Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-07 00:00:00

Позивач 03.12.2009 року звернулася в суд з вищевказаним позовом до відповідача. В своєму позові позивач зазначила, що з відповідачем проживає в зареєстрованому шлюбі з 1999 року. Зазначає, що вони припинили шлюбні відносини і відповідач проживає окремо від сімї зі своєю співмешканкою. У них з відповідачем є спільні діти дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач. Діти проживають з нею і знаходяться на її утриманні. Зазначає, що відповідач добровільно не надає їй матеріальну допомогу на утримання дітей, хоча як батько, за законом, повинен виконувати свій обовязок по їх утриманню. Відповідач має власний автомобіль, займається підприємницькою діяльністю, отримує значні доходи і має можливість надавати таку матеріальну допомогу на утримання дітей. Угоди про добровільну сплату аліментів вони між собою не досягнули. Посилаючись на викладене, на відсутність у відповідача інших аліментних зобовязань, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 750 гривень на кожну дитину. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просить суд їх задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату і час розгляду справи, про що свідчать поштові відправлення кореспонденції. Зі слів позивача, вона повідомила по телефону відповідача про розгляд справи в суді і про дату і час розгляду цієї справи, але він не виявив свого бажання зявитися до суду. Відповідач в судове засідання, відповідно до вимог ст.ст.74, 76 ЦПК України викликаний через оголошення в газеті «Південна Правда», але до суду так і не зявився і про причини своєї неявки відповідач суду не повідомив. Неявку відповідача в судове засідання визнана судом без поважних причин. Суд, за таких обставин, зазначає, що згідно з чинним законодавством, відповідач з опублікуванням оголошення в пресі вважається таким, який належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Справа у відповідності до вимог ст.ст.169ч.4,224 ЦПК України розглянута у відсутність відповідача на підставі наявності достатніх доказів про права та взаємовідносини сторін, в порядку заочного розгляду справи, так як позивач проти такого розгляду справи не заперечує. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач являється батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження цих дітей. Сторони по справі знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 1999 року, але припинили спільне проживання. Відповідач залишив сімю і проживає окремо у своєї співмешканки. Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають із матірю позивачем по справі і знаходиться на її утриманні. Позивач ніде не працює і своїх доходів не має. Відповідач добровільно не надає позивачу ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей і угоди між сторонами про добровільну сплату аліментів не досягнуто. У відповідності з вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України відповідач, як батько зобовязаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Суд враховує, що відповідач працездатний, працює, має власний автомобіль, займається підприємницькою діяльністю, отримує від цього дохід як в грошовій так і в іншій натуральній формі, інших утриманців та аліментних зобовязань не має. Суд, при розгляді справи, приймає до уваги стан здоровя, матеріальний стан відповідача, матеріальний стан дітей та його дружини, а також законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, який складає на дітей віком до 6 років 632 грн., а на дітей від 6 до 18 років 776 гривень. Тому суд, на підставі вищевикладеного приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі у визначеному нею розмірі, відповідно до ст.ст.180,181-182,184 СК України, - підлягають задоволенню. У відповідності з вимогами ст.191 СК України аліменти підлягають стягненню з відповідача з моменту подачі до суду позову, тобто з 03 грудня 2009 року . Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обовязковому негайному виконанню

Outcome: approved