Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-01 00:00:00

В жовтні 2009 року ВАТ „Морський транспортний банк звернувся до суду з вказаним позовом, яким просив стягнути з [PERSON] борг по поверненню кредиту у розмірі 48318 доларів США 95 центів, борг по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 6150 доларів США 49 центів та пеню у розмірі 31426 гривень 37 копійок. Представник позивача [PERSON] в ході розгляду цивільної справи неодноразово уточнював вимоги предявленого позову: врешті-решт просить суд стягнути з [PERSON] на користь ВАТ „Морський транспортний банк борг по поверненню кредиту у розмірі 48318 доларів США 95 центів, борг по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 5750 доларів США 49 центів та пеню у розмірі 31426 гривень 37 копійок. У судовому засіданні [PERSON] позов не визнає, проти його задоволення заперечує. В обґрунтування власно-го заперечення вона посилається на те, що має намір укласти з ВАТ „Морський транспортний банк договір про ре-структуризацію боргу. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 7 грудня 2007 року сторони по спору уклали кредитний договір №00354/RK (а.с.6-16). За умовами цього договору ВАТ „Морський транспортний банк зобовязався передати [PERSON] грошові кошти у розмірі 57715 доларів США 74 центи. [PERSON] зобовязалась щомісячно до 6 грудня 2022 повертати кредит по частинам та сплачувати відсотки за користування ним у розмірі 13% річних. У разі несвоєчасного повернення кре-диту та відсотків за користування ним на [PERSON] був також покладений обовязок сплачувати пеню у розмірі 0,3% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. ВАТ „Морський транспортний банк виконав обумовлене в договорі зобовязання: перерахував та виплатив [PERSON] грошові кошти у розмірі 52000 доларів США. Цю обставину відповідач у судовому засіданні визнала, тому згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України вона не потребує доведення. Не зважаючи на це, перерахування та виплата [PERSON] кредиту підтверджується копією розпорядження на відображення операції в іноземній валюті (а.с.23) та реєстрами документів за рахунком [PERSON] У відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України, яка поширюється на спірні правовідносини, якщо договором вста-новлений обовязок кредитора повертати кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась, та сплати процентів. Крім того, у відповідності до ст.549 цього ж Кодексу кредитодавець має право вимагати також сплати йому встановленої договором пені. Як вже зазначалось вище, кредитним договором передбачений обовязок [PERSON] повертати кредит час-тинами: щомісячно, починаючи з 26-го числа до останнього дня місяця. Цього зобовязання вона вже багато місяців поспіль не дотримується, у звязку з цим у ВАТ „Морський транспортний банк виникло право достроково вимагати від [PERSON] повернення кредиту у розмірі 48318 доларів США 95 центів, сплати нарахованих відсотків за ко-ристування кредитом у розмірі 5750 доларів США 49 центів та пені у розмірі 31426 гривень 37 копійок. Достовір-ність розмірів кредиту, відсотків за користування ним та пені підтверджується письмовими розрахунками. Загальний розмір не поверненого кредиту та не сплачених відсотків за користування ним становить 54069 до-ларів США 44 центи (48318,95 + 5750,49), які станом на 2 лютого 2010 року еквівалентні 432517 гривням 67 копій-кам (7,9993 * 54069,44). [PERSON] ці грошові кошти добровільно не сплачує, тому суд вважає, що з неї на користь ВАТ „Морський транспортний банк слід примусово стягнути 463944 гривні 4 копійки (432517,67 + 31426,37). Крім того, на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України з [PERSON] на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 1700 гривень та витрати на оплату збору на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 гривень. Підстави для стягнення з відповідача боргу в іноземній валюті, зокрема, у доларах США, відсутні. При цьому суд керується ч.3 ст.533 ЦК України, у відповідності до якої використання іноземної валюти при здійсненні роз-рахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Можливість примусового стягнення боргу в іноземній валюті на підставі рішення суду чинним цивільним та іншим законодавством не передбачена. Суд критично ставиться також до доводів [PERSON] про те, що вона має намір укласти з позивачем договір про реструктуризацію боргу. При цьому виходить з того, що у звязку з цією обставиною суд неодноразово відкла-дав розгляд цивільної справи та оголошував численні перерви. На разі, на час ухвалення рішення суду такий договір сторонами по спору не укладений. Сам по собі намір відповідача не змінюють та не припиняють спірні правові дно-сини, тому він не має жодного значення для правильного вирішення цього спору.

Outcome: partial