Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-03 00:00:00

До суду звернулись [PERSON] та [PERSON] з позовом до [PERSON], в якому просять визнати за ними право сумісної власності на житловий будинок літера «Б» та службову прибудову літера «б», які розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Соснова, 88 та зобовязати ОП ЗМБТІ зареєструвати за ними право власності на вказані обєкти нерухомості. В обгрунтування позову [PERSON] та [PERSON] посилаються на те, що [PERSON] належить на праві власності 7\\40 частин житлового будинку № 88 по вул.. Сосновій у м. Запоріжжі на підставі Свідоцтва про право власності № 365 виданого 28 березня 1979 року Місккомунгоспом виконкому Запорізької міської Ради народних депутатів та договору № 486 посвідченого 21 лютого 2001 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та [PERSON] ( Позивач № 2) належить право власності на 7\\40 частин будинку № 88 по вул.. Сосновій в м. Запоріжжі на підставі Свідоцтва про право власності № 367 виданого 28 березня 1979 року Міськкомунгоспом виконкому Запорізької міської Ради народних депутатів та договору № 486, посвідченого 21 лютого 2001 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] Відповідач по справі [PERSON] має у власності 13\\20 частин житлового будинку № 88 по вул.. Сосновій в м. Запоріжжі на підставі Свідоцтва про право власності № 366, виданого 28 березня 1979 року Місккомунгоспом виконкому Запорізької міської Ради народних депутатів та договору дарування № 407, посвідченого 14 лютого 2001 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] Будинок № 88 по вул.. Сосновій в м. Запоріжжі ( літери «А» і «а» за даними технічного паспорту), щодо якого між позивачами та відповідачем визначений конкретний порядок користування, розташований на земельній ділянці площею 526 кв. м. Порядок користування земельною ділянкою до теперішнього часу не визначений. Позивачі та Відповідач на протязі більш ніж 40 років разом мешкають за вказаною адресою. Весь цей період, на підставі усних домовленостей між ними, позивачі спільно користувались земельною ділянкою площею 200 кв. м. У 1977 році вони спільними зусиллями та за власні кошти на зазначений земельній ділянці побудували окремо розташований житловий будинок зі службовою прибудовою ( літери «Б» і «б») загальною площею 31, 6 кв. м., в якому вони з моменту його побудови відкрито та безперешкодно проживають. При укладанні договору дарування та визначення порядку користування будинком літера «А» і «а» у 2001 році сторони в усній формі домовились про те, що, оскільки [PERSON] перейшло право власності на більшу частину будинку літера «А» та літера «а», то відповідно, будинок літера «Б» та літера «б» залишаться у спільній власності Позивачів, в звязку з тим, що вони побудували його власними зусиллями та за власні кошти, проводили його реконструкцію, поточні та капітальні ремонти та з моменту його побудування безперервно мешкають у ньому. Під час проживання вони спільно, за власні кошти провели до будинку літера «Б» і службову прибудову літера «б» всі необхідні для життя комунікації: газ, водопровід, каналізацію, електроенергію, тощо, встановили газовий котел та газове опалення, окремі від Відповідача, угоди з відповідними підприємствами щодо постачання води, газу, електроенергії. Згідно з нормами, передбаченими ст. 331 ЦК України, право власності на новозбудоване нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації. ОП ЗМБТІ, яке відповідно до закону здійснює реєстрацію прав власності на обєкти нерухомості , відмовляє їм у прийнятті документів на реєстрацію права власності на житловий будинок літера «Б» та літера «б» у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Оскільки вони спільно збудували вказаний житловий будинок літера «Б» та літера «б», створили умови для проживання та протягом більш ніж 30 років безперервно і відкрито проживають у ньому але не мають можливості здійснення права власності відповідно до вимог ст. 319 ЦУК України, а саме, права розпорядження своїм майном на власний розсуд, а [PERSON] відмовляє їм у визнанні права власності, вони змушені звернутися до суду з цим позовом. В судовому засіданні [PERSON] і [PERSON] та їхній представник підтримали позов і просять суд його задовольнити у повному обсязі. Підтримали заявлений позов і треті особи [PERSON] та [PERSON] Окрім того, [PERSON] заявила в судовому засіданні, що спірна будівля розташована неподалік від межі з її земельною ділянкою і не заважає їй користуватись нею. [PERSON] заявлений до нього [PERSON] та [PERSON] ( його мати та сестра) позов не визнав і звернувся до суду із зустрічним позовом до них, в якому просить визнати за ним право власності на одноповерховий двокімнатний житловий будинок літера «Б» та службову прибудову літера «б», загальною площею 31,6 кв. м., жилою площею 24,4 кв. м., площею прибудови ( допоміжне) 7,2 кв. м., які розташовані на земельній ділянці № 8 по вул. Сосновій в м. Запоріжжі, та відмовити у позові до нього [PERSON] та [PERSON] «про визнання права власності на житловий будинок на службову прибудову» відмовити. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] посилається на те, що він є власником 13\\20 частин житлового будинку № 88 по вул. в м. Запоріжжі літера «А». Власником 14\\40 частин ( або 7\\20) частин вказаного будинку є [PERSON]Г ( його мати) та [PERSON] ( його сестра), тобто їм належить по 7\\40 частин вказаного будинку. Згідно договору від 21 лютого 2001 року, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] між ним та Відповідачами ( по його позову) був визначений конкретний порядок користування зазначеним житловим будинком. Відповідно до Договору [PERSON] та [PERSON] ( одна сімя) сумісно користуються частиною жилого будинку, яка відповідає їх частинам в праві власності на будинок. Він в свою чергу користується частиною будинку, яка дорівнює його частці 13\\20 частин в праві власності. В жилому будинку два окремих виходи для двох проживаючих сімей. Вказаний жилий будинок та інші узаконені та самовільно збудовані розташовані на земельній ділянці площею 526 кв. м., яка перебуває у загальному користуванні співвласників будинку. Далі [PERSON] посилається на те, що у період з 1976 по 1979 рік він побудував за власні кошти та виключно своїми силами окремо розташований одноповерховий житловий будинок зі службовою прибудовою літера «Б» та літера «б» ( згідно плану), загальною площею 31,6 кв. м., житлова площа 24,4 кв. м., житлових кімнат -2, кухня 1, допоміжне приміщення 7,2 кв. м. Зазначені будівлі є самовільними. Правовстановлюючі документи на них відсутні. В березні 1999 року він почав процедуру узаконення самовільних будівель на своє імя. Комісією Заводської районної адміністрації м. Запоріжжя був складений Акт прийняття індивідуального житлового будинку у м. Запоріжжі. Ця комісія вирішила, що замітки по будівництву, благоустрою та по договірним обовязкам не є перешкодою для прийняття жилого будинку ним. Крім цього, є довідка сусідки по земельній ділянці [PERSON] ( вул.. Чудова, 130), яка в березні 2001 року надала свою згоду на узаконення ним самовільних будівель. Далі [PERSON] стверджує, що він побудував житловий будинок за власні кошти і своїми силами і посилається на накладні на відпуск будівельних матеріалів, квитанціями до приходного касового ордеру про сплату будівельних матеріалів за період з 1976 по 1978 роки. [PERSON] та [PERSON] зустрічний позов [PERSON] не визнали. Вислухавши пояснення сторін, доводи їхніх представників, пояснення свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягає, по наступним підставам. Згідно технічного паспорту ( а.с. 5) співвласниками будинку № 88 літера «А» по вул. Сосновій в м. Запоріжжі є [PERSON]М ( 13\\20 частин), [PERSON] ( 7\\40 частин) та [PERSON] ( 7\\40 частин). Як вказано у свідоцтві № 365 від 28 березня 1979 року про право особистої власності, виданого виконавчим комітетом Запорізької міської Ради народних депутатів, [PERSON] належало 53\\100 частин жилого будинку № 88 по вул.. Сосновій в м. Запоріжжі ( а.с. 12). У свідоцтві № 366 від 28 березня 1979 року про право особистої власності, виданого виконавчим комітетом Запорізької міської Ради народних депутатів, зазначено, що [PERSON] належало 37\\100 частин жилого будинку № 88 по вул. Сосновій в м. Запоріжжі ( а.с. 13). Згідно свідоцтва № 367 від 28 березня 1979 року, виданого виконавчим комітетом Запорізької міської Ради народних депутатів [PERSON] належало 1\\10 частина жилого будинку № 88 по вул. Сосновій в м. Запоріжжі ( а.с. 14). [PERSON], як вказано у нотаріальному договорі дарування від 14 лютого 2001 року ( реєстровий номер 13\~111), подарувала своєму сину 7\\25 частин жилого будинку № 88 по вул. Сосновій в м. Запоріжжі ( а.с. 15), в наслідку чого Відповідач став власником 13\\20 часток зазначеного жилого будинку, а [PERSON] стала власницею 7\\40 частин вказаного житлового будинку, а [PERSON] відповідно також 7\\40 частинами цього ж будинку. Взамін [PERSON] від свого сина [PERSON] не отримала нічого. Ці, встановлені судом факти свідчать про те, що посилання [PERSON] та [PERSON] в позовній заяві, що при укладанні договору дарування та визначення порядку користування будинком літера «А» і «а» у 2001 році сторони в усній формі домовились про те, що, оскільки [PERSON] безкорисно перейшло право власності на більшу частину будинку літера «А» та літера «а», то відповідно, будинок літера «Б» та літера «б» залишаться у спільній власності Позивачів, в звязку з тим, що вони побудували його власними зусиллями та за власні кошти, проводили його реконструкцію, поточні та капітальні ремонти та з моменту його забудови безперервно мешкають у ньому. Під час розгляду справи за клопотанням сторін були допитані свідки. Так, свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні засвідчили, що [PERSON] та її дочка [PERSON] будували спірній будинок за власні кошти з допомогою робітників, яких долучали до будівництва та оплачували їхню роботу. Згідно нотаріально посвідченого пояснення свідка [PERSON], яка в період з 1954 року по 2004 рік мешкала по сусідству зі сторонами по справі, спірну времянку будувала [PERSON] та її дочка [PERSON] в період з 1976-1977 роки. Особисто [PERSON]Г займала у неї 500 крб. для купівлі будівельних матеріалів. У будівництві будинку приймав участь сусід [PERSON]- за їхнім проханням обкладував його цеглою ( а.с. 69). Свідок [PERSON] у своїй нотаріально посвідчених поясненнях засвідчила те, що її чоловік [PERSON], який помер в 2004 році, восени 1976 року приймав участь в будівництві спірного будинку за проханням [PERSON] Її чоловік та чоловік [PERSON]Г разом працювали на заводі «Коксохім» і він їй допомагав позивачці, як вдові товариша ( а.с. 70). Свідки, [PERSON], [PERSON]І ( дружина [PERSON]М.), [PERSON] навпаки стверджували в суді, що спірний будинок будував за свої кошти [PERSON] Він працював під час його забудови водієм на вантажному автомобілі і мав гарну зарплатню, а [PERSON] та [PERSON] майже ніколи не працювали і не мали достатніх коштів для будівництва. Як Позивачами так і Відповідачем долучені до матеріалів справи документи на придбання будівельних матеріалів за період, коли будувалось спірний будинок. Однак, як встановлено судом, в період з 1976 по 1977 роки [PERSON] будував на подвірї для себе гараж та погріб, на що були потрібні будівельні матеріали. Суд звертає увагу на те, що до теперішнього часу, тобто до подачі в суд [PERSON] зустрічного позову про визнання за ним права власності на спірний будинок після подачі Позивачами відповідного позову до суду, він не ставив питання про визнання за ним права власності на нього та узаконення будівлі з часу її забудівлі, тобто з 1977 року. Як Відповідач, так і свідки, які були допитані в суді за його клопотанням, стверджували що ні його мати ні його сестра позивачі по справі ніколи, не працювали, а тому не мали коштів для будівництва спірного будинку. Однак, як свідчать матеріали справи, [PERSON] так і [PERSON] працювали під час будівлі спірного будинку і мали заробітну плату. Окрім того, [PERSON] за довголітній та добросовісний труд від імені Президії Верховної Ради СРСР рішенням виконкому Запорізького обласної Ради народних депутатів від 28 червня 1979 року була нагороджена медаллю «Ветеран труда» ( а.с. 152). Встановлені обставини по справі, на думку суду, свідчать про те, що саме [PERSON] та її дочка [PERSON] побудували спірний будинок за власні кошти. При цьому [PERSON] подарувала в 2001 році своєму сину [PERSON] більшу частину жилого будинку літера «А», де він мешкає з своєю сімєю не отримавши від нього взамін нічого. Зазначені обставини [PERSON] не спростував відповідними доказами. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такі ж вимоги містяться і в ч. 1 ст. 60 ЦПК України. За клопотанням Позивачів по справі була проведена судова будівельно-технічна експертиза № 1179 від 21 грудня 2009 року, згідно висновків якої « нарушений действующих государственных строительных норм Украины, по состоянию на момент осмотра, по своим конструктивным характеристикам, использованным строительным материалам, при строительстве жилого дома «Б» и служебной пристройки литера «б», расположенных по адресу: г. Запорожье, ул. Сосновая, 88 не обнаружено. Данные строения не оказывают негативное влияние на близ расположенных строения» ( л.д. 129-151). Надані Позивачами узгодження з відповідними установами ( а.с. 149-150) свідчать про те, що спірний будинок відповідає державним нормам забудови житлових будинків. Таким чином, досліджені судом докази свідчать про те, що заявлений [PERSON] та [PERSON] позов знайшов своє підтвердження в судовому засіданні і підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] навпаки, задоволенню не підлягає. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту закінчення будівництва. На підставі викладеного,

Outcome: approved