Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-14 00:00:00

Позивач в березні 2009 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування. Посилався на те, що 12 вересня 2005 року в м. Чернівці з вини відповідача [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], була скоєна дорожньо-транспортна пригода. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] не була застрахована. Внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль [NUMBER], що належить [PERSON] Розмір завданих збитків становить 2974 грн. 89 коп., в тому числі ПДВ 495 грн. 81 коп. У звязку з настанням страхової події, позивач МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 2479 грн. 08 коп., виконавши свій обовязок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою відповідальність. Просив стягнути з відповідача, в порядку зворотної вимоги, кошти в розмірі понесених витрат в розмірі 2479 грн. 08 коп. та понесені судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Пояснила, що [PERSON] страховим бюро України було укладено договір страхування автомобіля [NUMBER]. Внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди 12.09.2005 року, позивач відшкодував потерпілому шкоду в сумі 2479 грн. 08 коп. Просила в порядку регресу стягнути з відповідача кошти в розмірі 2479 грн. 08 коп. та понесені судові витрати. Крім того, просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу, яку вона надавала [PERSON] (транспортному) бюро України, в сумі 1000 гривень. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що шкода була завдана 12.09.2005 року, а тому по справі минув трирічний строк позовної давності. Також зазначила, що [PERSON] не є власником автомобіля [NUMBER], а тому не несе цивільно-правової відповідальності у звязку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. Просила в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із стягненням з відповідача на користь позивача коштів в розмірі понесених витрат 2479 грн. 08 коп. Судом встановлено, що 12 вересня 2005 року о 15 год. 20 хв. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] та здійснюючи лівий поворот на регульованому перехресті вулиць Незалежності-Головна не дав дорогу транспортним засобам, які рухались в зустрічному напрямку, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON] Згідно постанови Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.10.2005 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51 грн. 00 коп. (а.с.13). Відповідно до ст. 61 ч. 4 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На час розгляду справи в суді дана постанова є чинною, не скасовувалася, а тому суд вважає встановленим факт вини [PERSON] в настанні дорожньо-транспортної пригоди 12.09.2005 року. Відповідно до вимог ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. З висновку спеціаліста - автотоварознавця №704 вбачається, що сума матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля [NUMBER], внаслідок пошкодження його транспортного засобу становить 4105 грн. 56 коп. (а.с.14-22). Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13.10.2006 року, з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] - 1626 грн. 48 коп. завданої матеріальної шкоди внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди 12.09.2005 року. Судом також встановлено, що 12.09.2005 року потерпілий [PERSON] звернувся з заявою до позивача про виплату страхового відшкодування на підставі договору страхування цивільної відповідальності від 24 лютого 2005 року (а.с.7, 10). Моторне (транспортне) страхове бюро України виплатило страхове відшкодування [PERSON] у розмірі 2479 грн. 08 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 22.03.2006 року (а.с.44). Відповідно до ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Твердження представника відповідача про те, що в позові слід відмовити, оскільки по справі сплинув термін позовної давності та крім того, [PERSON] не є власником автомобіля [NUMBER], не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні та спростовується наступними доводами. Так, згідно ст.257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як було встановлено судом, позивач виплатив страхове відшкодування потерпілому 22.03.2006 року, в той час як з позовом до суду звернувся 17.03.2009 року. Таким чином, термін позовної давності по справі не сплив. Також, безпідставним є посилання на ту обставину, що позов задоволенню не підлягає, оскільки [PERSON] не є власником автомобіля [NUMBER], оскільки, як вбачається з змісту ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Крім того, згідно заяви-анкети на добровільне страхування транспортного засобу від 17.03.2005 року автомобіля [NUMBER], судом встановлено, що власником вказаного транспортного засобу є [PERSON], водієм, який допущений до управління автомобілем є [PERSON]. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] страхового бюро України підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вимога представника позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 1000 гривень задоволенню не підлягає, оскільки [PERSON] надала суду довіреність, згідно якої вона є представником МТСБУ та була допущена судом до участі у розгляді даної справи у якості представника позивача [PERSON] страхового бюро України, а дані витрати не є судовими витратами. На підставі наведеного,

Outcome: approved