Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-22 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] 20 жовтня 2008 року звернулися в суд з позовом до [PERSON] про припинення незаконних дій, дотримання правил добросусідства, знесення самочинних побудов та відшкодування моральної шкоди. В подальшому змінювали та доповнювали свої вимоги. В поданих до суду заявах посилалися на те, що їх сусідка [PERSON] займається незаконною діяльністю, що полягає у здачі нею в оренду приміщення фізичним особам для святкувань урочистостей. Крім того, відповідач самочинно збудувала будівлю, в якій здійснює комерційну діяльність, та дві вбиральні. В порушення чинного законодавства відповідач незаконно використовує свою власність для отримання прибутків, завдаючи позивачам шкоду, яка полягає в наступному. Скупчення людей на території садиби [PERSON] використовує територію позивачів для мусоровідходів, із вбиралень виходять неприємні запахи. Крім того, шкоди здоровю позивачів завдають піротехнічні засоби, гучна музика, крики до ранку. Діями відповідача спричинено також моральну шкоду. В поданих до суду заявах [PERSON] та [PERSON] просили суд стягнути на їх користь 5000 грн. моральної шкоди кожній, зобовязати [PERSON] припинити незаконні дії щодо здачі нею свого помешкання для святкувань різних урочистостей, зобовязати демонтувати самочинно будовану добудову до сараю (другий поверх), а також дві вбиральні. Просили стягнути з відповідача понесені судові витрати. 07 квітня 2010 року [PERSON] подала доповнення до своїх позовних заяв, в яких виклала додаткові обґрунтування своїх вимог та заперечення щодо зустрічного позову. Вважає, що звернення, з якими зверталася до різних інстанцій, а також отримані нею відповіді, не містять конфіденційної інформації щодо приватного життя [PERSON] [PERSON] 25 грудня 2008 року звернулася в суд з зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] Посилалася на те, що близько 8 років [PERSON] разом з донькою [PERSON] збирають щодо неї та її сімї недостовірну інформацію та розповсюджують її не лише за місцем проживання, а і залученням правоохоронних органів та органів місцевого самоврядування. [PERSON] просила суд прийняти рішення, яким заборонити втручання в її особисте життя та стягнути на її користь з [PERSON] та [PERSON] 20000 солідарно. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 07 квітня 2010 року провадження в справі в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] закрито у звязку зі смертю [PERSON] У звязку з цим [PERSON] 23 квітня 2010 року подала позовну заяву, в якій виклала позовні вимоги лише до [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] повністю підтримала свої позовні вимоги та заперечувала проти задоволення вимог [PERSON], подавала до суду свої письмові пояснення. [PERSON] та її представник в судовому засіданні підтримали поданий до зустрічний позов, який просили задовольнити, та заперечували щодо задоволення позовних вимог [PERSON] Посилалися на обставини, викладені в зустрічній позовній заяві. Виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради своїх представників для участі в справі не направив, подав заяву з проханням розглядати справу без участі представника. Полтавське міське управління земельних ресурсів та земельного кадастру свого представника в судове засідання не направило, будучи повідомленим про час та місце судового розгляду. Суд, заслухавши пояснення осіб, що приймають участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 16 травня 1969 року та свідоцтва про право на спадщину від 16 січня 1982 року власником жилого будинку з надвірними побудовами в м. Полтаві по вул. Спартака, 4 є [PERSON] (а.с. 19-20, 28-29). Позивач [PERSON] постійно мешкає та знаходиться на реєстраційному обліку по вул. Спартака, 4 в м. Полтава (а.с. 21-22, 24). Відповідач [PERSON] (до шлюбу Червяк) В.П. згідно з договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 27 вересня 1966 року, яке зареєстровано в БТІ (а.с. 166-167), є власником житлового будинку по вул. Пригородній, 1/4а в м. Полтаві. Також встановлено, що домоволодіння, належні [PERSON] та [PERSON], є суміжними. Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як встановлено судом та не заперечувалося відповідачем, [PERSON] по вул. Пригородній, 1/4а в м. Полтаві дійсно надавала нерухоме майно в оренду, декларувала суми доходу та сплачувала податок з доходів (а.с. 103). Здача нерухомого майна в оренду є способом здійснення [PERSON] належного їй права користування майном, що належить на праві власності, на власний розсуд. Згідно з ч. 4, 5 ст. 319 ЦК України власність зобовязує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ст. 24 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" громадяни при здійсненні будь-яких видів діяльності з метою відвернення і зменшення шкідливого впливу на здоров'я населення шуму, неіонізуючих випромінювань та інших фізичних факторів зобов'язані: здійснювати відповідні організаційні, господарські, технічні, технологічні, архітектурно-будівельні та інші заходи щодо попередження утворення та зниження шуму до рівнів, установлених санітарними нормами; забезпечувати під час роботи закладів громадського харчування, торгівлі, побутового обслуговування, розважального та грального бізнесу, культури, при проведенні концертів, дискотек, масових святкових і розважальних заходів тощо рівні звучання звуковідтворювальної апаратури та музичних інструментів у приміщеннях і на відкритих площадках, а також рівні шуму в прилеглих до них жилих і громадських будівлях, що не перевищують рівнів, установлених санітарними нормами; вживати заходів щодо недопущення впродовж доби перевищень рівнів шуму, встановлених санітарними нормами. У нічний час, із двадцять другої до восьмої години на захищених об'єктах забороняються гучний спів і викрики, користування звуковідтворювальною апаратурою та іншими джерелами побутового шуму, проведення салютів, феєрверків, використання піротехнічних засобів. Звертаючись до суду з позовними вимогами про припинення незаконних дій та дотримання правил добросусідства, [PERSON] вказувала, що завдана їй шкода діями [PERSON] полягає в тому, що скупчення людей на території садиби [PERSON] використовує територію позивачів для мусоровідходів, із вбиралень виходять неприємні запахи. Крім того, шкоди здоровю завдають піротехнічні засоби, гучна музика, крики до ранку, має місце шумове забруднення. Згідно з вимогами ст.