Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-28 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 лютого 2005 року. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], 8 листопада 2305 року народження. Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем та стягнути аліменти на дитину. При цьому, послалася на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через зловживання останнім алкогольними напоями, постійні сварки, психологічний тиск. Крім того, зазначила, що відповідач останній рік не забезпечував сімю, у звязку з чим вони припинили вести спільне господарство. Також обґрунтовувала свої вимоги тим, що відповідач застосовує до неї фізичну склу через що вважала примирення неможливим. Оскільки неповнолітня дитина проживає разом із нею. просила стягнути на утримання дитини аліменти в розмірі 25 % з усіх видів його іаробітк\\ (доходу) щомісячно. В попередньому судовому засіданні позивач позовні вимоги уточнила та просила розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з останнього аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно починаючи з дня подання заяви та до повноліття дочки але не менше 30 % прожитковою мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Пояснила, що за шість років сумісного життя відповідач зловживав алкогольними напоями, інколи застосовував до неї фізичну силу, не дуже добре ставився до її дитини від першого шлюбу. З серпня 2009 року вони не підтримують шлюбні відносини та не ведуть спільне господарство. Пояснила, що сімю зберегти неможливо, оскільки вона втратила почуття любові та поваги до відповідача. Спорів щодо визначення місця проживання дитини та поділу спільного майна на даний час не виникає. Зазначила, що відповідач за пять місяців надав матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 450 гривень, інколи купував речі, тому вона була вимушена звернутися до суду про стягнення аліментів, оскільки цих коштів не достатньо для забезпечення дитини. Відповідач уточнені позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Пояснив, що почуття любові до позивача не втрачені, однак він не заперечує проти розірвання шлюбу. Також зазначив, що шлюбні відносини з позивачем він не підтримує : серпня 2009 року, з того ж часу не ведеться спільне господарство. Вважав, що сімї збереї і п не можливо, оскільки позивач цього не бажає. Крім того, погодився сплачувати аліменти в розмірі вказаному у позовній заяві. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюб>. якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб) суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно з вимогами ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище єлатник: аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно положень ст. 183 цього ж кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, як буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що сторони з серпня 2009 року не підтримують шлюбні відносини та не ведуть спільне господарство, сімя існує формально, взаєморозуміння між сторонами відсутнє, намагання суду примирити подружжя успіху не мали, а тому зберегти сім'ю не вбачається можливим. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що сімя фактично розпалась, подальше спільне життя подружжя і збереження сімї неможливе, і тому позов в частині розірвання шлюбу має бути задоволений. Стосовно другої позовної вимоги щодо стягнення аліментів на малолітню ди гину, то в судовому засіданні встановлено, що спільна дитина сторін проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні, відповідач не систематично надає допомогу на утримання, дитини, має нормальний стан здоровя, не має непрацездатних батьків. Крім тог. , позивач визнала, що відповідач має на утриманні дитину від першого шлюбу, що також враховано судом при визначенні розміру аліментів. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особам, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Враховуючи те, що позивач несе витрати по утриманню дитини і немає достатніх коштів для забезпечення витрат по задоволенню її потреб, підтримання нормального здоровя та відпочинку, й те, що відповідач також зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати для неї необхідні передумови для її розвитку і забезпечення організації її життя суд вважає, що вказаний розмір аліментів відповідає інтересам малолітньої дитини, а тому вимоги позивача і в цій частині законні та обгрунтовані і за таких обставин підлягають задоволенню.

Outcome: approved