Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-25 00:00:00

Прокурор м. Дніпродзержинська у листопаді 2007 року звернувся до суду з позовом, у якому виступав в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO], а також міської ради м. Дніпродзержинська з позовними вимогами щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 04.05.2005 року, укладеного між його матір`ю [PERSON], яка діяла як законний представник малолітнього на той час [PERSON], та відповідачами [PERSON], [PERSON], а також щодо зобов'язання відповідачів знятись з реєстрації за адресою пр.Аношкіна, 33 кв.№ 7 у м. Дніпродзержинську з наступною реєстрацією за вказаною адресою неповнолітнього [PERSON] В обгрунтування позову прокурор зазначив, що мати малолітнього, діючи від імені сина, всупереч його інтересам уклала договір купівлі-продажу двокімнатної квартири по вул.Матросова, яка належала відповідачам на праві власності, при цьому 20.01.2005 року знявшись разом з сином з реєстрації у трикімнатній квартирі за адресою пр.Аношкіна, 33 кв.№ 7 у м. Дніпродзержинську, яка не була приватизованою. Також мати малолітнього [PERSON] 22.01.2005 року звернулась з заявою про реєстрацію по пр.Аношкіна, 33-7 відповідача [PERSON] як своєї рідної тітки, подавши до житлово-комунального органу неправдиві дані, а потім за заявою [PERSON] у вказаній квартирі було зареєстровано відповідача [PERSON] Прокурором зазначено, що фактично [PERSON] та відповідачі мали намір укласти договір міни, при чому [PERSON], яка померла 27.05.2005 року, як мати малолітнього допустила зловживання своїми батьківськими правами, позбавивши сина права на приватизацію житла по пр.Аношкіна. Крім того, на думку прокурора відповідачі незаконно заволоділи квартирою по пр.Аношкіна, яка на той час перебувала у власності місцевої територіальної громади, інтереси якої представляє міська рада, а [PERSON] не мала права розпорядження цією квартирою, так як квартира не належала їй на праві власності. Таким чином на думку прокурора договір міни, який сторони уклали, є теж недійсним і нікчемним, тому прокурор просив задовольнити позов і визнати укладений між [PERSON] та відповідачами договір купівлі-продажу квартири по вул.Матросова недійсним та зобов'язати відповідачів знятись з реєстраційного обліку у квартирі по пр.Аношкіна, зобов'язавши відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Заводського РВ у цій квартирі зареєструвати неповнолітнього [PERSON] Будь-яких заяв щодо уточнення позовних вимог, клопотань щодо забезпечення позову від прокурора не надходило. Представник прокуратури м.Дніпродзержинська [PERSON] у судовому засіданні підтримала заявлений позов та просила його задовольнити, наполягала на присутності у судовому засіданні особисто відповідачки [PERSON] та доведенні нею факту родинних стосунків з померлою [PERSON] Представник Дніпродзержинської міської ради [PERSON] підтримав заявлений позов в інтересах малолітнього [PERSON] та просив розглянути справу за відсутності представника міської ради (л.с.112). Відповідач [PERSON], його представник [PERSON] позов не визнали; відповідач пояснив, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], яка належала йому та його матері [PERSON], [PERSON] укладала добровільно; він особисто зареєструвався 15.12.2005 року [ADDRESS] за згодою [PERSON], котра на той час вже була там зареєстрована; чи перебувала [PERSON] у родинних відносинах з [PERSON] йому невідомо; на теперішній час вказану квартиру по пр.Аношкіна продано і до числа її власників він не відноситься. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, її представник за довіреністю [PERSON] позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що мати неповнолітнього діяла з дотриманням інтересів сина, оскільки в результаті угоди він житлом забезпечений, але на теперішній час мешкає в інтернаті, а його опікун [PERSON] використовує квартиру по вул.Матросова на власний розсуд з метою отримання прибутку. Третя особа [PERSON] та її представник [PERSON] позов прокурора підтримали, [PERSON] пояснила, що [PERSON] була її рідною сестрою, тому після її смерті вона взяла опіку над неповнолітнім [PERSON], який на підставі оспорюваного договору зараз є власником двокімнатної квартири на вул.Матросова, але виховується та навчається у школі-інтернаті № 2, а на вихідні вона забирає його додому; у квартирі по вул.