Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 12 508 грн. коштів за договором депозитного вкладу, 1 000 грн. моральної шкоди та судові витрати, понесені ним при подачі позову. В обґрунтування позову зазначає, що відповідач в порушення умов договору № ТРІК5207/2 Новог від 15.07.2008 року не повертає йому вкладені кошти в сумі 10\~600 грн. та нараховані відсотки в сумі 1\~908 грн., чим завдає моральної шкоди. Вважає, що посилання відповідача на введення мораторію на виплату коштів вкладникам депозитів, як на відмову в поверненні йому вкладу, суперечить чинному законодавству. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився. Враховуючи те, що про час і місце судового розгляду він був повідомлений вчасно та належним чином (а.с.50), однак про причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд, за згодою позивача, вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.ст. 1058, 1060, 1061 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона, що прийняла від другої сторони грошову суму (вклад) зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. За змістом ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно ст.ст. 3, 21 Закону України «Про кредитні спілки» від 17.11.2005 року, кредитна спілка може укладати від свого імені договори та інші угоди, які не суперечать цьому Закону, іншим нормативно-правовим актам та статуту кредитної спілки, залучати на договірних умовах внески (вклади) своїх членів на депозитні рахунки як у готівковій, так і в безготівковій формі. Як видно з матеріалів справи, згідно договору ТРІК5207/2 Новог від 15.07.2008 року (далі Договір), укладеного між Кредитною спілкою «Аккорд Новоград-Волинське відділення» (далі Спілка) та її членом позивачем, останнім було внесено до Спілки кошти на депозитний рахунок в розмірі 10\~600 грн. строком на 12 місяців із нарахуванням 18 % річних в кінці строку. Відповідно до умов договору (п.2.2) Спілка зобовязалася повернути вкладнику депозитний внесок та нараховані на нього відсотки на наступний день після настання строку сплати відсотків. (а.с.3). З копії квитанції до прибуткового касового ордера № 7961 вбачається, що Спілка 15.07.2008 року прийняла від позивача кошти в сумі 10 600 грн. (а.с.5). В порушення умов Договору Спілка не виконала свої зобовязання і не повернула належного позивачу вкладу разом з відсотками, натомість повідомила, що виплата внесків по депозитних договорах здійснюватиметься виключно у безготівковій формі. (а.с.4) Згідно ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до положень ст. 8 Конституції, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави. Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать Закону, держава не втручається у здійсненні власником права власності, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд вважає, що неповернення Спілкою депозитного вкладу з нарахованими на нього відсотками порушує права власника цих коштів, позивача, які гарантуються Договором та чинним законодавством. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що зі Спілки слід стягнути на користь позивача 10 600 грн. з депозитного рахунку, згідно Договору, а також нараховані відсотки в сумі 1\~908 грн. Що стосується позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, то суд вважає, що вона не обґрунтована і не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1167 ЦКУ моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Зазначена норма закону регулює правовідносини, що виникають із заподіяння позадоговірної шкоди, і не поширюється на спірні договірні відносини. Стаття 611 ЦК України, зазначає про те, що у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, тобто позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, не можуть бути задоволені, оскільки укладений договір депозитного вкладу не містить положень, які б покладали обовязок по відшкодуванню моральної шкоди на Спілку внаслідок його розірвання чи іншого невиконання умов договору. Відповідно до розяснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З квитанцій від 17.07.2009 року слідує, що позивач сплатив 30 грн. за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та судовий збір в сумі 135 грн. при подачі позову до суду (а.с.8). Відтак, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: partial