Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів, у встановленому законом порядку позовні вимоги уточнила та просить ухвалити рішення, яким стягнути з Державного бюджету України шкоду, завдану їй ушкодженням здоров»я внаслідок злочину, вчиненого [PERSON], в сумі 40\~043,27 грн. та індексацію в розмірі 75\~453,53 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та в обґрунтування таких пояснив, що 21.09.2001 року близько 17.00 год. в с. Ставчани Пустомитівського району Львівської області [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху, скоїв наїзд на [PERSON], в результаті чого спричинив їй тяжкі тілесні ушкодження. Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 22.12.2004 року кримінальна справа про обвинувачення [PERSON] за ст. 286 ч. 2 КК України закрита на підставі Закону України «Про амністію» від 11.07.2003 року, поданий цивільний позов виділено для розгляду в цивільному порядку. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.06.2005 року позов [PERSON] задоволено частково та стягнуто з [PERSON] в її користь 20\~405,19 грн. майнової шкоди та 20\~000 грн. моральної шкоди. В процесі примусового виконання рішення ДВС у Залізничному районі у 2007 році стягнуто з боржника в користь [PERSON] борг в сумі 361,92 грн. Згідно постанови від 15.03.2007 року виконавче провадження було закінчено та копію постанови направлено сторонам і у ДВС Пустомитівського району за місцем проживання боржника. Постановою державного виконавця ВДВС Пустомитівського РУЮ від 05.06.2009 року виконавчий лист № 2-2019, виданий 20.04.2006 року про стягнення з [PERSON] на користь позивача 40405,19 грн. відшкодування шкоди було повернуто [PERSON], оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення і здійснені заходи розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Тому у відповідності до ст.ст. 3,113 Конституції України, ст.ст. 170, 1207 ЦК України просить стягнути шкоду, завдану позивачу ушкодженням здоров»я внаслідок злочину, з держави Україна в розмірі 40\~043,27 грн., оскільки [PERSON], який вчинив злочин є неплатоспроможним. При цьому, застосувавши аналогію закону, просить стягнути вказані кошти шляхом стягнення таких з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державним казначейством України за попереднім інформуванням Міністерства фінансів України відповідно до порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та судів. Крім цього, вказав, що згідно ст. 1208 ЦК України розмір відшкодування шкоди підлягає індексації, а тому просить стягнути таку в сумі 75\~453,53 грн. При цьому, зазначив, що право [PERSON] на відшкодування шкоди виникло з часу набрання судовим рішенням законної сили з 03.07.2005 року, тому саме з цього часу слід проводити індексацію, розрахунок якої проведено згідно рекомендацій Верховного Суду України від 04.04.2004 року за період з липня 2005 року по лютий 2010 року. Просить позов задоволити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] Україна в особі Кабінету Міністрів України [PERSON] проти позову заперечив та пояснив, що згідно вимог ст. 1207 ЦК України шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я або смертю внаслідок злочину, відшкодовується потерпілому державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Однак, звертає увагу, що відповідно до ч.2 вказаної статті встановлено, що порядок відшкодування державою шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я або смерті, встановлюється законом. Тобто дана норма відсилає до спеціального закону, який на даний час законодавцем не прийнято, тому просить в позові відмовити. Представник Державного казначейства України, Головного управління державного казначейства України у Львівській області [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила та пояснила, що заподіяна особі майнова та моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідачі в жодних відносинах з позивачкою не перебували, не порушували її права та законні інтереси та не мають жодних зобовязань перед нею. Крім цього, згідно Конституції України та бюджетного законодавства бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету в рахунок погашення зобовязань бюджетних установ не допускається, будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків визначаються виключно законом про Державний бюджет України. Відтак, законодавством не передбачено виплату матеріальної та моральної шкоди за рахунок коштів держбюджету. На органи Державного казначейства України жодним нормативно-правовим актом не покладено зобов»язання щодо встановлення загальнодержавних видатків, їх зміни і цільового спрямування, а також відповідальність за дії чи бездіяльність фізичних осіб. Також зазначила, що покликання позивача на ст. 1207 ЦК України є безпідставним, оскільки ч.2 вказаної статті, яка передбачає, що умови та порядок відшкодування державою шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я або смертю, встановлюється законом, тобто дана норма відсилає до спеціального закону, який на сьогоднішній день законодавцем не прийнято, механізм і порядок здійснення такого відшкодування не встановлено. В даному випадку застосування аналогії закону, зокрема Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та судів, призведе до нецільового використання коштів. Також вважає безпідставним нарахування позивачем інфляції, зокрема нарахування такої з липня 2005 року. Просить в позові відмовити. Представник третьої особи Міністерства фінансів України в судове засідання не з»явився, хоча належним чином повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки та копії позовної заяви (а.с.67), причин неявки суду не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши представлені по справі докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2004 року (а.с.15) [PERSON], обвинуваченого за ст. 286 ч.2 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію» від 11.07.2003 року. За обставинами справи [PERSON] 21.09.2001 року біля 17.00 год. в с. Ставчани Пустомитівського району, керуючи автомобілем [NUMBER], грубо порушив вимоги п.п.1.4,10.1,13.3 Правил дорожнього руху і скоїв наїзд на потерпілу [PERSON], спричинивши їй тяжкі тілесні ушкодження. Таким чином, позивач [PERSON] є особою, яка потерпіла внаслідок злочинних дій, і їй спричинена шкода ушкодженням здоров»я. Цивільний позов в кримінальній справі виділено та розглянуто в порядку цивільного судочинства. Так, рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 червня 2005 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково та вирішено стягнути з [PERSON] на її користь 20\~405,19 грн. майнової шкоди та 20\~000 грн. моральної шкоди, всього 40\~405,19 грн. (а.с.3-14). Судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що [PERSON] з вини відповідача спричинено тяжкі тілесні ушкодження, які були небезпечними для її життя в момент їх спричинення і внаслідок яких вона стала інвалідом другої групи (а з 01.01.2005 року третьої групи). На підставі вказаного рішення 20.04.2006 року судом видано виконавчий лист № 2-2019 про стягнення з боржника заборгованості на користь [PERSON] (а.с.16). Як вбачається з постанови державного виконавця ДВС у Залізничному районі м. Львова від 15.03.2007 року на користь позивачки стягнуто борг в розмірі 361,92 грн. та закінчено виконавче провадження у звязку із звільненням [PERSON] з роботи, копію постанови направлено сторонам та у ДВС Пустомитівського району за місцем проживання боржника (а.с.72). Про що також зроблено відповідну відмітку на виконавчому листі № 2-2019 та вказано, що залишок стягнень становить 40\~043,27 грн. (а.с.16). Постановою державного виконавця ВДВС Пустомитівського району від 05.06.2009 року виконавчий лист № 2-2019 повернуто стягувачу на підставі ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернене стягнення і здійснені державним виконавцем заходи розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Так, в ході перевірки встановлено, що згідно відповіді ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» за боржником нерухомого майна не зареєстровано, згідно відповіді МВ ДАІ при УМВСУ у Львівській області за боржником зареєстровано транспортний засіб на який постановою державного виконавця накладено арешт та оголошено розшук даного майна, однак згідно акту майна належного боржнику не виявлено (а.с.18). Таким чином, встановлена неплатоспроможність особи, з вини якої заподіяна шкода позивачці, завдана ушкодженням здоров»я, яка беззаперечно має бути відшкодована. У відповідності до ст. 1207 ЦК України шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю внаслідок злочину, відшкодовується потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 цього Кодексу, державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Умови та порядок відшкодування державою шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, встановлюються законом. Покликання представників відповідачів на те, що відповідного закону в Україні по даний час не прийнято не може бути підставою для відмови у розгляді справи чи задоволенні позову з мотивів відсутності законодавства, що регулює спірні відносини. Так, ч.1 ст. 2 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та інших Законів. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. У відповідності до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров»я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. [PERSON] відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави. У ст. 50 Конституції України закріплено право людини на безпечне для життя і здоров»я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Відтак, держава зобовязана відшкодувати шкоду потерпілій особі, завдану порушенням її конституційних прав. Згідно з ст. 170 ЦК України [PERSON] набуває і здійснює цивільні права та обовязки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно з ст. 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, а тому діє від імені держави Україна. У відповідності до ч. 7 ст.8 ЦПК України якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону). Відповідний порядок відшкодування шкоди державою передбачений в ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», в якій передбачено відшкодування шкоди за рахунок коштів державного бюджету. Таким чином, суд вважає за необхідне застосувати аналогію вказаного закону та, з врахуванням положень ст. 25 Бюджетного Кодексу України, ст.31 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, стягнути в користь [PERSON] з [PERSON] Україна шкоду, завдану їй ушкодженням здоров»я внаслідок злочину, вчиненого [PERSON], в сумі 40\~043,27 грн. шляхом стягнення таких з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державним казначейством України за попереднім інформуванням Міністерства фінансів України відповідно до порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та судів. Також судом беззаперечно встановлено, що у [PERSON] виникло законне право на отримання відшкодування шкоди з часу набрання рішенням суду законної сили - з 03.07.2005 року. На даний час шкода не відшкодована, що призвело до знецінення коштів, стягнутих за рішенням суду. З врахуванням того, що за період з 2005 року по 2010 рік вартість життя суттєво підвищилася, у відповідності до ст. 1208 ЦК України, розмір відшкодування завданої [PERSON] шкоди підлягає індексації. Представник позивача подав розрахунок індексації за 56 місяців за період з липня 2005 року по лютий 2010 року на суму 75\~453,53 грн. Перевіривши правильність розрахунку та розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з державного бюджету 75\~453,53 грн. в користь позивачки. При цьому стягнення індексації слід проводити з державного бюджету в порядку передбаченому ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», виходячи з вище наведених мотивів. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги належно обґрунтованими та підставними та задовольняє їх в повному обсязі

Outcome: approved