Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-09 00:00:00

24 грудня 2009 року позивач звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. 15 лютого 2010 року позивач уточнив позовні вимоги відмовившись від поновлення на роботі, заявивши нові позовні вимоги в частині стягнення недоплаченої заробітної плати, суми вихідної допомоги, визнання незаконним акту простою та графіка відпусток за 2009 рік, визнання його режиму юти як 24 години праці и 48 годин відпочинку вказавши, що з 1 жовтня 2006 року він працював у відповідача охоронцем. 25 вересня 2009 року його повідомили про звільнення через два місяці за ч.1 40 КЗпП України. В цей же день був затверджений акт простою згідно якого з 25 вересня по 25 листопада 2009 р. вважались днями простою і він мав право не виходити на роботу у ці дні, а заробітну плату римувати на підставі ст. 113 КЗпП України. 26 листопада 2009 року його було звільнено на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України, але при цьому : було виплачено усі суми, що належать йому від підприємства. Коли ж в грудні 2009 року він отримав нараховані йому суми, то зясував, що йому заробітну пату нараховували та виплачували виходячи з відпрацьованих ним 160 годин у місяць, а не 240 годин х. це було фактично. Йому не нараховувались суми за роботу у нічний час та за роботу в надурочний ас. Вважає, що щомісячно за 80 надурочних годин йому відповідач повинен був нараховувати 720.9 рн. та 144.18 грн. за роботу у нічний час, а всього за місяць 865.08 грн., а за увесь час роботи, тобто з .10.2006 р. по 25.09.2009 р., ця сума складає 31142.88 грн. Згідно наказу відповідача він з 26.09. по 26.11.2009 р. знаходився у вимушеному простої, а тому його заробітна плата повинна була складати 2/3 від 2414.08 грн., тобто 1609.38 грн. Однак у жовтні 2009 року відповідач без його згоди відправив його у відпустку нарахувавши йому відпускних усього 634.09 грн., а за листопад 2009 року нарахував йому тільки 590.47 грн. При цьому він вважає, що ніякого простою не було, т.я. в час нібито простою, їх роботу виконували інші охоронці, у звязку з чим відповідач повинен виплатити йому недораховані за період з 26.09.2009р. по 26.11.2009р.-1994.20грн. Вважає також, що сума вихідної допомоги повинна бути збільшена на суму недорахованої щомісячно, тобто на 865.08 грн. Усього відповідач повинен виплатити йому 31142.88+6035.20+1994.20=39172.28 грн. Крім того, відповідач, порушивши вимоги ст.ст.115-117 КЗпП України, не виплатив йому в день звільнення всіх сум, що належать йому, а саме 2414.08(1549+865.08)х2.5 міс.=6035.2 грн. Усього відповідач повинен виплатити йому 31142.88+1994.20+865.08+6035.20=40037.36 грн. Просив визнати незаконними дії відповідача по відношенню до нього про включення рафік відпусток на 2009 рік та надання відпустки по наказу; визнати незаконними дії відповіча про затвердження акту простою; визнати, що його режим роботи складав в зміну 24 роботи та 48 годин відпочинку; стягнути з відповідача на його користь не донараховану у плату з 01.10.2006 р. по 26.11.2009 р. у розмірі 31142.88 грн.; стягнути з відповідача на користь доплату за вихідну допомогу у сумі 865.08 грн.; стягнути з відповідача на його середній заробіток з 26.11.2009 р. по день винесення рішення суду у сумі 6035.20 грн.; з відповідача на його користь недоплату по заробітку за період з 26.09.2009 р. по 26.11.2009 р. у сумі 1994.20 грн.; стягнути з відповідача на його користь 500 грн. витрачених ним на правову допомогу. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що позивач 26.11.2009 р. звільнений на підставі ст. 40 п.1 КЗпП України з дотриманням усіх вимог закону. При цьому йому були нараховані їй, що належать йому, однак відповідач 26.11.2009 р. отримувати ці суми відмовився, про що складено акт. Нараховані суми він отримав тільки 22.12.2009 р. Відповідно до ст.ст.79-80 КЗпП України та згідно графіку відпусток на 2009 рік він був у жовтні 2009 р. відправлений у відпустку. У весь час роботи заробітна плата позивачу нараховувалась та виплачувалась згідно табелю робочого трудової угоди та колективного договору. Просили в позові відмовити за необгрунтованістю позовних вимог та у звязку з пропуском строків звернення до суду, передбачені ч.1 ст.233 КЗпП України. