Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-26 00:00:00

В вересні місяці 2008 року [PERSON]. заявив в суді позовні вимоги до [PERSON]. про визнання особи такою , що втратила право на користування житловим приміщенням у зв'язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин . Мотивував позивач своє звернення тим , що з відповідачкою вони перебували у шлюбі з 17.07.1993 року , а 16.03.2006 року за рішенням Менського районного суду Чернігівської області шлюб було розірвано . Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON] року народження та [PERSON] року народження . Позивач має власний будинок , який знаходиться за адресою[ADDRESS], що підтверджується договором дарування посвідченого державним нотаріусом Менської державної нотаріальної контори 24.03.1999 року . Договір зареєстрований в БТІ за № 363 від 28.12.1999 року . У спірному будинку сторони почали проживати з 2000 року , відповідач зареєструвався 03.03.2000 року , а відповідачка 12.07.2002 року . Подружнє життя між сторонами не склалося і відповідачка забравши всі речі пішла з будинку жити до своїх батьків . В спірному будинку на даний період часу ніхто не проживає, він руйнується , тому позивач вирішив його продати , але по причині того , що в нім зареєстрована відповідачка , позивач не може провести процедуру відчуження належної йому власності . В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та показав , що будинок йому подарували , тому він вважає , що це його особиста власність і тому відповідачка не може претендувати на будь-яку його частку , а щодо дітей , то вони живуть в будинку бабусі . Відповідачка в судовому засіданні позовних вимог не визнала та показала , що з нею не добре обійшовся колишній чоловік , так як будинок придбавався за гроші , навіть її мама давала певну суму коштів , але це не саме головне . Відповідачка дійсно пішла з будинку забравши дітей , причиною цьому стала поведінка позивача , який вигонив її з хати , створював неможливі для спільного проживання умови . А коли діти через деякий час пішли в будинок за своїми іграшками , вони не змогли зайти в будинок , бо він був замкнений , ніхто відповідачці не давав ключа від вхідних дверей для того , що би вона могла з дітьми безперешкодно зайти в будинок . Позивач її постійно дорікав тим , що хата його і він сам нею розпоряджається . Після того як був придбаний будинок , позивач разом з відповідачкою провели в нім ремонтні роботи , а саме : переклеїли шпалери , покрасили хату ( вона дерев'яна ), перебудували комору на кухню ( здійснили проріз в стіні , вставили віконний блок , оббили стіни плитами ) . Побудували дерев'яний паркан (старий викинули ) , садили дерева ,кущі . Відповідачка вважає , що позивач не може позбавляти її права мешкати в спірному будинку , крім того вона виховує двох неповнолітніх дітей і в неї немає іншого постійного місця мешкання . Третя особа без самостійних вимог неповнолітня [PERSON]в судовому засіданні показала , що їй 14 років , вона мешкає в будинку бабусі , тому що батько вигнав їх з будинку, навіть іграшки всі не віддав . Представник органу опіки та піклування [PERSON]. в судовому засіданні показав , що він стоїть на захисті прав неповнолітніх дітей [PERSON]та [PERSON] , тому вважає, позивач недобре обійшовся зі своєю родиною . Можливо було би вийти з цієї ситуації мирним шляхом , але в будь якому випадку діти не повинні страждати від суперечок батьків. Він був проти задоволення позовних вимог . Заслухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи , суд приходить до висновку , що позовні вимоги не може бути задоволено . Враховуючи те , що донька позивача має 14 років , її було залучено до участі в справі в якості третьої особи для запобігання порушень прав неповнолітньої особи , як передбачено ст.55 Конституції України , ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод , „ Конвенцією про права дитини „ , „ Декларацією прав дитини „ . Згідно ст.12 ЗУ „ Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей” , Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна . Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень .Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками житлових прав дітей . Відповідно ст.60 Сімейного Кодексу України ( далі СК України ) , майно , набуте подружжям за час шлюбу , належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності . Відповідно ст. 62 СК України , якщо майно дружини , чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя , воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної власності подружжя . В судовому засіданні відповідачка перелічувала ремонтні роботи , які було проведено сторонами у спірному домоволодінні , позивач заперечень з приводу цього не висловлював , тому на думку суду вищезазначені роботи та перепланування будинку мають певну вартість і при вирішенні спору повинні бути враховані . Позивач посилався на те , що відповідачка не мешкає в будинку понад 6 місяців , але він не довів суду , що вона покинула будинок за власним бажання і має тепер інше постійне місце мешкання . На підставі ст.60,62 Сімейного Кодексу України , ст.12 ЗУ „ Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей” , ст.209 , ст.212-215 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed