Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-24 00:00:00

03.09.2009р. [PERSON] за довіреністю в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 28 липня 2009 року Другою [PERSON] державною нотаріальною конторою Миколаївської області на імя [PERSON] на спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 4,03га, розташованої в межах території Великомечетнянської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, що залишилась після смерті [PERSON], який помер 07 жовтня 2008 року, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 4,03га, яка належала померлому на підставі Державного [PERSON] серії МК №003396, яку [PERSON] заповідав [PERSON], згідно заповіту, посвідченому 15.01.2003року [PERSON], секретарем Великомечетнянської сільської ради Кривоозерського району. Проте на момент складання заповіту вищевказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Сертифікату МК №0129842 виданого Кривоозерською райдержадміністрацією 30.10.1996 року та розмір земельної ділянки становив 4,69га, а після смерті [PERSON] було виготовлено державний [PERSON] на право приватної власності на дану земельну ділянку і її розмір значно зменшився та становить 4,03га. Спадкування даного майна [PERSON] прийняла своєчасно, оскільки у встановлений законом строк після смерті брата [PERSON], звернулась з заявою до держнотконтори про її прийняття. Крім [PERSON] спадкоємицею даного майна за законом являється донька померлого [PERSON] - [PERSON] (відповідачка по справі), яка теж протягом встановленого законом строку звернулась з заявою до держнотконтори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Однак держнотконтора не може видати Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на імя [PERSON], через те, що [PERSON] склав заповіт на земельну ділянку розміром 4,69га належну йому на підставі Сертифікату, а [PERSON] на цю земельну частку (пай) було виготовлено після смерті [PERSON] При виготовленні Державного [PERSON] значно змінився і розмір земельної ділянки, який складає 4,03га. Через те, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] не можливо, держнотконторою їй запропоновано звернутись до суду для вирішення питання про визнання за нею права власності на земельну ділянку, що залишилась після смерті її брата - [PERSON] На даний час в провадженні Кривоозерського районного суду знаходиться справа за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа відділ Держкомзему в Кривоозерському районі про визнання права власності на вищевказану земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Однак, 28 липня 2009 року Другою [PERSON] держнотконторою відповідачці було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначену земельну ділянку. Представник позивачки вважає, що Свідоцтво про право на спадщину за законом видане на імя відповідачки може бути визнано недійсним оскільки є заповіт, складений [PERSON] на імя [PERSON] на зазначену земельну ділянку; спадщину даного майна [PERSON] прийняла вчасно, шляхом подачі заяви до держнотконтори про її прийняття на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON], а тому право на спадкування даного майна мала [PERSON], а відповідачка по справі не мала права на спадкування вказаної земельної ділянки. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити його. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, вказуючи, що оскільки [PERSON], який помер 07.10.2008року, при житті сам використав свій сертифікат на право на земельну частку (пай) серії МК № 0129842 виданий Кривоозерською райдержадміністрацією 30.10.1996року, а саме 05.05.2004року отримав [PERSON] акт на право власності на земельну ділянку серії МК № 003396, тобто отримав землю в натурі, то згідно пункту 17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікат на право на земельну частку (пай) серії МК № 0129842 виданий Кривоозерською райдержадміністрацією 30.10.1996року є не дійсним, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Треті особи: Представник Другої [PERSON] державної нотаріальної контори та [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоча своєчасно та належним чином повідомлялися про час, день та місце розгляду справи, заперечень проти позову не надали, клопотань не надходило. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її сестра [PERSON] доглядала за батьком [PERSON] до дня його смерті, а тому ані вона ([PERSON]В.), ані брат [PERSON] на спадщину не претендували. Щодо заповіту складеного батьком на імя [PERSON], то їй нічого не відомо. Вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, оцінивши в сукупності досліджені докази, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з копії заповіту, посвідченого 15.01.2003року [PERSON], секретарем Великомечетнянської сільської ради Кривоозерського району, [PERSON], [INFO], на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належне йому право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває в колективній власності КСП «їм. Щорса» Кривоозерського району розміром 4,69га згідно сертифікату МК № 0129842 виданого Кривоозерською райдержадміністрацією 30.10.1996 року заповідав своїй сестрі [PERSON] повністю. Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділян@к та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно з копією Державного акту серії МК № 003396, вказаний державний акт на право власності на земельну ділянку видано [PERSON], який на підставі розпорядження Кривоозерської райдержадміністрації № 92-р від 11.03.2003р. є власником земельної ділянки площею 4,03га у межах згідно з планом; земельна ділянка розташована в межах Великомечетнянської сільської ради; кадастровий номер земельної ділянки 4823981000:01:000:0250. Вказаний акт 05.05.2004р. зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за№ 010401700237. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть, 07.10.2008року [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] позивачка [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, а відповідачка [PERSON] - про прийняття спадщини за законом. Оскільки [PERSON] подано заяву про прийняття спадщини, як спадкоємцем за заповітом на земельну частку (пай), а вже виданий державний акт на землю, то Другою [PERSON] держнотконторою за вих. № 262/02-14 від 05.05.2009р. [PERSON] направлено повідомлення про те, що вона має право звернутися до суду для вирішення питання щодо спадкування за заповітом. 11.05.2009р. [PERSON] отримала повідомлення, але не вчинила ніяких дій. 25.07.2009року [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, як спадкоємцю першої черги. Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.200р. «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішені спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.200р. «Про судову практику у справах про спадкування», заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій немає відповідного правила. Згідно п. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Оскільки [PERSON] сам використав свій сертифікат на право на земельну частку (пай) серії МК № 0129842 виданий Кривоозерською райдержадміністрацією 30.10.1996року, а саме 05.05.2004року отримав [PERSON] акт на право власності на земельну ділянку серії МК № 003396, тобто отримав землю в натурі, то згідно пункту 17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікат на право на земельну частку (пай) серії МК № 0129842 виданий Кривоозерською райдержадміністрацією 30.10.1996року є не дійсним, а тому суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed