Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-17 00:00:00

Наприкінці листопада 2009 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом (а.с.3-4): просить скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №600150, виданий 27 липня 2005 року на його ім'я, щодо земельної ділянки площею 0,068 га з цільовим призначенням для будівництва та обслу-говування жилого будинку з кадастровим номером 3210500000:06:045:0011, що розташовується в м. Бориспіль по вул. С. Разіна, 11. Крім того, позивач просить суд зобовязати ДП „Центр державного земельного кадастру та ПП „Міра виготовити за їх власний рахунок новий державний акт на право власності на земельну ділянку, розмір та межі якої відповідали б розміру, вказаному в рішенні Бориспільської міської ради №720 від 7 жовтня 1997 року, та межам, визначеним в плані забудови земельної ділянки від 10 липня 1961 року. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримує, на його задоволенні наполягає. Представники відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позов не визнають, проти його задоволення заперечують. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, які зявились у судове засідання, та дослідивши до-кази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №276 від 28 квітня 1961 року (а.с.56) для забудови жилого будинку [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 0,06 га, що розташовувалась в м. Бориспіль по вул. С. Разіна, 9. 10 липня 1961 року виконавчий комітет Бориспільської міської ради та [PERSON] уклали договір, посвідчений нотаріусом Бориспільської міської нотаріальної кон-тори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2495 (а.с.52-55). За цим договором виконавчий комітет Борис-пільської міської ради передав позивачу вказану земельну ділянки у безстрокове користування. На підставі цих документів 10 липня 1961 року були складені акт відводу земельної ділянки (а.с.57) та план забудови цієї зе-мельної ділянки (а.с.8, 30, 55, 59). Згідно з цього плану довжина межі земельної ділянки зі сторони суміжного землекористувача [PERSON] становила 23,5 метри. З огляду на це, суд вважає, що 10 липня 1961 року позивач [PERSON] у встановленому законом по-рядку набув право користування вказаною земельною ділянкою. В подальшому в ході реєстрації за позивачем права власності на жилий будинок, який був зведений ним на цій земельній ділянці, жилому будинку та земельній ділянці була присвоєна інша адреса: м. Бориспіль, вул. С. Разіна, 11. Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №720 від 7 жовтня 1997 року (а.с.31) у влас-ність [PERSON] для обслуговування індивідуального жилого будинку була безкоштовно передана земельна ділянка площею 0,068 га, що розташовується в м. Бориспіль по вул. С. Разіна, 11. Цим же рішенням допуска-лась зміна меж та площі цієї земельної ділянки в ході виготовлення державного акту на право власності на зе-мельну ділянку. За замовленням позивача ПП „Міра виготовило технічну документацію із землеустрою, на підставі якої 27 липня 2005 року на ім'я [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земель-ну ділянку серії ЯА №600150 (а.с.7) щодо земельної ділянки площею 0,068 га з цільовим призначенням для бу-дівництва та обслуговування жилого будинку з кадастровим номером 3210500000:06:045:0011, що розташову-ється в м. Бориспіль по вул. С. Разіна, 11. Згідно з планом меж земельної ділянки, що міститься в цьому держав-ному акті на право власності на земельну ділянку, довжина межі земельної ділянки позивача зі сторони суміж-ного землекористувача [PERSON] була збільшена з 23,5 до 25,24 метри (2,3+3,88+1,3+17,76). Разом з тим, замість суміжного землекористувача [PERSON] у державному акті на право власності на земельну ділянку помилково було зазначено прізвище [PERSON], який також є суміжним землекористувачем по-зивача, але з іншої межі. У відповідності до ч.2 та п.„г ч.3 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення порушень його прав на землю. Захист прав громадян на землю може здійснюватись шляхом застосування спо-собів, передбачених законом. Зокрема, згідно з ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відпові-дає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовуєть-ся. Порушення свого права на земельну ділянку [PERSON] обґрунтовує тим, що оспорюваним державним актом на право власності на земельну ділянку його ніби-то позбавлено право на частину земельної ділянки, яка залишилась в користуванні [PERSON] та в плані меж земельної ділянки позначається відрізками дов-жиною 2,3 метри, 3,88 метри та 1,3 метри. Позивач вважає, що між ним та [PERSON] повинна бути пряма межа без цих викривлених відрізків. Разом з тим, позивач не надав суду жодного доказу, яким би підтер-див те, що він дійсно у встановленому законом порядку набув та має право на вказану частину земельної діляг-ки. План забудови земельної ділянки від 10 липня 1961 року (а.с.57) та рішення виконавчого комітету Борис-пільської міської ради №720 від 7 жовтня 1997 року (а.с.31), на які позивач посилається у доведення своїх вимог, такими доказами не являються. Крім того, як вбачається з копії листа начальника Бориспільського міського відділу Київської регіональ-ної філії ДП „Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресур-сах №143 від 12 березня 2007 року (а.с.117), приватизація позивачем спірної земельної ділянки здійснювалась по фактичному користуванню, а не згідно з планом меж земельної ділянки, що передавалась [PERSON] у безстрокове користування в 1961 році. Тому площа спірної земельної ділянки та довжина її меж значно пере-вищують розмір та довжину меж земельної ділянки, що передавалась позивачу у безстрокове користування в 1961 році. Це підтверджується копією зведеного плану обох земельних ділянок, що є додатком до вказаного листа (а.с.118). З огляду на це, суд вважає, що оспорюваний державний акт на право власності на земельну ділянку не порушує право [PERSON] на землю. Крім того, цей державний акт на право власності на землю не порушує закон. Тому підстави, передбачені в ст.393 ЦК України, для його скасування відсутні. Те, що в оспорюваному державному акті на право власності на земельну ділянку допущена помилка у вказівці прізвища, ім'я та по батькові одного з суміжних землекористувачів, не має значення для правильного вирішення цього спору, адже ця помилка жодним чином не порушує право позивача на землю. У відповідності до ст.3 ЦПК України до суду з позовом [PERSON] може звернутись за захистом тільки власного права. Підстави для зобовязання ДП „Центр державного земельного кадастру та ПП „Міра виготовити за їх власний рахунок новий державний акт на право власності на земельну ділянку, відсутні.

Outcome: dismissed