ст. 10, 11, 31 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом не встановлено порушення відповідачем [PERSON] норм чинного законодавства при здійсненні права користування своїм майном. Жодного доказу порушення [PERSON] рівня шуму, зокрема під час користування звуковідтворювальною апаратурою, музичними інструментами, чи піротехнічними засобами, надано не було. Як вбачається з досліджених в судовому засіданні відмовних матеріалів Київського РВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області, інформації з державних органів та установ, обставини, викладені в заявах [PERSON] в частині порушень саме її прав, не знайшли свого підтвердження. Тому суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] до [PERSON] про припинення незаконних дій, в тому числі щодо здачі нею свого помешкання для святкувань різних урочистостей, не підлягають задоволенню в звязку з їх недоведеністю в судовому засіданні. Здача нерухомого майна, що знаходиться в приватній власності особи, в оренду згідно з нормами Цивільного кодексу України не є комерційною діяльністю, а тому посилання позивача [PERSON] на здійснення [PERSON] незаконної комерційної діяльності є безпідставним. За нормами вимог цивільного процесуального законодавства кожна особа має право звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Посилання позивача на використання [PERSON] найманої праці, отримання доходів, які не декларує, порушення законодавства щодо сплати податків, не заслуговує на увагу, оскільки не є порушенням прав [PERSON] Відповідно до ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом вважається житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або із істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно з даними технічної документації на домоволодіння по вул. Пригородній, 1/4а в м. Полтаві, оригінали якої були досліджені в судовому засіданні, будівля сараю «Б» та вбиралень «Д», «Е» не є самовільно збудованими. Тому будь-які підстави для задоволення позовних вимог щодо знесення самовільних споруд відсутні. Також судом встановлено (а.с. 113), що позивачу [PERSON] виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради листом від 08 серпня 2008 року (а.с. 113) повідомляв про те, що при перевірці документів на домоволодіння [PERSON] самовільно збудованих будівель не встановлено. Згідно з затвердженими наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 р. N 44\~Державними будівельними нормами «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень. ДБН 360-92**» (п.3.25*) для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Згідно з даними технічної документації будівлі вбиралень «Д», «Е» в домоволодінні по вул. Пригородна, 1/4а в м. Полтаві знаходяться на межі з сусідньою ділянкою по вул. Спартака, 4 в м. Полтава, тобто, Державні будівельні норми в частині відстані до межі сусідньої ділянки не менше 1,0 м. при їх будівництві були порушені. В той же час встановлено, що будівлі вбиралень «Д», «Е», а також будівля сараю «Б» в домоволодінні по вул. Пригородна, 1/4а в м. Полтаві збудовані в 1989 році, прийняті у встановленому законом порядку в експлуатацію та внесені в технічну документацію на домоволодіння. Позивачу [PERSON] дані обставини були відомі, остання зареєстрована [INFO] з 1998 року. За нормами ст. 75 ЦК України в редакції 1963 року позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Згідно зі ст. 76 даного Кодексу право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ст. 80 ЦК України в редакції 1963 року закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в прозові. [PERSON] з вимогами про знесення побудов звернулася лише 20 жовтня 2008 року, тобто, після закінчення строків позовної давності. За таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог щодо знесення споруд вбиралень «Д», «Е» слід відмовити. Як встановлено судом, будівля сараю «Б» в домоволодінні по вул. Пригородна, 1/4а в м. Полтаві є двоповерховою, використовувалася відповідачем [PERSON] для здачу в оренду. Використання [PERSON] вказаного приміщення сараю в якості літньої кухні чи залу для урочистостей не тягне за собою порушень прав позивача [PERSON] За таких обставин, враховуючи, що вказана будівля не є самовільно збудованою, жодні підстави для задоволення позовних вимог щодо знесення її відсутні. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Оскільки в судовому засіданні не було встановлено неправомірність дій відповідача [PERSON], вимоги [PERSON] щодо відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню. Звертаючись до суду за позовом про припинення незаконних дій, переслідувань, відшкодування моральної шкоди [PERSON] посилається на те, що близько 8 років [PERSON] разом з донькою [PERSON] збирають щодо неї та сімї недостовірну інформацію та розповсюджують її не лише за місцем проживання, а і залученням правоохоронних органів та органів місцевого самоврядування. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Використання [PERSON] свого диспозитивного права на звернення до суду з позовом про припинення незаконних дій, дотримання правил добросусідства, знесення самовільних побудов, відшкодування моральної шкоди не оцінюються судом як втручання в особисте життя [PERSON] Інформація, зазначена [PERSON] в позовній заяві, була визначена підставою позову, стосувалася його предмета та підлягала дослідженню в судовому засіданні. Тому суд приходить до висновку, що звернення [PERSON] до суду з таким позовом не може бути підставою для звернення [PERSON] з зустрічним позовом. Чисельні звернення [PERSON] до державних органів та установ, до правоохоронних органів, є правом останньої, а тому суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] є безпідставним та не підлягає задоволенню. Жодні неправомірні дії [PERSON], які могли б спричинити [PERSON] моральні страждання, встановлені не були, тому вимоги щодо відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені сторонами судові втрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed