Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом зі змінами та уточненнями , в якому просила суд визнати угоду купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладену між [PERSON]Л, та [PERSON] 22.08.2003 року, частково недійсною в частині придбання [PERSON] 44/100 часток цієї квартири, визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири №5 буд.№4 розташованої по вул. Гагаріна в м. Маріуполі від 27.12.2008року № 6705 між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], в частині придбання [PERSON] та [PERSON] 44/100 цієї квартири , а також визнати за нею право власності на 44/100 часток цієї квартири. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свої позовні вимоги. В обґрунтування свого позову зазначила , що в серпні 2003 році вона домовилась з [PERSON] про купівлю у нього квартири [ADDRESS] за 6800долларів США. У звязку з відсутністю решти грошей звернулась до директора Новоалександрівської товарної біржи [PERSON] з пропозицією купить цю квартиру у [PERSON]Л.з наступним перепродажем цієї квартири їй. 22 серпня 2003року [PERSON], за її проханням, продав свою квартиру працівникові біржи [PERSON], за 3800 дол. США, з зарахуванням вже отриманих від неї 3000 доларів США. 06.12.2003року вона вселилась у квартиру і почала сплачувати [PERSON] решту суми для викупу квартири. Передала йому 2250 доларів США. Проте останній від переоформлення квартири на її імя відмовився. Оскільки вона сплатила частку вартості квартири , в сумі 3000 доларів США , суму яку вона сплатила [PERSON] у розмірі 2250 доларів США підтвердити нічім не може, просила визнати суд за нею право власності на 44/100 квартири. Угоди купівлі - продажу квартири№5 у будинку №4 по вул. Гагаріна в м. Маріуполі від 22.08.2003 року між [PERSON]Л, та [PERSON] та від 27.12.2008року № 6705 між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], визнати частково недійсними у частині 44/100 часток придбання покупцями цієї квартири. Представник позивачки за основним позовом [PERSON] підтримала позовні вимоги [PERSON], пояснивши суду, що [PERSON] є жертвою обману, яка довірилась працівникам біржі. [PERSON] на її думку не виконує дій, які характерні для поведінки власника майна не турбується про нього, не оглядала квартиру перед покупкою, не мала наміру в ній мешкати, не сплачувала платежі, а виступила лише покупцем квартири на її імя було оформлено право власності на спірну квартиру. Фактично питаннями купівлі квартири займалась лише [PERSON], яка вела переговори з [PERSON], який продавав цю квартиру, та мала намір придбати її для себе, однак не мала для цього достатньої грошової суми. Директор Новоолексадрійської товарної біржі, на яку звернулась [PERSON] з метою отримання квартири, не позичив їй певної для придбання квартири грошової суми та запевнив, що вона в подальшому буде мати можливість викупити цю квартиру в нього, однак право власності на квартиру буде оформлено не на неї, а на іншу особу. Продавець квартири [PERSON], укладаючи договір купівлі-продажу, на її думку, вважав, що квартиру він продає [PERSON], а не [PERSON], тому цю угоду слід визнати частково недійсною на підставі ст..229-230 ЦК України. За підрахунками позивачки, на теперішній час вона сплатила [PERSON] 44 відсотків вартості цієї квартири, тому вона має право вимагати визнання за собою права на 44/100 часток цієї квартири. Відповідач [PERSON] , яка є донькою [PERSON], який помер 22.08.2007року, до суду не зявилась , але надала письмову заяву, яка нотаріально посвідчена державним нотаріусом Другої нотаріальної контори м. Маріуполя [PERSON], в якій позов [PERSON] визнала у повному обсязі та просила задовольнити вимоги Роя нової. [PERSON] підтвердила, що між батьком та [PERSON] була домовленість про купівлю квартири [ADDRESS] . ЇЇ батько дійсно отримав від Роя нової 3000доларів США, про що було надано [PERSON] розписку. Свідок [PERSON], у судовому засіданні підтвердила, що Роя нова дійсно збиралась оформити купівлю продаж квартири, домовлялась про угоду з [PERSON], також знає, що у позивачки не було потрібної суми грошей і вона домовлялась з директором Новоалександрівської товарної біржі про купівлю квартири в борг. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON], який діє на підставі довіреності. Позов [PERSON] не визнав. Вважає , що подружжя [PERSON] є добросовісними покупцями спірної квартири. Угода купівлі продажу між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] 27.12.2008року посвідчена нотаріально і відповідає всім вимогам діючого законодавства. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. За відомостями Маріупольського бюро технічної інвентаризації право власності на спірну квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2003 року. До цього на праві власності вона належала [PERSON] (а.с.8-9) За загальними умовами дійсності угод, передбаченими ст..203 ЦК України, волевиявлення учасника угоди повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Угода повинна бути укладена в формі, яка встановлена законом. Статею 205 ЦК України встановлені дві форми, в яких можуть укладатись угоди усна та письмова. Сторони мають право вибирати форму угоди, якщо інше не встановлено законом. Вирішуючи справу, суд керувався нормами глави 16, 54 ЦК України та розясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28.04.1978 року №3 (зі змінами та доповненнями). Як встановлено ст..655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець)- передає чи зобовязується передати майно (товар) у власність іншій стороні (покупцю), а покупець приймає чи зобовязується прийняти майно (товар) та сплатити за нього певну грошову суму. Особливості угоди купівлі-продажу певних видів майна можуть бути встановлені законом (ч.6 ст.656 ЦК України). Для угод купівлі-продажу обєктів нерухомості діючим законодавством України встановлена обовязкова письмова форма. Так, відповідно до ст..657 ЦК України договір купівлі-продажу .... жилого будинку (квартири) чи іншого нерухомого майна, укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Такі ж вимоги щодо письмової форми договору купівлі-продажу нерухомого майна та його нотаріального посвідчення містились у містились в ст..227 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на час укладання оскаржуваємої угоди. За умовами ст..207 ЦК України угода вважається укладеною в письмовій формі, якщо її зміст зафіксований в одному чи декількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Також угода вважається укладеною в письмовій формі якщо вона підписана її сторонами. Як встановлено судом та підтверджується письмовим документом договором купівлі-продажу від 22.08.2003 року, посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу, 22 серпня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] мала місце угода купівлі-продажу, за якою [PERSON] продав, а [PERSON] придбала у власність квартиру [ADDRESS]. Продаж вчинено за 6207 гривень, які покупець виплатив продавцю повністю до підписання цього договору. На момент продажу продавець стверджує, що квартира, яку він продає, нікому іншому не продана, не подарована, не відчужена іншим способом, не заставлена, в спорі і під забороною (арештом не перебуває, прав щодо неї у третіх осіб не має..(а.с.15) Договір купівлі-продажу квартири між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] від 27.12.2008року, теж посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Маріупольського міського округу [PERSON] ( том 2 а.с. 19). Відповідно до ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст.57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В судовому засіданні в обґрунтування своїх доводів позивачка за основним позовом [PERSON] та її представник [PERSON], доводивши суду підстави своїх позовних вимог, посилались як на докази на пояснення в суді свідка [PERSON], письмових пояснень відповідачки [PERSON] Однак суд не може прийняти наведені пояснення належними та допустимим в розумінні ст..ст.57-58 ЦПК України доказами, оскільки свідок [PERSON] та відповідачка [PERSON] не були учасниками угоди, дали пояснення загального характеру лише про намір [PERSON] придбати житло та хто фактично мешкає в спірній квартирі, в своїх поясненнях суду не повідомляли жодних конкретних обставин щодо укладання оскаржуваної угоди, а [PERSON] лише підтвердила намір [PERSON] купити квартиру , та те що вона отримала від батька розписку на 3000 доларів США. Окрім того, такі пояснення не свідчать ані про досягнення між [PERSON] та [PERSON] згоди стосовно суттєвих умов угоди купівлі-продажу саме спірної квартири, ані про укладання такої угоди та виконання сторонами своїх зобовязань по купівлі-продажу квартири. Крім того це спростовується письмовим договором купівлі-продажу від 22.08.2003 року, який було відповідно до вимог діючого законодавства посвідчено нотаріально та зареєстровано в БТІ, згідно п.5 якого, станом на 22.08.2003 року [PERSON], перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, розуміючи значення своїх дій, без будь-якого примусу стверджував, що квартира [ADDRESS], яку він продає [PERSON], нікому іншому не продана, не подарована, на заставлена, в спорі не перебуває та будь-які інші особи прав на неї не мають тощо. Договір купівлі-продажу квартири між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] від 27.12.2008року, посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Маріупольського міського округу [PERSON] Подружжя [PERSON] є добросовісними покупцями. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні позивачкою [PERSON] та її представником [PERSON] на порушення своїх обовязків, передбаченого ст. 10 ЦПК України, не доведені її позовні вимоги про визнання угод частково недійсними та визнання права власності, не надані належні та допустимі докази на їх обґрунтування, а тому у задоволенні позову [PERSON] відмовляє повністю. Суд не знаходить підстав для визнання частково недійсним укладеного між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі продажу квартири від 22.08.2003 року, та визнання частково недійсним договору купівлі продажу спірної квартири між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] 27.12.2008р. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed