Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-11 00:00:00

У листопаді 2008 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», у якому просив визнати за ним право власності на самовільно збудовані приміщення: гаражно-господарський блоку літері «Б», загальною площею140, 8 кв. м., сарай у літері «Г», площею 3, 4 кв. м., прибудову до цокольного поверху приміщення «А3», площею 6, 4 кв. м., приміщення «А2» на другому поверсі будинку, площею 10, 5 кв. м. та мансарду у літері «А», площею 39, 7 кв. м., що розташовані на земельній ділянці по [ADDRESS], зобов'язати КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» здійснити реєстрацію права власності на вказані об'єкти нерухомого майна за [PERSON], а також зобов'язати [PERSON] звільнити орендовані приміщення та не чинити перешкод у реалізації ним свого права власності. Свої вимоги обґрунтував тим, що протягом 2000-2002 років ним було збудовано на особистій земельній ділянці господарські прибудови до житлового будинку, що перебуває у його приватній власності. Помилково вважаючи, що таке будівництво є правомірним, позивач не звертався до органів місцевого самоврядування з приводу оформлення проектно-дозвільної документації та реєстрації права власності на самовільно збудовані приміщення. В 2007 році позивач передав [PERSON] вказані при імення у тимчасове користування на підставі договору оренди. 31.01.2008 термін дії такого договору закінчився, проте [PERSON] відмовляється повернути орендоване приміщення, посилаючись на те, що [PERSON] не є його законним власником і не може вимагати у нього звільнення приміщення. За таких обставин позивач змушений був звернутися до КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» з вимогою оформити право власності на нерухоме майно. Проте йому було відмовлено в задоволенні вимоги та запропоновано звернутися до суду. Позивач та його представник в судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги та просять їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» в судове засідання не з'явився, проте направив до суду заперечення, де зазначив, що [PERSON] не звертався до підприємства із заявою про реєстрацію права власності на прибудови, тому відповідачем не було порушено прав позивача. Відповідач [PERSON] не визнає право власності позивача на спірні об'єкти. Вислухавши пояснення учасників судового засідання, оголосивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. У відповідності до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Дані обставини підтверджуються копією договору купівлі-продажу від 29.05.1997, а також копією Державного Акту про право власності на землю № 82-2-00581. Отже, самовільне будівництво позивачем здійснено на земельній ділянці, що належить їм на праві приватної власності. Згідно висновку науково-технічного звіту «Експертний висновок по відповідності будинку [ADDRESS] вимогам нормативних доком унтів, які чинні в галузі будівництва на території України», складеного спеціалістом ТОВ «Науково-технічний центр експертизи нерухомості» від 20.06.2008 самочинне будівництво позивача відповідає будівельним нормам, технічний стан будівлі знаходиться у задовільному стані та придатний для використання за призначенням. Жодних відомостей про те, що самочинним будівництвом [PERSON] порушено чи обмежено права, свободи чи законні інтереси інших осіб, до суду не надійшло. Інших перешкод у задоволенні позову судом не встановлено. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання права власності на самовільне будівництво підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Як вбачається із договору оренди, укладеного 01.03.2007 між [PERSON] та [PERSON], строк оренди закінчився 31.01.2008. Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ. Таким чином, вимога позивача щодо зобовязання [PERSON] не чинити перешкод у користуванні власністю також підлягає задоволенню. Разом з тим, суд вважає необхідним відмовити [PERSON] в задоволенні вимоги щодо зобов'язання КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» зареєструвати право власності на самочинне будівництво виходячи з наступного. У відповідності до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивач не звертався до БТІ з аналогічними вимогами, тому жодних дій чи бездіяльності щодо нього вчинено не було. Фактично такі вимоги позивача є передчасними, не пов'язаними із захистом порушеного чи оспорюваного права, а тому не можуть бути задоволені судом при розгляді даної справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial