Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-18 00:00:00

Позивачі в грудні 2007 року звернулися до суду з позовом до ВАТ ЕК "Чернівціобленерго" про захист прав споживачів шляхом відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивують тим, що 04 січня 2003 року між [PERSON] та відповідачем було укладено договір про користування електричною енергією № 26/866. Цього ж дня працівниками [PERSON] було складено Акт про порушення Правил використання електроенергії, накладено на позивачів [PERSON] та [PERSON] штраф в сумі 645,26 грн., а 09 січня 2003 року їх будинок було відключено від електроенергії. Вказують на те, що рішенням Кіцманського районного суду в цивільній справі № 2-3/2006 р. було відмовлено в позові прокурора Кіцманського району в інтересах ВАТ ЕК „Чернівціобленерго в особі [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування збитків внаслідок порушення Правил користування електроенергією, оскільки ними, як споживачами послуг, не було порушено ніяких нормативних актів щодо користування електроенергією. Проте, незважаючи на це, відповідачем було відключено їх господарство від електромережі в період з 09 січня по 07 лютого 2003 року. Внаслідок незаконного відключення електроенергії вся їх родина зазнала моральну шкоду, яка полягає у порушенні нормальних життєвих звязків, обмеженні права на інформацію, погіршенні стану здоровя, збільшенні витрат часу на освітлення приміщення і цю шкоду кожен позивач, крім [PERSON], оцінює у 5000 грн.. [PERSON], яка на той час була інвалідом II групи і моральні страждання перенесла особливо болісно, оцінює моральну шкоду у 8000 грн.. В процесі розгляду справи позивачі неодноразово змінювали позовні вимоги. Так, 02 квітня 2008 року позивачі звернулися із заявою про збільшення позовних вимог і просили стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірним відключенням від електроенергії, на користь кожного з позивачів - [PERSON], [PERSON], [PERSON] 15 000 грн., а на користь позивачки [PERSON]В - 40 000 грн.. Згідно поданих 02 березня 2010 року доповнень до позовної заяви позивачі збільшили позовні вимоги, посилаючись на те, що вони усвідомили, що розмір моральної шкоди є більшим і для кожного з них свій, оскільки вони різні і по-різному пережили моральні страждання, а тому просять стягнути з відповідача на користь [PERSON] 150 000 грн., [PERSON]І - 100 000 грн., [PERSON] - 100 000 грн. та [PERSON] - 300 000 грн. як компенсацію завданої моральної шкоди. В судовому засіданні позивачі підтримали збільшені позовні вимоги. Представник відповідача, заперечуючи проти позову, пояснив, що працівники [PERSON] діяли відповідно до вимог Правил користування електричною енергією для населення. Позивачі неодноразово порушували Правила користування електроенергією, про що були складені відповідні акти, за якими ним здійснювалася оплата. Крім того, між ними виникли договірні відносини щодо надання послуг із постачання електроенергії, якими не передбачено відшкодування моральної шкоди. Посилаючись на вимоги Закону України „Про захист прав споживачів, позивачі не довели, що їм надавалася дефектна, неналежної якості продукція. Також вважає, що позивачами пропущений трирічний строк звернення до суду, тому просить в позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі проживають в будинку по вул. Садовій, 8 в с.Нижні Станівці Кіцманського району Чернівецької області. Відповідно до договору, укладеного між позивачем [PERSON] та відповідачем 04 січня 2003 року, позивачі є споживачами електроенергії. Також встановлено, що 09 січня 2003 року житловий будинок, в якому проживають позивачі, на підставі акту від 30 грудня 2002 року про порушення Правил користування електричною енергією, складеного працівниками відповідача, було відключено від постачання електроенергії, а 07 лютого 2003 року постачання електроенергії було поновлено. Обставини, викладені в акті від 30 грудня 2002 року, на підставі якого здійснено нарахування недооблікованої електричної енергії, не підтверджені зібраними по справі доказами і вини позивачів у порушенні Правил користування електричною енергією встановлено. Наведені обставини підтверджуються поясненнями сторін в судовому засіданні, довідкою виконкому Нижньостановецької сільської ради від 22 січня 2008 року № 107 (а.с. 63), договором № 26/866 про користування електричної енергією від 04 січня 2003 року (а.с. 16-17), довідками [PERSON] від 11 лютого 2003 року №№ 55, 56 (а.с. 9, 10), рішенням Кіцманського районного суду 03 липня 2006 року (а.