Матросова дійсно деякий час мешкали родичі; але з метою отримання доходу вона квартиру не здає. Стверджує, що [PERSON] зловживала алкоголем і тому всупереч власним інтересам та інтересам свого сина знялась разом з сином з реєстрації у квартирі по пр.Аношкіна і уклала з відповідачами цей договір, натомість дозволивши відповідачці [PERSON], яка не перебувала з нею у родинних стосунках, зареєструватись у квартирі по пр.Аношкіна. Просить позов задовольнити. Притягнута до участі у справі у якості третьої особи [PERSON] в суді пояснила, що у грудні 2007 року вона придбала квартиру [ADDRESS] у гр-на [PERSON] і на теперішній час є власницею цієї квартири, мешкає у ній з родиною; купувала квартиру в іпотеку, яку продовжує сплачувати. У задоволенні позову прокурора просить відмовити. Третя особа приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] заявила письмове клопотання щодо розгляду справи без її участі, окремих заяв чи заперечень стосовно предмету позову не має. Суд, вислухавши прокурора, відповідача, представника відповідачів, третіх осіб, дослідивши докази у справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 04.03.2005 року посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] [PERSON] від імені власного малолітнього сина [PERSON] купила, а відповідачі [PERSON], [PERSON] продали квартиру [ADDRESS] (л.с.39), яка згідно технічного паспорту (л.с.29-31) складається з двох кімнат. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла 27.05.2007 року, актовий запис № 784 вчинено Заводським відділом РАЦС Дніпродзержинського міського управління юстиції (л.с.7). Рішенням виконкому Заводської районної ради м. Дніпродзержинська від 15.07.2005 року опікуном малолітнього на той час [PERSON] призначено його тітку [PERSON] (л.с.8). З письмової заяви [PERSON] на адресу голови житлово-комунального органу - директора ДП "Сфера" від 22.01.2005 року дійсно вбачається, що вона просить зареєструвати за адресою [ADDRESS] [PERSON] як її тітку, а заявою від 05.03.2005 знімається з реєстраційного обліку з вказаної адреси з метою подальшої реєстрації на [ADDRESS]. При цьому [PERSON] отримано письмове узгодження від 04.03.2005 року начальника служби у справах неповнолітніх виконкому Заводської районної ради м. Дніпродзержинська (л.с.22), узгоджену заступником голови районної ради, щодо зняття малолітнього [PERSON] з реєстраційного обліку [ADDRESS] з подальшою реєстрацією малолітнього на вул.Матросова, 96-60. Згідно ст.79 Житлового кодексу України наймач жилого приміщення вправі за письмовою згодою членів сімї, що проживають разом з ним, включаючи тимчасово відсутніх, провести обмін займаного жилого приміщення з іншим наймачем або членом житлово-будівельного кооперативу. Ст.65 Житлового кодексу України встановлено, що наймач жилого приміщення вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Виходячи з цього, суд вважає, що права або інтереси Дніпродзержинської міської ради при реєстрації відповідачів за адресою [ADDRESS] за відповідною заявою квартиронаймача [PERSON] порушені не були. Згідно ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до ст.173 Сімейного кодексу України батьки і діти, зокрема ті, які спільно проживають, можуть бути самостійними власниками майна. При вирішенні спору між батьками та малолітніми, неповнолітніми дітьми, які спільно проживають, щодо належності їм майна вважається, що воно є власністю батьків. Ч.2 ст.176 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири. Згідно ч.7 ст.176 неналежне виконання батьками своїх обов'язків щодо управління майном дитини є підставою для покладення на них обов'язку відшкодувати завдану їй матеріальну шкоду та повернути доходи, одержані від управління її майном. У відповідності до ч.6 ст.203 Цивільного кодексу України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У відповідності до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст. 60 ч.4, 212 ЦПК України доказування не може грунтуватись на припущеннях, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Як видно з оспорюваного договору купівлі-продажу квартири по вул.Матросова, 96-60 у м. Дніпродзержинську власником вказаної квартири є на теперішній час неповнолітній [PERSON] (йому виповнилось 16 років), згоду органу опіки та піклування на зняття його з реєстрації [ADDRESS] з подальшою реєстрацією на вул.Матросова, 96-60, його покійною матір`ю [PERSON] було отримано. Таким чином суд вважає, що [PERSON] мала право як квартиронаймач квартири № № 7 у будинку № 33 по пр.Аношкина здійснювати певні дії щодо розпорядження вказаною квартирою, зокрема, зареєструвати, надавши дозвіл на проживання, у цій квартирі певну особу. З приводу зняття з реєстрації малолітнього на той час [PERSON] питання узгоджено з органом опіки та піклування у встановленому порядку, факт цього узгодження будь-ким зі сторін не оспорювався. Після зняття з реєстрації малолітнього [PERSON] з пр.Аношкіна, 33-7 він був зареєстрований за адресою [INFO], у квартирі, яка була придбана в його інтересах [PERSON] і належить йому на праві власності по цей день. З урахуванням того, що мати малолітнього [PERSON] померла у 2005 році, тобто до пред`явлення прокурором даного позову, відповідачами факт укладення договору міни з нею не визнається, обставини, котрі б свідчили про погіршення житлових умов малолітнього внаслідок придбання його матір`ю для нього двокімнатної квартири суд вважає стороною позивача не доведеними, оскільки до позову надані лише акти обстеження умов проживання [INFO], складені спеціалістами служби у справах дітей, при цьому характеристики житла по пр.Аношкіна, 33-7 стороною позивача не надані. Крім того, у трикімнатній квартирі по пр.Аношкіна, 33-7 було зареєстровано та мешкало двоє осіб - малолітній [PERSON] та його мати, таким чином у малолітнього було лише право користування 1/2 частиною вказаної квартири, а внаслідок укладення оспорюваного прокурором в суді договору купівлі-продажу малолітній став одноособовим власником двокімнатної квартири по вул.Матросова, 96-60, і це не дає підстав стверджувати, що його житлові права будь-яким чином порушені. Також слід зазначити, що в відповідно до вимог Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", приватизація житла здійснюється громадянами на добровільних засадах, тому мати малолітнього, [PERSON] не була зобов'язаною здійснювати саме приватизацію житла на [ADDRESS], а придбавши у власність на ім`я сина квартиру по вул.Матросова, 96-60, забезпечила малолітнього [PERSON] житлом відповідно до норм встановлених ст.47 Житлового кодексу України. Ст.235 Цивільного кодексу України встановлює, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Таким чином закон не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише пропонує застосовувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі. Доводи прокурора щодо наявності порушення публічного порядку при укладенні оспорюваного правочину, тобто спрямування його на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна, незаконне заволодіння ним, та відповідно вимоги застосування до правочину наслідків встановлених ст.228 Цивільного кодексу України, не підтверджені відповідними доказами під час судового розгляду справи. Виходячи з встановлених обставин справи суд не знаходить підстав для визнання оспорюваного правочину удаваним та застосування до нього наслідків відповідно до ст.235 Цивільного кодексу України, так як сам факт реєстрації відповідачки за адресою пр.Аношкіна, 33-7 за згодою квартиронаймача [PERSON] не може свідчити про відсутність намірів сторін укласти договір купівлі-продажу квартири по вул.Матросова, 96-60, будь-які інші докази удаваності оспорюваного правочину стороною позивача не наведені. Також про інші підстави для визнання даного правочину недійсним прокурором у поданій до суду позовній заяві та під час судового розгляду не заявлено. За таких обставин суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову прокурора в інтересах неповнолітнього [PERSON], держави в особі Дніпродзержинської міської ради до [PERSON], [PERSON], - про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, зобов`язання зняти з реєстрації та зобов'язання зареєструвати. Оскільки прокурор звільнений від сплати витрат при зверненні до суду з позовом, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 8 грн. 50 коп. згідно розміру, встановленого Декретом Кабінету Міністрів України від 21.01.1993, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 07 грн. 50 коп., суд вважає необхідним віднести на рахунок держави. На підставі ст. ст. 10, 11, 60, 82, 212 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 65, 79 Житлового кодексу України, ст.ст.155, 173, 176 Сімейного кодексу України, Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", суд

Outcome: dismissed