Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідачки [PERSON] про стягнення моральної шкоди у звязку з вчиненням шкоди здоровю і приниженням честі та гідності, посилаючись на наступні обставини. 9 травня 2009 року, приблизно о 6 год. відповідачка на подвірї будинку позивачки та в присутності її чоловіка звинуватила позивачку в інтимному звязку з своїм чоловіком. Позивачка підтвердила своє перебування в будинку відповідачка під час її відсутності, але пояснила, що це не суперечить добрим сусідським відносинам, на що відповідачка почала принижувати її та об-ражати нецензурними словами. Через деякий час, коли відповідачка була на своєму огороді, по-зивачка обурена її поведінкою, підійшла до неї, щоб вияснити стосунки, але у відповідь [PERSON] вдарила її по обличчю, а потім почала викручувати руку, від чого зявився різкий біль та знову звинуватила позивачку в інтимному звязку з її чоловіком. Так як біль у руці не проходив, позивачка звернулася до лікарні та 14 травня їй було накладено гіпс на палець руки. Позивачка вважає, що дії відповідачки не відповідають загальнолюдським нормам моралі, вона безпідставно принизила її честь та гідність, а також звинуватила в жіночій невірності, у звязку з чим в її сімї почалися негаразди, тому позивачка вимушена була звернутися до суду та просить стягнути на її користь 1600 грн. моральної шкоди. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що дійсно застала позивачку в своєму будинку, коли раптово повернулася з роботи додому, в цей час позивачка чомусь ховалася в дитячій кімнаті. 9 травня 2009 року позивачка перша спровокувала лайку, виражалася нецензурними словами та почала вчиняти скандал, під час якого вони обидві шарпали одна одну за руки. Відповідачка вважає, що доводи позивачки не відповідають дійсності, є образливими, безпідставними і тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Заслухавши пояснення та доводи сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Статтею 34 Конституції України проголошено право кожного на свободу думки і слова, на вільне виявлення своїх поглядів і переконань. Згідно ст.10 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод /ратифікованою державою Україна 11.09.1997 року/, яка є частиною національного законодавства України, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. У відповідності з розясненнями, які викладені в п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи від 27.02.2009 року, під поширенням інформації, яка порочить честь, гідність і ділову репутацію слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характе-ристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в елек-тронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній людині. Згідно з ч.3 ст.277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недосто-вірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Позивачка [PERSON] не назвала суду конкретних фактів про те, в який спосіб була поширена інформація, що порушує її особисті немайнові права, яка саме поширена відповідачкою інформація порушує її особисті немайнові права, із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, не назвала докази, що підтверджують кожну з таких обставин, а також не зазначила способу захисту, в який позивачка бажає захистити своє порушене право. Всі позовні вимоги та доводи позивачки з цього приводу містять узагальнюючий характер і не містять конкретних фактів. Заподіяння позивачці моральної шкоди в звязку з приниженням її честі та гідності будь-якими доказами не підтверджено. За таких обставин, суд вважає, що вимоги [PERSON] щодо захисту її честі та гідності та зобовязання [PERSON] в судовому засіданні спростувати вигадки про її інтимні стосунки з [PERSON] і попросити вибачення у позивачки та стягненням моральних збитків на її користь задоволенню не підлягають, як безпідставні. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посила-ється як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Суд вважає, що вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди за вчинення шкоди її здоровю підлягають частковому задоволенню, згідно ст.23 ЦК України, якою передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сімї чи близьких родичів, та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. На думку суду, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт спричинення відповідачкою моральної шкоди позивачці, і ця шкода виразилась в перенесеному нею фізичному болю від тілесних ушкоджень у вигляді розтягнення зв'язок 4-го пальця правої кисті, душевних стражданнях та, врешті, естетичних неприємностях від отриманої травми. Суд розцінює невизнання відповідачкою своєї вини у спричиненні позивачці тілесних ушкоджень, як спробу уникнути відповідальності і вважає, що вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки заперечуються іншими матеріалами справи та відмовним матеріалом, оглянутим у судовому засіданні. Разом з тим, суд вважає, що розмір морального збитку в сумі 1600 гривень, який просить стягнути з відповідачки позивачка, є завищеним та не відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та моральних страждань, які вона зазнала. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості. Тому, з урахуванням всіх обставин справи, ступеня вини відповідачки, яка була дуже знервована поведінкою позивачки, що спровокувала конфліктну ситуацію, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути зменшений до суми 200 гривень і стягнутий з відповідачки на користь позивачки.

Outcome: partial