Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до РНЗ «Чеботарська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат I-II ступенів» МОІН АРК. і до її директора [PERSON] про поновлення на роботі на посаді вихователя або про надання годин учителя згідно його педагогічної освіти, про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі недоотриманого доходу і моральної шкоди в сумі 50.000гр. Позов мотивований тим, що з 26.12.73р. він, маючи вишу педагогічну освіту, працював у зазначеному навчальному закладі на посаді вихователя, з якої його було звільнено 30.09.99р. на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у зв'язку з призначенням II групи інвалідності. Це звільнення було здійснено без його на те згоди, у зв'язку з чим, є протиправним. Рішенням МСЕК від 23.04.07р. йому було визначено III групу інвалідності з правом працювати вихователем, учителем-дефектологом, учителем сільгозппраці. Також, йому виконалося 60 років, у зв'язку з чим, він має право на працевлаштування, як людина похилого віку, згідно вимог Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці інших громадян похилого віку. У зв'язку з цим 24.04.07р. він звернувся до директора РНЗ «Чеботарська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат I-II ступенів» [PERSON] із письмовою заявою про працевлаштування на останній посаді до дня звільнення. Але відповіді на цю заяву він не отримав. 23.04.08р. він вдруге звернувся до директора із аналогічною заявою, на яку вона відповіла про відсутність вакансій. Але на період з квітня по 2007р. по квітень 2008р. в школу-інтернат було прийнято нових вчителів. Також, деякі вчителі мають більше норми робочих часів та займають більш ніж 1 ставку, у зв'язку з чим, директор повинна була прийняти його на роботу, перерозподілити це навантаження і зайві часи других вчителів передати йому. У зв'язку з цим директор відмовила йому у працевлаштуванні протиправно і через особисті неприязні стосунки, чим йому було заподіяно моральну шкоду. Також, через цю відмову він не отримав зарплату, яку міг би отримати у разі працевлаштування. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, які просив задовольнити. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечувала з наступних підстав. Позивач працював в Чеботарській школі-інтернаті на посаді вихователя. Через погіршення стану здоров'я, позивачу було визначено II групи інвалідності, у зв'язку з чим, його було звільнено з роботи 30.09.99р. на підставі п.2 ст.40 КЗпП. В квітні 2007р. позивач звернувся до неї з усною заявою про працевлаштування на посаді вихователя, на що вона йому відповіла про відсутність вакансій. В липні 2008р. позивач приніс їй заяву про його працевлаштування, яка була датована «23.04.2007р.», на якій вона поставила резолюцію про відсутність вакансій. Також вона запропонувала позивачу написати нову заяву, на що він відповів відмовою, переправив на заяві дату з 2007р. на 2008р. і забрав з собою, не став реєструвати у секретаря, у зв'язку з чим, питання про працевлаштування позивача як людини похилого віку не вирішувалося. Крім того, позивач має хронічне захворювання і слабе здоров'я, через що не зможе працювати а ні вихователем, а ні учителем у Чеботарській школі-інтернаті, яка є спеціалізованим навчальним закладом, де учаться діти з вадами у фізичному і розумовому розвитку. Представник РНЗ «Чеботарська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат I-II ступенів» МОІН АРК., яка була залучена судом до участі у справі як співвідповідач, проти позову заперечувала з тих саме підстав і доповнила, що тарифікацій вчителів Чеботарської школи-інтернату була погоджена із профспілкою школи і затверджена Міністерством освіти АРК. на учбовий рік, у зв'язку з чим, не можна зменшити робочі часи і визначену ставку учителям для того, щоб працевлаштувати позивача. Представник Міністерства освіти і науки АРК., яке є 3-ю особою у справі, проти позову заперечувала з тих саме підстав і доповнила, що до дня звільнення позивач працював в Чеботарській школі-інтернаті на посаді вихователя, а не учителя, з 1999р. на працював за спеціальністю педагога, не проходив спеціальні курси підвищення кваліфікації, у зв'язку з чим, втратив належну кваліфікацію, і тому не може бути прийнятий на роботу вчителем дефектологом чи вчителем сільгозппраці незважаючи на те, що рішенням МСЕК йому дозволено працювати на таких посадах за станом здоров'я. Заслухавши пояснення сторін, представника 3-ї особи, допитавши свідка, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволені позову з наступних підстав. Судом встановлено, що з 26.12.73р. позивач працював в РНЗ «Чеботарська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат I-II ступенів» МОІН АРК. на посаді вихователя, з якої його було звільнено 30.09.99р. на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у зв'язку з призначенням II групи інвалідності, а.с.4. В ході судового розгляду справи судом були перевірені обставини та підстави звільнення позивача, передбачені п.2 ст.40 КЗпП України, а також відповідність розірвання трудового договору вимогам ст.43' КЗпП України. Проте, з пояснень сторін і матеріалів справи судом встановлено порушення вимог КЗпП України відносно порядку оскарження до суду факту звільнення, яке є суттєвим при розгляді теперішньої справи, а саме. Так судом встановлено, що позивача було звільнено з роботи наказом директора Чеботарської школи-інтернату наказом від 30.09.99р. №175. На підставі цього позивачу було призначено пенсію як інваліду II групи, а.с.7. Але з позовом до суду про поновлення на роботі позивач звернувся лише 19.08.08р., а.с.1, тобто в порушення вимог ч.1 ст.233 КЗпП України, згідно яким працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення безпосередньо до міськрайонного суду в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення. Позивач не довів факт пропущення зазначеного строку з поважних причин, чим не виконав вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом зазначені обставини не встановлені при розгляді справи. Приймаючи до уваги зазначене вище суд дійшов висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду для вирішенням трудового спору без поважних причин. У зв'язку з цим, цей строк не може бути поновлено тому, що згідно ст.234 КЗпП України - міськрайонний суд може поновити строки, установлені статтею 233 цього Кодексу, у разі пропуску цих строків з поважних причин. Враховуючи зазначене суд вважає за необхідне відмовити у задоволені позову в частині поновлення на роботі на посаді вихователя РНЗ «Чеботарська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат I-II ступенів» МОІН АРК. * Вирішуючи позов в частині надання позивачу годин вчителя РНЗ «Чеботарська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат I-II ступенів» МОІН АРК. як громадянину похилого віку, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що рішенням МСЕК від 23.04.07р. позивачу було визначено III групу інвалідності з правом працювати вихователем, учителем-дефектологом, учителем сільгозппраці. Також, йому виконалося 60 років, а.с.2,49. Позивач стверджував, що 24.04.07р. він звернувся до директора РНЗ «Чеботарська СЗ школа-інтернат I-II ступенів» [PERSON] із письмовою заявою про працевлаштування на посаді вихователя або учителя. Суд оцінює дані пояснення критично і не приймає їх до уваги з наступних підстав. Відповідачка [PERSON] проти цих пояснень заперечувала і стверджувала, що в квітні 2007р. між нею та позивачем була лише усна розмова з цього приводу. Свідок [PERSON], яка працює секретарем в РНЗ «Чеботарська СЗ школа-інтернат I-II ступенів», пояснила, що в квітні 2007р. позивач не приносив і не здавав заяв про працевлаштування. В довідці, а.с.62, в журналі вхідної кореспонденції РНЗ «Чеботарська СЗ школа-інтернат I-II ступенів», копія якого була надану суду, зазначено про відсутність відомостей про реєстрацію в 2007р. заяв позивача. Позивач не довів факт здачі і реєстрації своєї заяви, чим не виконав вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом зазначені обставини не встановлені при розгляді справи. * Відповідно до вимог частин 1,3 ст.3 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.96р. - під зверненням громадян слід розуміти викладені в письмовій або в усній формі заяви (клопотання). Заяви - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів. Згідно ч.2 ст.24 КЗпП України - при укладені трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. З зазначеного виходить, що для вирішення посадовою особою установи питання про працевлаштування громадянина, потрібно подати цій посадовій особі письмову заяву з наданням