с. 5-7). Таким чином, відносини між сторонами з приводу постачання електроенергії виникли на підставі договірних зобов'язань, та регулюються ст. 714 ЦК України, ст. ст. 24-27 Закону України Про електроенергетику (далі - Закон) та Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 ( далі - Правила). Відповідно до ст. 24 Закону та п. 44 Правил (у редакціях, що діяли на час відключення) у разі переривання електропостачання з вини енергопостачальника (останні несуть відповідальність перед споживачами електричної енергії у розмірі (п'ятикратної вартості недовідпущеної електричної енергії. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові (наслідки, встановлені договором або законом. При укладенні договору сторони обумовили права й обов'язки кожного з них з приводу постачання електроенергії та відповідальність за неналежне виконання умов договору. Отже, умови договору сторін, ст. 24 Закону та п.п. 43-47 Правил не передбачають права споживача на відшкодування моральної шкоди за тимчасове припинення електропостачання електропостачальником, а передбачені інші види відповідальності, якщо тимчасове припинення електропостачання сталося з вини енергопостачальника. При цьому суд не може прийняти до уваги посилання позивачів на відшкодування моральної шкоди, завданої відключенням будинку позивачів від енергопостачання, відповідно до ст. 1167 ЦК України, оскільки відповідно до положень вказаної норми однією з підстав виникнення зобовязання є заподіяння шкоди іншій особі, отже, дана норма закону регулює питання деліктного зобовязання, яке виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували ніж собою у зобовязальних стосунках або шкода виникла незалежно від існуючих ніж сторона зобовязальних правовідносин. Між тим, заявлена позивачами шкода випливає саме з питань виконання договірних зобовязань, а тому положення цієї статті не може бути застосоване до спірних правовідносин. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Отже, правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються спеціальним законом, - Законом України „Про захист прав споживачів" від 15 грудня 1993 року послідуючими змінами (далі Закон). Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону, на яку посилаються позивачі у позовній заяві, при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Проте ч. 2 ст. 22 Закону (ст. 24 в редакції від 15 грудня 1993 року) не є самостійною підставою для стягнення моральної шкоди. Задоволення такої вимоги за умови її пред'явлення можливе з урахуванням положень ст. З цього Закону в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин (п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України Про захист прав споживачів в редакції від 1 грудня 2005 року), яка передбачає право споживачів на відшкодування моральної (немайнової) шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечними для життя і здоров"я людей товарами (роботами, послугами) у випадках, передбачених законодавством. Таким чином, порушення прав позивачів невиконанням відповідачем правил щодо відключення від енергопостачання не може вважатися заподіянням моральної шкоди у межах вимог, передбачених даним законом, оскільки відсутні підстави для застосування вказаної норми до спірних правовідносин. Відповідно до ч.І ст. 11, ст. 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно вимог ч. 1 і 3 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за Законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Оцінюючи досліджений в судовому засіданні Акт амбулаторної судово- психіатричної експертизи № 461 від 27 жовтня 2009 року, та наданий позивачами як доказ заподіяння моральної шкоди висновок за результатами психологічного дослідження від 15 березня 2010 року, суд приходить до висновку, що вказані докази не є належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 58 - 60, 64 ЦПК України. З огляду наведеного, у справі не встановлено обставин, з якими закон пов»язує право споживачів на відшкодування моральної шкоди, позивачі у судовому засіданні не надали суду належних доказів того, що відключенням їх будинку від електропостачання, їм було завдано моральну шкоду, а саме небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією. Оскільки ж такого виду відповідальності енергопостачальника за порушення умов договору, як відшкодування споживачу електроенергії моральної шкоди, не передбачає й укладений сторонами договір, то підстави для задоволення позову відсутні. Враховуючи наведене, ст.ст. 6, 526, 611, 714 ЦК України, ст. ст. 24, 25 Закону України Про електроенергетику, п.п. 43-47 Правилам користування електричною енергією для населення, затверджених постановою КМУ від 26 липня 1999 року № 1357 (із змінами і доповненнями), ст. З Закону України Про захист прав споживачів в редакції від 15 грудня 1993 року з послідуючими змінами, п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди,

Outcome: dismissed