [PERSON] [PERSON] знає, що будинок вони купили для себе. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що шлюб між сторонами розірвано 04 грудня 2008 року. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] придбала житловий будинок по вул. Нецілій, 12 13.10.2001 року. На своє імя у виконкомі Самбірської міської ради отримала дозвіл на переобладнання та реконструкцію, здійснила перебудову зі сторони дворового фасаду будинку веранди із облаштуванням санвузла, чим збільшила його житлову площу з 40,2 кв.м. на 66,5 м., а загальну - на 135,9 м. Про те, що ремонтні роботи були завершені до укладення договору дарування 07.07.2008 року, засвідчує розмір відчужуваного нерухомого майна площею 135,9 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 737 кв.м. Згідно свідоцтва про право власності на дане нерухоме майно, виданого 18.09.2009 р. Самбірською міською радою на підставі рішення виконавчого комітету цього органу місцевого самоврядування за № 470 від 18 вересня 2008 року, у відповідності до якого відповідач прийняв внутрішні переобладнання та прибудову до нього, вбачається, що площа будинку, подарованого [PERSON] його матірю, не змінилася і становить 135,9 кв.м., що спростовує посилання позивачки на вчинення нею як одним із подружжя будівництва спірного майна і вкладання в нього коштів в силу ст. 62 Сімейного Кодексу. Оскільки [PERSON] придбала будинок разом з земельною ділянкою, остання не може бути обєктом спільної сумісної власності. Позивачка [PERSON] вважає спільною сумісною власністю металевий гараж, площею 141 кв.м. Однак жодних доказів про те, що гараж придбала за спільні з відповідачем кошти, як подружжя, нею в силу ст. 60 ЦПК України не наведено. Відповідач в задоволенні цих позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що гараж являвся власністю його батьків. Згідно ст.60 Сімейного Кодексу обєктом спільної сумісної власності подружжя являється майно, нажите за час шлюбу. Оскільки позивачкою не наведено достатніх доказів, а в суду не було підстав для сприяння надання таких доказів, оскільки будь які перешкоди у їх наданні не встановлені і на такі перешкоди позивачка не посилалась, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: approved