відповідних документів. З пояснень сторін судом встановлено, що в липні 2008р. позивач звернувся до директора РНЗ «Чеботарська СЗ школа-інтернат I-II ступенів» із письмовою заявою про його працевлаштування. До цієї заяви позивач додав лише довідку МСЕК про відновлення працездатності на посаді вчителя та вихователя школи. Але, ця заява яка була датована «23.04.2007р.», на якій директор поставила резолюцію про відсутність вакансій, та запропонувала позивачу написати нову заяву, на що він відповів відмовою, переправив на заяві дату з 2007р. на 2008р. і забрав з собою, не став реєструвати у секретаря. Зазначені обставини підтвердила і свідок [PERSON] На підставі зазначеного суд визнає, що через відмову позивача написати і зареєструвати належним чином заяву з наданням відповідних документів директор РНЗ «Чеботарська СЗ школа-інтернат I-II ступенів» була позбавлена можливості вирішити питання про працевлаштування позивача в майбутньому. * Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» від 16.12.93р. - Держава гарантує громадянину похилого віку належний рівень життя, задоволення різноманітних життєвих потреб, подання різних видів допомоги шляхом: -реалізації права на працю відповідно до професійної підготовки, трудових навичок в з урахуванням стану здоров'я. Згідно ст.11 цього Закону - Громадяни похилого віку мають право на працю нарівні з іншими громадянами. Забороняється відмова у прийнятті на роботу з мотивів досягнення пенсійного віку. З пояснень сторін і заяви, а.с.5, судом встановлено, що на звернення позивача в квітні 2007р. і в липні 2008р. про працевлаштування, директор РНЗ «Чеботарська СЗ школа-інтернат I-II ступенів» пояснювала про відсутність в школі вакансій. Аналогічна відповідь була дана і Міністерством освіти і науки АРК. на звернення позивача в червні 2008р., а.с.9. З зазначеного виходить, що посадовими особами зазначених установ не було порушено вимог зазначеного Закону відносно причин відмови позивачу у працевлаштуванні. * Судом встановлено, що з 26.12.73р. позивач, маючи вишу педагогічну освіту, працював у Чеботарській школі-інтернаті на посаді вихователя, з якої його було звільнено 30.09.99р. на підставі п.2 ст.40 КЗпП України. Рішенням МСЕК від 23.04.07р. йому було визначено III групу інвалідності з правом працювати вихователем, учителем-дефектологом, учителем сільгозппраці. В липні 2008р. позивач звернувся до директора РНЗ «Чеботарська СЗ школа-інтернат I-II ступенів» із заявою про його працевлаштування на посаді вихователя або про надання годин вчителя, на що отримав відмову з підстав відсутності вакансій. Перевіряючи обґрунтованість зазначеної відмови, суд дійшов наступного. Згідно ч.2 ст.9 Закону України «Про загальну середню освіту» від 13.05.99р. - загальна школа-інтернат та спеціальна загальноосвітня школа віднесені до системи загальної середньої освіти. Відповідно до вимог п.63 Інструкції про порядок обчислення заробітної лати працівників освіти, затвердженої Наказом Міністерства освіти України від 15.04.93р. №102, - навчальне навантаження між вчителями, викладачами та іншими педагогічними працівниками розподіляється керівником установи за погодженням з профспілковим комітетом залежно від кількості годин, передбачених навчальними планами, наявності відповідних педагогічних кадрів та інших конкретних умов, що склались у закладі. Обсяг навчальної та іншої педагогічної роботи, яку може виконувати педагогічний працівник за основним місцем роботи, граничними розмірами не обмежуються. Обсяг навчального навантаження педагогічним працівникам шкіл, шкіл-інтернатів (крім учителів вечірніх (змінних) середніх загальноосвітніх шкіл (класів) з очно-заочною формою навчання, заочних шкіл, а також учителів, що навчають дітей, які перебувають на тривалому лікуванні у лікарнях) і викладачам педучилищ визначається один раз на рік окремо по півріччях. Згідно ч.1 п.64 цієї Інструкції - ставки заробітної плати (посадові оклади) вчителів, вихователів та інших педагогічних працівників виплачуються: а) за 3 години педагогічної (викладацької) роботи на день (18 годин на тиждень): вчителям I - XI (XII) класів шкіл та шкіл інтернатів усіх типів і найменувань; вчителів трудового навчання II - III класів спеціальних шкіл для дітей та підлітків, які потребують особливих умов виховання; учителям-дефектологам; …; е) за 25 годи виховної роботи на тиждень: вихователям спеціальних навчально-виховних закладів (груп) для дітей і підлітків з вадами у фізичному чи розумовому розвитку. З пояснень представників відповідача, 3-ї особи і Статуту, а.с.82, судом встановлено, що РНЗ «Чеботарська СЗ школа-інтернат I-II ступенів» є спеціалізованим навчальним закладом, де учаться діти з вадами у фізичному і розумовому розвитку. До штатного розкладу цього навчального закладу входять вчителі і вихователі, а.с.28. З пояснень відповідачів і наданої довідки вбачається, що вакантних місць в РНЗ «Чеботарська СЗ школа-інтернат I-II ступенів» немає. Тарифікація вчителів і вихователів РНЗ «Чеботарська СЗ школа-інтернат I-II ступенів» на період 2006р.-2008р. була затверджена Міністерством освіти і науки АРК. відповідно до робочого учбового плану, рішення профспілки школи-інтернату та вимог зазначеної Інструкції, а.с.30-43, 54-59, 60. На підставі зазначеного суд дійшов висновку, що на період квітень 2007р., липень 2008р., коли позивач звертався до директора РНЗ «Чеботарська СЗ школа-інтернат I-II ступенів» з приводу працевлаштування, в цьому навчальному закладі не було вакантних місць а ні вчителя, а ні вихователя. * З пояснень сторін і наданої довідки судом встановлено, що 31.08.07р. в РНЗ «Чеботарська СЗ школа-інтернат I-II ступенів» було прийнято на роботу учителем трудового навчання [PERSON] Але, судом встановлено, що в липні 2008р. позивач не здавав і не реєстрував в РНЗ «Чеботарська СЗ школа-інтернат I-II ступенів» свою заяву про працевлаштування. Також, з пояснень сторін і диплому, а.с.84, судом встановлено, що позивач має педагогічну освіту і працював в Чеботарській школі-інтернаті на посаді вихователя, з якої його було звільнено 30.09.99р. Крім того, після звільнення позивач не працював за спеціальністю взагалі і не проходив спеціальних курсів учителя трудового навчання. З зазначеного виходить, що на період 31.08.08р. у директора РНЗ «Чеботарська СЗ школа-інтернат I-II ступенів» не було законних підстав запропонувати позивачеві працевлаштуватися в школу-інтернат саме на цю посаду. * Приймаючи до уваги зазначене вище, суд визнає необґрунтованими позовні вимоги про прийняття позивача на роботу на посаду вихователя або про надання годин вчителя згідно його педагогічної освіти в РНЗ «Чеботарська СЗ школа-інтернат I-II ступенів». У зв'язку з чим, ці позовні вимоги не підлягають задоволенню. * Вирішуючи позов в частині відшкодування позивачу матеріальної і моральної шкоди, суд дійшов наступного. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України - моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, що заподіяла його, за наявності його вини. Позовна вимога про стягнення з директора РНЗ «Чеботарська СЗ школа-інтернат I-II ступенів» [PERSON] моральної шкоди мотивована тим, що директор протиправно відмовила позивачу у працевлаштуванні. Але, при розгляді теперішньої справи, суд не встановив вини в діях директора РНЗ «Чеботарська СЗ школа-інтернат I-II ступенів» і визнав обґрунтованою відмову працевлаштувати позивача на посаді вихователя, вчителя цього учбового закладу. На підставі зазначеного суд визнає необґрунтованими зазначені позовні вимоги. У зв'язку з цим, ці позовні вимоги не підлягають задоволенню. Позовна вимога про стягнення директора РНЗ «Чеботарська СЗ школа-інтернат I-II ступенів» [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі недоотриманого доходу мотивована тим, що через протиправну відмову позивачу у працевлаштуванні він отримав зарплату, яку би міг мати у разі працевлаштування. Враховуючи те, що зазначена позовна вимога є похідною від висновку суду у теперішній справі по необґрунтованість позовних вимог про працевлаштування позивача в РНЗ «Чеботарська СЗ школа-інтернат I-II ступенів», суд вважає за необхідне відмовити і у задоволенні цієї позовної вимоги. * Враховуючи зазначене, а також вимоги ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне віднести на рахунок Держави судові витрати по справі. * На підставі ст.ст. 233,234 КЗпП України, ст. 1167 ЦК України, ст. 9 Закону України «Про загальну середню освіту» від 13.05.99р., п.п. 63,64 Інструкції про порядок обчислення заробітної лати працівників освіти, затвердженої Наказом Міністерства освіти України від 15.04.93р. №102, і

Outcome: dismissed