Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-01 00:00:00

У листопаді 2009 р. у Новомиргородський районний суд надійшла позовна заява [PERSON] до Новомиргородської ЦРЛ, відділу охорони здоровя про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Заявник вважає незаконними накази головного лікаря Новомиргородської ЦРЛ від 26.06.2009 р. про зарахування на посаду лікаря акушер-гінеколога з випробувальним терміном три місяці та від 08.10.2009 р. про звільнення з роботи за ч. 2 ст. 28 КЗпП як такого, що не пройшов випробувального терміну. Тому, посилаючись на ст. ст. 10, 13, 26-28, 42, 47, 116, 232, 235-236 КЗпП України, просить суд поновити його на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. У судовому засіданні [PERSON] підтримав позов, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Представники відповідача [PERSON] і [PERSON] не визнали позов повністю, бо накази про зарахування на посаду лікаря акушер-гінеколога з випробувальним терміном та звільнення заявника з роботи повністю відповідають вимогам чинного законодавства. Представник відповідача [PERSON] визнав позов повністю, оскільки звільнення заявника з роботи відбулося без погодження з відділом охорони здоровя. Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: показання свідків, дослідивши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов із таких міркувань. Відповідно до вимог КЗпП України: ст. 26 При укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. В період випробування на працівника поширюється законодавство про працю. Випробування не встановлюється при прийнятті на роботу: осіб, які не досягли вісімнадцяти років; молодих робітників після закінчення професійних навчально-виховних закладів; молодих спеціалістів після закінчення вищих навчальних закладів; осіб, звільнених у запас з військової чи альтернативної (невійськової) служби; інвалідів, направлених на роботу відповідно до рекомендації медико-соціальної експертизи. Випробування не встановлюється також при прийнятті на роботу в іншу місцевість і при переведенні на роботу на інше підприємство, в установу, організацію, а також в інших випадках, якщо це передбачено законодавством. ст. 27 Строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, шести місяців. Строк випробування при прийнятті на роботу робітників не може перевищувати одного місяця. Якщо працівник в період випробування був відсутній на роботі у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або з інших поважних причин, строк випробування може бути продовжено на відповідну кількість днів, протягом яких він був відсутній. ст. 28 Коли строк випробування закінчився, а працівник продовжує працювати, то він вважається таким, що витримав випробування, і наступне розірвання трудового договору допускається лише на загальних підставах. Якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність працівника роботі, на яку його прийнято, власник або уповноважений ним орган протягом цього строку вправі розірвати трудовий договір. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення. За правилами ст. 130, ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання представником відповідача [PERSON] позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У судовому засіданні безспірно зясовано, що згідно наказу головного лікаря Новомиргородської ЦРЛ від: 10.02.2009 р. за № 9-04-06 заявника було звільнено з посади лікаря акушер-гінеколога на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП, бо працівник відмовився від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці. 26.06.2009 р. за № 39-04-06 Про зарахування [PERSON]В. позивача було зараховано на постійну вакантну посаду лікаря акушер-гінеколога з випробувальним терміном 3 місяці з 26.06.2009 р. з посадовим окладом згідно штатного розпису на повну ставку. 20.07.2009 р. за № 44-04-06 Про продовження випробувального терміну [PERSON]В. було продовжено випробувальний термін перебування заявника на займаній посаді на 3 календарних дні в звязку з перебуванням на лікарняному в період з 15.07 по 17.07.2009 р. відповідно до абзацу 3 ст. 27 КЗпП України. 11.08.2009 р. за № 53-04-06 Про продовження випробувального терміну [PERSON]В. було продовжено випробувальний термін перебування позивача на займаній посаді на 3 календарних дні в звязку з перебуванням на лікарняному в період з 03.08 по 05.08.2009 р. відповідно до абзацу 3 ст. 27 КЗпП України. 30.09.2009 р. за № 87-04-06 Про продовження випробувального терміну [PERSON]В. було продовжено випробувальний термін перебування заявника на займаній посаді на 2 календарних дні в звязку з відсутністю на роботі з поважних причин 16.09.2009 р. та 29.09.2009 р. відповідно до абзацу 3 ст. 27 КЗпП України. 05.10.2009 р. за № 91-04-06 Про продовження випробувального терміну [PERSON]В. було продовжено випробувальний термін перебування заявника на займаній посаді лікаря акушер-гінеколога на 1 календарний день в звязку з відсутністю на роботі з поважних причин 05.10.2009 р. відповідно до абзацу 3 ст. 27 КЗпП України. 08.10.2009 р. за № 92-04-06 Про звільнення лікаря акушер-гінеколога [PERSON]В. на підставі проведеної перевірки роботи та дотримання кваліфікаційних вимог лікарем акушер-гінекологом [PERSON], якого зараховано на посаду лікаря акушер-гінеколога жіночої консультації при поліклінічному відділенні, наказ від 26 червня 2009 р. № 39-04-05 з випробувальним терміном три місяці, встановлено, що лікар [PERSON] в своїй роботі, як лікар спеціаліст, не дотримувався вимог нормативних актів, наказу від 03.07.2001 р. № 258 МОЗ України Про затвердження типових інструкцій щодо заповнення форм первинної медичної документації лікувально-профілактичних закладів та стандартів якості надання медичної допомоги. А також відповідно до протоколу № 1 від 02.10.2009 р., яким визначено неякісну та некваліфіковану роботу лікаря акушер-гінеколога [PERSON], як лікаря спеціаліста з акушер-гінекологічної служби, на протязі випробувального терміну, актів від 23.09.2009 р. та від 02.10.2009 р. Про перевірку роботи лікаря акушер-гінеколога жіночої консультації [PERSON] в період випробувального терміну, на підставі вищезазначеного, враховуючи табель обліку робочого часу лікаря та відповідно до ч. 2 ст. 28 КЗпП України, було звільнено з займаної посади лікаря акушер-гінеколога жіночої консультації при поліклінічному відділенні [PERSON] на підставі ч. 2 ст. 28 КЗпП України, як такого, що не пройшов випробувального терміну з 08.10.2009 р. Як вбачається із вище наведених обставин справи, що незаперечно підтверджуються поясненнями сторін, показаннями свідків та наданими письмовими доказами у справі, у даному випадку строк випробування закінчився, а працівник продовжував працювати, тобто він вважається таким, що витримав випробування, і наступне розірвання трудового договору допускається лише на загальних підставах (ч. 1 ст. 28 КЗпП України). Так, згідно наказу головного лікаря Новомиргородської ЦРЛ від 26.06.2009 р. за № 39-04-06 Про зарахування [PERSON]В. позивача було зараховано на постійну вакантну посаду лікаря акушер-гінеколога з випробувальним терміном 3 місяці з 26.06.2009 р. Незважаючи на те, що ст. 29 КЗпП України саме на відповідача покладено обовязок проінструктувати працівника і визначити його робоче місце, фактично позивач був допущений до роботи не із з 26.06.2009 р. як зазначено в наказі, а тільки з 01.07.2009 р. без будь-яких пояснень. В той же час ніяких змін до наказу від 26.06.2009 р. за № 39-04-06 Про зарахування [PERSON]В. щодо часу зарахування на роботу внесено не було. За табелями обліку робочого часу позивач перебував на роботі із 01 липня по 07 жовтня 2009 р. Окрім цього, відповідач чотири рази продовжив випробувальний термін загалом на 9 днів через відсутність заявника на робочому місці з поважних причин. Проте позивач та представник відповідача [PERSON] вважають безпідставним продовження вище згаданого терміну за 15-17 липня та 05.10.2009 р., оскільки протягом цього строку [PERSON] перебував на роботі. Як зясовано у судовому засіданні, 15.07.2009 р. приблизно в обідню пору позивач звернувся до лікаря-терапевта [PERSON] з приводу погіршення стану здоровя. Свідок [PERSON] того ж дня відкрила йому лист тимчасової непрацездатності, проте заявник у подальшому до неї не приходив і згаданий документ та вкладинка до медичної карти амбулаторного хворого перебували у неї до серпня. Позивач стверджує, що у звязку з покращенням стану здоровя робоче місце не залишав і відпрацював із 15 по 17.07.2009 р. Тому не здав лист тимчасової непрацездатності до бухгалтерії. У табелі обліку робочого часу працівників поліклініки Новомиргородської ЦРЛ за липень 2009 р. маються відмітки про перебування [PERSON] на роботі із 15 по 17.07.2009 р. В той же час за повідомленням начальника відділу охорони здоровя Новомиргородської райдержадміністрації [PERSON] до вказаного відділу лист тимчасової непрацездатності [PERSON] за вище згаданий період не находив і оплата праці за ці дні проведена у загальному порядку. Суд позбавлений можливості погодитися із запереченнями представників відповідача [PERSON], [PERSON], показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], бо облік робочого часу ведеться лише у письмовому вигляді і у такому ж вигляді потрібно вносити зміни до відповідного табеля. На час розгляду справи у суді ніяких змін до табелю за липень 2009 р. відповідальною за його ведення [PERSON] та головним лікарем Новомиргородської ЦРЛ внесено не було. Таким чином, у відповідача не було підстав для винесення наказу від 20.07.2009 р. за № 44-04-06 Про продовження випробувального терміну [PERSON]В., бо перебування заявника на лікарняному в період з 15.07 по 17.07.2009 р. у суді не доведено. Майже така ж ситуація склалася щодо наказу головного лікаря Новомиргородської ЦРЛ від 05.10.2009 р. за № 91-04-06 Про продовження випробувального терміну [PERSON]В., за яким було продовжено випробувальний термін перебування заявника на займаній посаді лікаря акушер-гінеколога на 1 календарний день в звязку з відсутністю на роботі з поважних причин 05.10.2009 р., проте не вказано якими саме були ці причини. Позивач спростовує твердження представників відповідача про відсутність на роботі 05.10.2009 р. з поважних причин, бо насправді за записами у медичній документації він прийняв цього дня 18 пацієнтів, тобто передбачених законом підстав і потреби для продовження випробувального терміну у головного лікаря Новомиргородської ЦРЛ не було. Вище згадані висновки підтверджуються поясненнями сторін, показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та наданими письмовими доказами у справі. Таким чином, у судовому засіданні безспірно зясовано, що наказ від 08.10.2009 р. за № 92-04-06 Про звільнення лікаря акушер-гінеколога [PERSON]В. було видано після закінчення строку випробування, що грубо порушує вимоги ч. 1 ст. 28 КЗпП України. Як зазначено в ч. 6 ст. 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Ураховуючи наведене, на підставі ст. 43 Конституції України, ст. ст. 21-22, 26-29, 233, 234, 237 КЗпП України, вимоги позивача про визнання вище згаданого наказу незаконним і поновлення на роботі є обґрунтованими і підлягають задоволенню. За правилами ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує вимоги про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення попередньої вимоги, слід задовольнити вимогу [PERSON] стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. До суду надійшло дві довідки начальника відділу охорони здоровя Новомиргородської райдержадміністрації [PERSON] про середній заробіток позивача. Суд не приймає до уваги довідку від 09.03.2009 р., бо на ній немає кутового штампу, а також гербової печатки згаданого відділу. Тому суд проводить розрахунок боргу за довідкою відповідача від 31.03.2009 р., яка має усі необхідні реквізити. Таким чином, з відповідача слід стягнути за час вимушеного прогулу із 08 жовтня 2009 р. по 02 квітня 2010 р. 7.317,18 грн. (177 х 41,34). Згідно правил, передбачених пп. 2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, та про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначив згадані в рішенні суми, що підлягають стягненню на користь позивача, без утримання цього податку й інших обовязкових платежів. На підставі ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито, ст. ст. 79-81, 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 81,67 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, 15 грн. судових витрат на користь позивача та решту 105 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у суді.

Outcome: approved