Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-15 00:00:00

У квітні 2008 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, посилаючись на те, що 17.01.2006 року помер [PERSON], який був зареєстрований та постійно живав у належній йому на праві власності квартирі [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на жилий будинок №19, по вул.Щорса, в с.Білогородка, Києво-Святошинського району та квартиру, де він мешкав. 13 березня 1999 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений Третьою Київською державною нотаріальною конторою, згідно з яким заповів йому та відповідачці [PERSON] в рівних частках належний йому на праві власності житловий будинок за названою вище адресою. У серпні 2004 року після травми [PERSON] лікувався у лікарні стаціонарно, а після писки його забрала співмешканка [PERSON] за своїм місцем проживання у м..Судак, АР Крим. У березні 2005 року він переїхав до відповідачки [PERSON] у .Сімферополь, де проживав до смерті. З цього часу позивач втратив зв'язок з [PERSON], тому не знав про його смерть. Як зазначив позивач, він постійно підтримував зв'язок з сестрою спадкодавця, яка знала про його смерть, однак з невідомих йому причин приховала цей факт від відповідача. На початку 2008 року, випадково дізнавшись про смерть [PERSON], він звернувся з заявою до РАЦС м.Боярка, на запит якого було надіслано дублікат свідоцтва про смерть спадкодавця. Звернувшись у ЖЕК за місцем реєстрації [PERSON], позивач отримав довідку від 21.03.2008 року про зняття особи з реєстрації у зв'язку зі смертю. У зв'язку з вищевикладеними обставинами позивач не звернувся з заявою в нотаріальну контору у встановлений законом строк про прийняття спадщини. Відповідачка [PERSON] також не подавала заяву про прийняття спадщини. Вважає, що пропуск ним строку для прийняття спадщини відбувся з поважних причин, просив визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] та складається із 1/2 будинку №19, по вул.Щорса в с.Білогородка Києво-Святошинського району. Окремо [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсними заповіту та свідоцтва про право на спадщину. Цей позов мотивував тим, що 20.04.2005 року [PERSON] склав заповіт на все належне йому на день смерті майно, що складається з житлового будинку №19, по вул.Щорса в с.Білогородка Києво-Святошинського району та квартири [ADDRESS], на користь [PERSON], а 10.10.2006 року їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом Третьою Сімферопольською державною нотаріальною конторою за реєстром №1-5332. Вважає, що ці правовстановлюючі документи є недійсними, оскільки [PERSON]С отримав у 2004 році черепно-мозкову травму, з приводу якої перебував на лікуванні та був прооперований у Київській міській лікарні швидкої допомоги у серпні 2004 року. Внаслідок перенесеної травми стан його фізичного та психічного здоров'я значно погіршився, він часто не впізнавав близьких та знайомих йому людей, не орієнтувався у часі та просторі, потребував сторонньої допомоги. Деякий час після виписки із лікарні [PERSON] знаходився у своєму будинку в с.Білогородка, де за ним доглядала його співмешканка [PERSON]. У вересні 2004 року вона забрала його до себе в м.Судак, АР Крим, де доглядала та опікувалась ним до березня 2005 року. У березні 2005 року відповідачка [PERSON], яка мешкала в м.Сімферополь, забрала [PERSON], як на думку позивача, насильницьким способом, до себе, а в квітні 2005 року, скориставшись його тяжким фізичним та психічним станом, змусила скласти заповіт на свою користь. Позивач вважає, що останній заповіт, на ім'я [PERSON], складений [PERSON] момент, коли той не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. З цих підстав росив визнати недійсним названий заповіт на ім'я [PERSON], а також визнати недійсним видане на його підставі [PERSON] свідоцтво про право на спадщину від 10.10.2006 року. Позови об'єднані судом в одне провадження ухвалою від 03.09.2008 року, оскільки поєднані колом осіб та майном, яке залишилось у спадок після смерті [PERSON] У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені ним позови та просили їх задовольнити. Представник відповідачів позов не визнав, посилаючись на те, що [PERSON] за станом свого здоров'я, складаючи заповіт на користь [PERSON], цілком усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. Просив у позові відмовити. Після перерви, оголошеної у справі для проведення експертизи, відповідачі та їх представники у судове засідання не з'явились двічі, повідомлялись про час та місце слухання справи належним чином, тому суд, узгоджено з думкою сторін, присутніх у судовому засіданні, ухвалив про заочний розгляд справи у порядку ст.169 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, свідків та дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, вважає позови такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом, 17.01.2006 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно: жилий будинок №19, по вул.Щорса в с.Білогородка Києво-Святошинського району та квартиру [ADDRESS]. Це підтверджується свідоцтвом про смерть від 30.01.2008 року серії 1-АП №106204 та спадковою справою №232/2006 року, розпочатою Третьою Симферопольською державною нотаріальною конторою АР Крим до майна померлого [PERSON], прізвище якого зазначено, як «Пострігань», з посиланням на те, що російською мовою його прізвище пишеться, як «Постригань». 13 березня 1999 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений Третьою Київською державною нотаріальною конторою, згідно якого заповів позивачу та [PERSON] в рівних частках жилий будинок №19 по вул.Щорса в с.Білогородка, Києво-Святошинського району. У серпні 2004 року [PERSON] переніс черепно-мозкову травму, з приводу чого перебував на лікуванні та був прооперований у Київській міській лікарні швидкої допомоги, що підтверджується історією його хвороби. Як пояснив позивач, він неодноразово відвідував хворого в лікарні, як сам, так і з іншими людьми, де [PERSON] доглядала його співмешканка [PERSON] Внаслідок перенесеної черепно-мозкової травми поведінка [PERSON] була неадекватною, він не впізнавав близьких та знайомих йому людей, відповідав безладно. Після виписки із лікарні деякий час [PERSON] знаходився у своєму будинку в с.Білогородка. де за ним доглядала [PERSON] Як пояснили свідки [PERSON] та [PERSON], вони добре знали [PERSON] Навесні 2004 року він переніс черепно-мозкову травму, після чого став «заговорюватись». Вдруге він потрапив до лікарні в серпні 2004 року, з повторною травмою голови. Разом з позивачем обидва свідки відвідували [PERSON] у лікарні. Він нікого не впізнавав, був неохайний, ходив роздягнений, відповідав невпопад. Такою ж була його поведінка після виписки з лікарні, коли він знаходився у своєму будинку в с.Білогородка. За станом здоров'я [PERSON]С потребував сторонньої допомоги, яку надавала йому [PERSON] У вересні 2004 року [PERSON] забрала [PERSON]С за місцем свого проживання у [INFO], де доглядала та опікувалась ним до березня 2005 року. Як вбачається із пояснень відповідачки [PERSON], після виписки із лікарні [PERSON] два тижні жив у своєму будинку у с.Білогородка, після чого переїхав у м.Судак, бо потребував сторонньої допомоги, яку надавала йому [PERSON] У лютому 2005 року вона забрала [PERSON] за своїм місцем проживання у м.Сімферополь. Стан здоров'я у цього був нормальним. Вона зробила такий висновок, оскільки ліків він більше не приймав. [PERSON] заявив їй, що хоче змінити заповіт і повністю все переписати на неї. Тому було прийнято рішення скласти новий заповіт, який і було складено 20.04.2005 року на користь [PERSON] та посвідчено державним нотаріусом Третьої Сімферопольської державної нотаріальної контори, за реєстром № І-286. Як пояснили свідки [PERSON] та [PERSON] вони бачили [PERSON] одноразово. Він проживав з відповідачкою з лютого 2005 року і до смерті. Часто з ним пілкувались. Він був адекватним, впізнавав їх, грав з ними в карти. Свідок [PERSON] пояснив, що в 2004 році йшла мова про заповіт і [PERSON] казав, що сам знає, як скласти заповіт. Після виписки з лікарні [PERSON] жив у с.Білогородка, а потім його забрала [PERSON] в м.Судак. Потім приїхала відповідачка і забрала його до себе у м.Сімферополь. Всі сторони погоджуються з обставинами отримання травм [PERSON] та термінами його лікування, та переїздів з с.Білогородка до м.Судак, та потім у м.Симферополь. Однак, сторони по різному оцінюють психічний стан спадкодавця на момент складання ним заповіту на ім'я [PERSON] Для перевірки доводів позивача щодо того, що [PERSON] на момент складання оспорюваного заповіту не міг усвідомлювати своїх дій та їх наслідків, судом було призначено посмертну психіатричну експертизу, яка була здійснена експертами КОСПНМО, м.Глеваха. Із медичної картки [PERSON] вбачається, що 18.04.2004 року [PERSON] був госпіталізований в Київську міську лікарню швидкої допомоги, де йому було діагностовано закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, розрив барабанної перетинки. 16 серпня 2004 року внаслідок черепно-мозкової травми його повторно госпіталізовано в ту ж лікарню, в якій було виявлено внутрішню мозкову гематому в лівій лобно-тім'яній ділянці із дислокацією серединних структур та проривом в шлуночки мозку. Під час операції по видаленню гематоми були виявлені ознаки забою - розміжження головного мозку та виявлено великий об'єм гематоми на фоні тяжкого стану хворого. В історії хвороби станом на 30 серпня зазначено його стан к задовільний, але із-за психічних порушень контакт непродуктивний. З 3 вересня у [PERSON] були визначені психічні порушення за лобовим типом. З 10.09.2004 року у нього визначалися явища астенії, абазії, «лобової психіки». Із «лобовою психікою» [PERSON] було виписано з лікувального закладу. Як зазначено у мотивувальній частині висновку посмертної судово-психіатричної експертизи від 16.09.2009 року підекспертний після повторної у 2004 році травми голови, видалення внутрішньо мозкової гематоми страждав на органічне ураження головного мозку, після травматичного, післяопераційного генезу із ознаками лобового синдрому. Беручи до уваги вік підекспертного, його схильність до частого вживання алкоголю, повторність травми голови, її тяжкість, незворотні морфологічні зміни структури мозку, прогноз динаміки наслідків даної операції з видалення внутрішньо мозкової гематоми у підекспертного був несприятливий. Тому показання свідків про те, що під експертний був пасивний, абулічний (безвільний), неохайний, не впізнавав, або не бажав впізнавати знайомих, у спілкуванні не міг послідовно вести бесіду, зрозуміло для оточуючих виражати свої думки, потребував стороннього догляду, відповідають Іописанню лобової психіки, ознаки якої були відзначені у під експертного в медичній документації іза серпень-вересень 2004 року і яка за всіма ознаками мала місце у підекспертного і станом на 20 квітня 2005 року. Звертає на себе увагу і вік підекспертного на той час (76 років), в якому неминучі явища церебрального атеросклерозу, що теж створювало несприятливий фон для динаміки наслідків черепно-мозкових травм. Вищевказані психічні розлади мали значний вплив на здатність підекспертного усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи №340 від 16.09.2009 року [PERSON] в період складання заповіту 20 квітня 2005 року страждав на органічні ураження головного мозку змішаного типу (повторні черепно-мозкові травми у квітні та вересні 12004 року, наслідки операції з видалення внутрішньо-мозкової гематоми 16 серпня 2004 року, церебросклероз у вигляді органічного розладу особистості (МКХ-10, F-07.0) із абулічним варіантом лобового синдрому, когнітивними розладами, тому він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Тому суд оцінює критично пояснення відповідачки [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON] стосовно відсутності порушень свідомості у [PERSON] на час складання ним заповіту у 2005 році. Відповідно до ст.225 Цивільного Кодексу України правочин, який дієздатна фізична особа у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті - за позовом інших чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до ч.2 ст.1257 Цивільного Кодексу України заповіт за позовом зацікавленої особи суд визнає недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним відповідає його волі. Отже, суд, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, визнає заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений 20 квітня 2005 року Третьою Сімферопольською державною нотаріальною конторою за реєстром № I-286, недійсним. Відповідно до ст.1301 Цивільного Кодексу України свідоцтво про право на спадщину визнється недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій його видано, не мала право на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Тож суд визнає також недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане [PERSON] 10.10.2006 року. Відповідно до п.3 ст.1272 Цивільного Кодексу України за позовом спадкоємця, який пустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Враховуючи, що [PERSON] переїхав у березні 2005 року у м.Сімферополь, позивач втратив з ним зв'язок, а відповідачі та сестра позивача, приховували від нього факт його смерті, суд вважає пропуск ним строку для прийняття спадщини з поважної причини. Тому визначає йому датковий строк, достатній для подачі заяви про прийняття спадщини - 3 місяці. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалюється рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме: держмито - 8,50 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення - 37,50 грн., а всього - 46 гривень.

Outcome: approved