Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом в якому просила визнати незаконними дії нотаріуса щодо його відмови видати для неї свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її матері, визнати за нею право на успадкування за законом на жилий будинок з надвірними спорудами, зобовязати державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом, та стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати. В обґрунтування позову [PERSON] вказувала, що 23 вересня 2008 року померла її мати [PERSON], з якою вона з червня 2006 року постійно проживала до смерті та на день смерті в жилому будинку, що належав матері, та розташований в смт. Понінка, по вул. Миру,9. В травні 2009 року вона звернулась до державного нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, однак нотаріус відмовив їй у цьому, оскільки на його думку, позивачка пропустила строк для прийняття спадщини, тому запропонував для неї звернутись до суду для визначення додаткового строку на прийняття спадщини. Такі дії нотаріуса позивачка вважає не законними, мотивуючи тим, що відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вона має визнаватись спадкоємцем що прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, вела з нею спільне господарство, здійснювала догляд, що стверджується виданою для неї Понінківською селищною Радою довідкою. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач державний нотаріус [PERSON], позов не визнав, пояснив, що до нього дійсно в травні 2009 звернулась [PERSON] з проханням видати для неї свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері. Однак він установивши, що позивачка зареєстрована як проживаюча в м, Рівне, відмовив їй у видачі свідоцтва та порекомендував звернутись до суду з позовом про визначення додаткового строку на прийняття спадщини. При цьому він попередньо запитував згоду у іншого спадкодавця [PERSON], який прийняв спадщину та не погодився на прийняття спадщини позивачкою, після спливу строку. Вказав, що його дії є законними, і [PERSON] незважаючи на видачу їй довідки про те, що вона проживала зі спадкодавцем, не може вважатись спадкоємцем який прийняв спадщину. Відповідач [PERSON] позов не визнав, пояснив, що позивачка дійсно проживала з матірю певні періоди часу, а також на день смерті, здійснювала за нею догляд. Однак вказав, що він також доглядав матір, а не погодився дати згоду на прийняття спадщини позивачкою, після пропущеного нею строку, оскільки лише він приймав участь у будівництві будинку, що належить спад ко дав ниці, а сестра цього не робила. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає позов слід задовольнити частково. Встановлено, що позивачці на праві власності належить житло, що знаходиться в [ADDRESS], де зареєстроване її місце проживання. В червні 2006 року [PERSON] у звязку з захворюванням, що виникло у її матері, та необхідністю здійснення за нею догляду переїхала проживати до смт. Понінка в будинок належний для [PERSON], та розташований по вул. Миру, 9, куди в послідуючому перевезла необхідні їй речі. З вказаного періоду часу, на день смерті та після цього позивачка постійно проживала разом з матірю, яка померла 23 вересня 2008 року. Наведені обставини стверджуються, поясненнями позивачки, в основному не заперечуються відповідачем [PERSON], показаннями допитаних судом свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], даними довідки виконкому Понінківської селищної ради № 1661 від 29.09.2009 року, довідки обласного госпіталю інвалідів ВВВ, довідки МСЕ № 107480. У вересні 2009 року позивачка звернулась до [PERSON] державної нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, де для державного нотаріуса надала довідку, видану виконкомом Понінківської селищної ради в якій було зазначено, що вона поховала [PERSON], проживала з нею разом, доглядала її до смерті, вели спільне господарство. Нотаріус відмовив для [PERSON] у вчиненні такої нотаріальної дії з підстав, що вона пропустила строк на прийняття спадщини, та порекомендував звернутись для продовження такого строку в суд, про що свідчить письмове повідомлення державного нотаріуса від 27.09.2009 року. На думку суду такі дії нотаріуса є незаконними із наступних підстав. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно до пункту 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 3.04.2004 року за № 283/8882 - свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем, чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути, зокрема довідка відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Як вбачається із змісту довідки виконавчого комітету Понінківської селищної Ради, котру позивачка надала нотаріусу, в ній містяться дані, які вказують, що [PERSON] постійно проживала разом із матірю до смерті останньої. Тому відповідач державний нотаріус прийшов до неправильного висновку, що визнав позивачку як спадкоємницю, яка пропустила строк прийняття спадщини, із підстави, як він вказував, що місце проживання [PERSON] не було зареєстровано за адресою місця проживання спадкодавця. Суд відхиляє такі доводи нотаріуса, оскільки як випливає із змісту частини З статті 1268 ЦК України саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину,а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця. Відповідно до наукового тлумачення статті 29 ЦК України під місцем постійного проживання розуміється те місце, де громадянин розмістився в силу життєвих обставин. Таким чином, так як позивачка довела належними та допустимими доказами, про те, що постійно проживала на час відкриття спадщини разом зі своєю матірю, тому вона визнається в силу положень ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємцем яким прийняв спадщину, через що в державного нотаріуса були відсутні законні підстави відмовляти для [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину та пропонувати їй звернутись до суду з приводу визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивачки щодо визнання за нею права на успадкування жилого будинку, що належав спадкодавниці. Таке право позивачки не порушено, і його реалізація можлива в позасудовому порядку, зокрема шляхом отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину після смерті її матері, на майно яке належало останній, в тому числі і на жилий будинок, чи його частину. [PERSON] завила вимоги про стягнення на її користь судових витрат лише з відповідача [PERSON] Щодо стягнення цих витрат з відповідача [PERSON] державна нотаріальна контора такі вимоги позивачкою не заявлені. Оскільки судом не встановлено будь-яких незаконних дій відповідача [PERSON], які би порушували права позивачки, тому на нього не має підстав відповідно до вимог ст. 88 ЦПК покладати обовязок відшкодувати для [PERSON] понесені нею судові витрати.

Outcome: partial