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних гав. Судом встановлено, що позивач з 1.10.2006 року працював у відповідача охоронцем, старшим охоронцем з окладом 520 грн. з подальшими змінами до 1550 грн. 26.11.2009р. позивача на підставі п.1 ст.40 КЗпП України звільнено. Йому згідно довідки бухгалтерії було нарахована заробітна плата за вересень 2009 року у сумі 1338.64 грн., 563.64 грн,- оплата простою за період з 26.09 по 13.10.2009 р., 1456.92 грн,- оплата щорічної відпустки з 10.09р. тривалістю 27 днів, 664.29 грн.- оплата простою за період з 10.11.09 р. по 26.11.09 р., 19.94 грн,- вихідна допомога, а усього 5573.43 грн. за мінусом усіх утримань сума для видачі позивачу складала 4614.29 грн. Цю суму позивач у день звільнення відмовився отримувати, т.я. не був )ден з нарахованою йому сумою, про що свідчить акт відмови від підпису від 26.11.2009 р. та пояснення свідка [PERSON] Позивач отримав цю суму згідно видаткового ордеру 22.12.2009 року. Згідно ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового юру безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у разі порушення законодавства про оплату праці раці вник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З матеріалів справи та пояснень представника відповідача вбачається, що режим роботи позивача визначався колективним договором і складав 40 годин на тиждень. Оплата праці позивача провадилась на підставі ст.97 КЗпП України та Закону України «Про оплату праці» №108/95 від 24 березня 1995 року по встановленому колективним договором тарифному окладу та на підставі табелю виходів. З колективним договором позивач був ознайомлений, про що свідчить його підпис. Позивач знав свій оклад, знав як оформляється табель його виходів і ніколи не ставив питання про невірне складання його табелю виходів, недоплату йому за роботу в надурочні та нічні часи, святкові дні, про що свідчать пояснення самого позивача та пояснення свідка [PERSON] - начальника охорони, який вів табель виходів. Нараховані суми заробітної плати позивач отримував своєчасно и з цим був згоден, а тому, суд вважає, що звернувшись 15.02.2010р. до суду з заявою про визнання його режим роботи в зміну 24 години - 48 годин відпочинку, він без поважних причин пропустив строки звернення до суду, а тому в цій частині йому в позові повинно бути відмовлено за пропуском без їх причин строку звернення до суду. В позові про стягнення з відповідача не донарахованих позивачу сум заробітної плати за 1.10.2006 р. по 25.09.2009 р. у сумі 31142.88 грн. ( за роботу в надурочні та нічні часи, святкові дні) повинно також бути відмолено, т.я. позивач у підтвердження своїх доводів не надав доказів, які б їй про його роботу за цей період у нічний та святковий час, термін цієї роботи. Представлений же суду позивачем журнал прийому та здачі під охорону корпусів тільки ь про те, що ці корпуси здавались під охорону о 8.00 та 17.00 год. Про режим своєї роботи позивач знав з самого початку своєї роботи, але ніколи не ставив я перед адміністрацією про неправильність обліку робочого часу, а тому суд вважає, що він 5ез поважних причин пропустив строки звернення до суду передбачених ст. ч. 1 ст.233 КЗпП и. Відмовляючи в позові в визнанні того, що режим роботи позивача складав в зміну 24 роботи - 48 годин відпочинку суд вважає, що за відсутності доказів повинен відмовити і в про стягнення не донарахованої заробітної плати за цей час. Відповідно до ст. 34 КЗпП України простій - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною або іншими обставинами. Згідно Порядку фінансування виплат по частковому безробіттю та надання допомоги по частковому безробіттю затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України N 07.02.2009р. (Із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства праці та соціальної політики N 330 від 02.09.2009р. ) часткове безробіття - це вимушене тимчасове скорочення нормальної або встановленої законодавством України тривалості робочого часу, перерва в одержанні заробітку або скорочення його розміру через тимчасове припинення виробництва без припинення трудових відносин з причин економічного, технологічного, структурного характеру. Відповідно до Переліку причин тимчасового припинення виробництва, що призводять до часткового безробіття затверджених тим же наказом,причинами тимчасового припинення виробництва. фінансова криза, економічна блокада, аварія, пожежа, масові заворушення, терористичний акт, стихійне лихо (землетрус, буревій, повінь, смерч, замерзання моря, закриття морських проток, що трапляється на звичайному морському шляху між портами відвантаження і вивантаження, заборона експорту (імпорту), валютні обмеження, прийняті державними органами влади; заборона органами державної влади використання матеріалів, сировини, комплектуючих, що застосовувались у даному виробництві; іі непередбачувані та непереборні події, що відбуваються незалежно від волі і бажання підприємства та призводять до тимчасового припинення виробництва. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника відповідача ні яких законних їв для складання акту простою від 25.09.2009 р. та видачі наказу №538 від 25.09.2009 р. не було, навпаки, 21 березня 2009 р. відповідач уклав договір про надання охоронних послуг, які виконував ач та інші працівники, з іншим підприємством, а тому суд вважає, що ні якого простою не було д іі відповідача по виплаті позивачу 2/3 заробітної плати за період з 26.09 по 13.10.2009 р. та за І з 10.11.09 р. по 26.11.09 р. є незаконними. Тобто за період з 26.09 по 13.10.2009 р. позивачу не донараховано та не виплачено 845.46- 1=281.82 грн., а за період з 10.11.09 р. по 26.11.09 р. 996.44-664.29=332.15 грн., а усього 2+332.15=613.97 грн. і ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Судом встановлено, що 26.11.2009 р. позивач прибув на підприємство, отримав трудову книжку, але відмовився отримувати нараховані йому суми, т.я. не був згоден з вірністю їх нарахування, про що свідчить акт відмови від 26.11.2009 р., а також його пояснення та пояснення і [PERSON] Факт наявного знаходження в касі підприємства грошей підтверджується цими документами та відомостями на виплату грошей за вересень-листопад 2009 року. Тільки 22 грудня 2009 р. позивач по вказівці адвоката отримав нараховані суми, а тому суд вважає, що вини відповідача в затримці розрахунку при звільнені позивача не має, а тому вимоги а в частині стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку з 26.11.2009 р. по винесення рішення суду у сумі 6035.20 грн. передбачені ст.ст. 116,117 КЗпП и,задоволенню не підлягають. Не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині визнання незаконними дійв відповідача по відношенню до нього про включення його в графік відпусток на 2009 рік, т.я. згідно у відпусток, затвердженого 24 січня 2009 року в.о. директора ТОВ «Птахофабрика Волноваська» позивачу надавалась відпустка в жовтні - листопаді 2009 року. Цей графік складено з дотриманням вимог ст.79 КЗпП України та ст. 10 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 р. графіком позивач був ознайомлений, а тому, суд вважає, що звертаючись 15.02.2010р. до суду з позовом про визнання незаконними дій відповідача по відношенню до нього про включення його графік відпусток на 2009 рік, він без поважних причин пропустив строки звернення до суду, «бачених ч.1 ст.233 КЗпП України, а тому в цій частині йому в позові повинно бути відмовлено за пропуском без поважних причин строку звернення до суду. Наказом №64-о від 29.09.2009 р. згідно графіку відпусток позивачу надана відпустка з 14.10.2009р. по 07.11.09р. з нарахуванням і виплатою у повному обсязі усіх сум. Згідно акту від 29.09.2009 р. позивач відмовився від ознайомлення з цим наказом, а тому в цей же день йому було заявлено повідомлення про надання відпустки з 14.10.2009р. яке він отримав 03.10.2009 р . чим відповідачем виконані вимоги ч.5 ст.79 КЗпП України. Позивачем не надано суду доказів і судом не встановлено, що діями позивача при наданні у відпуски з 14.10.09р. по 07.11.09р. порушені будь які права позивача, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Позов відповідача про стягнення з відповідача на його користь доплати за вихідну допомогу у сумі 865.08 грн. також не підлягає задоволенню, т.я. згідно довідки бухгалтерії позивачу нарахована виплачена вихідна допомога у сумі 1549.94 грн. згідно його середньомісячної заробітної плати, а доводи позивача що його середньомісячна заробітна плата є більшою судом відхилені. Доводи позивача та його представника Відповідно вимогам ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню довий збір в сумі 51 грн. У відповідності до вимог ч.3 ст. 81 ЦПК України, постанови Кабінету Міністрів України "Про твердження Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних трав та їх розмірів" від 21 грудня 2005 року №1258 з відповідача підлягає стягненню 37 грн.- «трати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Крім того, на підставі ст.ст.79, 84 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути тягнуто 500 грн. затрачених ним на правову допомогу, яка підтверджується довідкою адвоката.

Outcome: partial