Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-18 00:00:00

20 листопада 2009 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до державного підприємства (далі ДП) «Завод ім. В.О.Малишева», в якому просив зобовязати відповідача виплатити йому заборгованість по заробітній платі в сумі 6152 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1461 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 1 жовтня 2009 року до часу ухвалення рішення, відшкодувати спричинену матеріальну та моральну шкоду в сумі 1800 грн. В обґрунтування позову посилався на те, що з 30 грудня 2008 року він працював на ДП «Завод ім. В.О.Малишева». 1 жовтня 2010 року звільнений згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. Проте, на порушення вимог чинного законодавства, на день звільнення йому не було виплачено заборгованість по заробітній платі за липень вересень 2009 року в сумі 6152 грн. та не виплачено компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1461 грн. Невиплата вказаних сум негативно сказалася на його фінансовому стані. Він через відсутність грошових коштів був вимушений звертатися за матеріальною допомогою до родичів. Все це призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих стосунків. В судовому засіданні позивач відмовився від позову в частині стягнення на його користь заборгованості по заробітній платі в сумі 6152 грн. та виплату компенсації за невикористану відпустку в сумі 1461 грн., в звязку з добровільним виконанням цих вимог ДП «Завод ім. В.О.Малишева». В іншій частині позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача ДП «Завод ім. В.О.Малишева» проти позову заперечував, посилаючись на відсутність вини власника у несвоєчасній виплаті заробітної плати, оскільки згідно з ухвалами Господарського суду Харківської області було порушено провадження у справі про визнання банкрутом ДП «Завод ім. В.О.Малишева» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] працював на ДП «Завод ім. Малишева» з 30 грудня 2008 року. 1 жовтня 2009 року позивач звільнений з підстав, передбачених п. 1 ст. 36 КЗпП України. Встановлено також, що в день звільнення з позивачем не було проведено остаточний розрахунок відповідно до ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Підставою відповідальності власника (підприємства) відповідно до ст. 117 КЗпП України є порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП України) та вина власника. Матеріали справи свідчать про те, що вини ДП «Завод ім. Малишева» в затримці розрахунку при звільненні [PERSON] немає. Відповідно до ухвали господарського суду Харківської області від 29 вересня 2009 року порушено провадження по справі про банкрутство ДП «Завод ім. В.О.Малишева». Відповідно до цієї ухвали було накладено мораторій на задоволення вимог кредиторів, протягом дії мораторію заборонено нарахування неустойки (штраф, пеня), заборонено застосування інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових) платежів. Ухвалою господарського суду Харківської області від 12 жовтня 2009 року була розяснена ухвала господарського суду Харківської області від 29 вересня 2009 року із тексту якої вбачається, що вихідна допомога, санкції, передбачені ст. 117 КЗпП України за затримку розрахунку при звільненні, а також суми моральної шкоди у разі порушення їх законних прав, які належать виплаті працівникам підприємства, не входять до структури заробітної плати, тому дія мораторію на задоволення вимог кредиторів розповсюджується на зазначені види виплат. За таких обставин підстав для застосування фінансових санкцій, передбачених ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в період дії мораторію немає, а отже стягнення з заводу на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні є безпідставним. З цих же підстав суд відмовляє позивачу у відшкодуванні моральної шкоди в сумі 1000 грн. Суд приймає відмову [PERSON] від позову в частині стягнення на його користь заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, в звязку з добровільним виконанням позову відповідачем та в цій частині провадження по справі закриває. Суд відмовляє у відшкодуванні матеріальної шкоди в сумі 800 грн., за її недоведеністю. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 85 ЦПК України витрати, повязані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Outcome: approved