Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з вищевказаним позовом до суду. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив , що 06 березня 2008 року між ним та відповідачем було укладено Договір банківського вкладу № 51-ДП/08 . За умовами даного договору відповідач прийняв від нього у якості депозитного вкладу суму у розмірі 4 000 грн на строк з 06.03.2008 року по 11.09.2009 року з виплатою відсотків на суму депозитного вкладу з розрахунку 16,5 відсотків річних. 11 та 15 вересня 2009 року позивачем було подано відповідачу заяви про повернення вкладу, але відповідач відмовив у поверненні вкладу, аргументувавши свою відмову фінансовою нестабільністю та високим рівнем дестабілізуючого ефекту наслідків зовнішньої економічної кризи. 11 вересня 2009 року сплив термін депозитного договору, однак відповідач умови договору не виконав, суму депозиту не виплатив, аргументуючи це складнощами, що виникли у банку у звязку з фінансовою кризою. Такі дії банку суперечать чинному законодавству і порушують його право вільно розпоряджатися коштами, що знаходяться на банківському рахунку позивача . Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. В звязку з цим просить стягнути з відповідача на його користь суми вкладу - 4000 грн., судові витрати по сплаті ІТЗ в сумі 120 грн., по сплаті судового збору - 51 грн . Представник відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився , про причини неявки не повідомили. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача , дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав: У судовому засіданні встановлено, що 06.03.2008 року між сторонами було укладено Договір банківського вкладу № 51- ДП\\08 , за умовами якого відповідач прийняв від позивача у якості депозитного вкладу суму у розмірі 4 000 гривень на строк з 06.03.2008 року по 11.09.2009 року з виплатою відсотків в розмірі 16,5 % річних, що підтверджується копією даного договору. Відповідно до п.3.4.1. вищевказаного договору , вкладник має право в строки та в порядку, встановленому договором та чинним законодавством України , виплати Банком процентів на вклад та повернення суми вкладу . 11 вересня 2009 року сплив термін депозитного договору № 51 -ДП\\ 08 від 06.03.2008 року , однак відповідач умови договору не виконав, суму депозиту не виплатив, аргументуючи це складнощами, що виникли у банку у звязку з фінансовою кризою. Таким чином, відповідачем не виконані умови спірного договору, в звязку з чим позивач не має можливості скористатися належними йому грошовими коштами. На даний час сума депозитного вкладу в сумі 4 000 гривень позивачеві відповідачем не виплачена. Дані факти відповідачем визнані, ніким не оспорюються. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд виходить з наступних положень закону: Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно з ч. 1 ст. 1075 ЦК України, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Відповідно до ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. З ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору та справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, вимоги позивача щодо повернення сум вкладів за відсотків за цими договорами є правомірними та обгрунтованими. Згідно з п. 37 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів „Про державне мито, від сплати державного мита звільняються громадяни за позовами про відшкодування збитків, завданих неповерненням у терміни, передбачені договорами або установчими документами, грошових та майнових внесків, які були залучені до акціонерних товариств, банків, кредитних установ, довірчих товариств та інших юридичних осіб, які залучають кошти та майно громадян. А оскільки позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір та витрати на ЇТЗ , то відповідно до ст. 88 ЦПК України суд ваажає за необхідне стягнути їх на корить позивача з відповідача .

Outcome: approved