Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-06 00:00:00

Позивач звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, про стягнення аліментів на її утримання в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною трьох років, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що від шлюбу з відповідачем 4 листопада 2008 року у них народилася донька [PERSON], яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги не надає. Враховуючи викладене, просила стягнути з відповідача кошти на своє утримання, до досягнення дитиною трьох років у примусовому порядку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Пояснила, що незважаючи на те, що за основним місцем роботи вона знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною, для забезпечення собі та дитині належного рівня життя, вона вимушена працювати, як фізична особа підприємець. В результаті своєї діяльності отримує дохід близько 7 000 гривень на місяць, але в травні 2010 року ця діяльність в неї припиняється. Зазначила, що коштів, які вона отримує недостатньо, оскільки, крім утримання дитини, вона орендує житло, сплачує комунальні послуги, допомагає матері похилого віку. Відповідач, в свою чергу, не надає матеріальної допомоги на її утримання. Враховуючи наведені обставини, а також те, що відповідач має дохід, оскільки також є фізичною особою підприємцем, вважала, що останній має можливість надавати їй кошти до досягнення дитиною трьох років. Відповідач в судове засідання зявився, позов не визнав. Пояснив, що позивач має достатній дохід, який дозволяє їй утримувати себе самостійно. Крім того, зазначив, що на його думку, посилання позивача на те, що вона несе значні витрати за оренду квартири є безпідставними, оскільки вона має будинок, де може проживати. Заперечуючи проти позовних вимог, також просив суд звернути увагу на те, що він має кредитні зобовязання перед банком. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі під час якого у них 4 листопада 2008 року народилася дочка [PERSON], яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, що було визнано в судовому засіданні відповідачем. Позивач, згідно довідки з Телекомпанії НТН ТОВ «Телестудія «Служба інформації», знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати, для догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років з 30.12.2008 року по 04.11.2011 року відповідно до наказу № 514-К від 26.12.2008 року (а.с.26). З пояснень позивача вбачалося, що, незважаючи на те, що вона перебуває в декретній відпустці, вона працює та отримує середньомісячний дохід в розмірі 7 000 гривень. З пояснень відповідача вбачалося, що він є фізичною особою підприємцем та отримує дохід в розмірі 6 000 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінує докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач, зазначила, що несе витрати за оренду квартири та комунальні послуги, що в середньому на місяць становить 3500 гривень та надає грошову допомогу матері в розмірі 1500 гривень на місяць. Враховуючи те, що законодавець встановив імперативне правило, відповідно до якого доказування не може гуртуватися на припущеннях, які не тільки не підтверджуються жоднми фактичними даними, а й потребують самостійного доказування, а також те, що усі обставини які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч. 2 ст. 57 ЦПК України засобами доказування, суд дійшов висновку, що доводи позивача стосовно витрачаємих нею коштів, не заслуговують на увагу, оскільки до суду не було надано доказів їх підтвердження. В судовому засіданні для огляду відповідачем надавався договір кредиту № 030.29- 50\\382-С від 24 червня 2008 року укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] та договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 030.29-50У711-СП 24 червня 2008 року укладений між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON], з яких вбачалося, що останній має кредитні зобов'язання перед банком, що на думку суду, має бути - і враховано при визначені розміру аліментів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те. що позов має бути задоволений частково, у розмірі 1/6 від усіх доходів відповідача на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку, враховуючи те, що відповідач нормальний стан здоровя, є фізичною особою підприємцем, на утриманні інших осіб немає і має можливість надавати кошти позивачу, яка перебуває у декретній відпустці, одна утримує себе та доньку, яка проживає разом з нею. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦГІК України стороні, на користь якої ухвалено. рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. При цьому якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, ці витрати стягуються з другої сторони.

Outcome: partial