Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-18 00:00:00

13 серпня 2009 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до Кузнецовської міської ради Рівненської області про визнання недійсним рішення від 26 жовтня 2007 року №259 про відмову у наданні у власність земельної ділянки, площею 0,20 га, що розташована по вулиці Парковій у м.Кузнецовськ Рівненської області. Окрім цього, позивачка просила суд зобов'язати Кузнецовську міську раду Рівненської області здійснити безоплатну передачу їй у власність (приватизацію) земельної ділянки, площею 0,20 га, що розташована по вулиці Парковій у м.Кузнецовськ Рівненської області, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Покликаючись на архівну довідку виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області від 18 вересня 2006 року №70 та записи погосподарської книги №10 за 1974-1976 роки Старорафалівської сільської ради депутатів трудящих, [PERSON] зазначає в позові, що вона проживала в господарстві свого чоловіка [PERSON], за яким рахувалося 0,3 га землі. Позивачка вказує, що в 1979 році цю земельну ділянку було вилучено для суспільних потреб у зв'язку з будівництвом м.Кузнецовськ, а її було переселено в мікрорайон Будівельників без виплати компенсації за будинок і господарські споруди. Свої позовні вимоги [PERSON] обгрунтовує тим, що земельна ділянка, площею 0,20 га, була розташована в с.Вараш по вулиці Парковій, 8 - біля могилок в м.Кузнецовськ і знаходилася у її користуванні до 1992 року. 12 березня 2007 року відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України вона звернулася до відповідача із письмовою заявою про надання дозволу на приватизацію вказаної земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку. [PERSON], постійною комісією з питань земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища Кузнецовської міської ради Рівненської області на засіданні 16 травня 2007 року (протокол №29) вирішено рекомендувати міській раді відмовити їй у наданні земельної ділянки на підставі ч.4 ст.78 ЗК України. І в подальшому рішенням Кузнецовської міської ради Рівненської області від 26 жовтня 2007 року №259 їй відмовлено у наданні земельної ділянки у власність. Таке рішення відповідача позивачка вважає незаконним. Згідно доводів [PERSON] Кузнецовською міською радою Рівненської області порушено її право на безоплатну передачу у власність шляхом приватизації 0,20 га землі, що передбачено п.г ч.1 ст.121, ч.2 ст.118 ЗК України. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, хоча у встановленому законом порядку була повідомлена судом про час і місце розгляду даної справи. Будь-яких заяв чи клопотань суду не надала. Представник позивачки [PERSON], [INFO], - її дочка [PERSON] просила суд здійснити судовий розгляд цивільної справи у відсутність позивачки, враховуючи її похилий вік та фізичні вади зі слуху. Заперечень щодо задоволення такого клопотання зі сторони представника відповідача - [PERSON] не надійшло. Враховуючи наведені обставини, думки учасників процесу та наявність письмових пояснень і обгрунтувань [PERSON], викладених у змісті позовної заяви, суд дійшов до висновку про можливість розгляду вказаної цивільної справи у відсутність позивачки з участю її представника на підставі поданих суду доказів. Представник позивачки [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги [PERSON], заявлені до Кузнецовської міської ради Рівненської області, та просила суд задоволити позов у повному обсязі. [PERSON] пояснила, що [PERSON] і її сім'я до 1979 року проживали у власному будинку, розташованому по вулиці Паркова, 22 в с.Вараш Володимирецького району Ровенської області (поштовий адрес - вулиця Паркова, 8 с.Вараш Володимирецького району Ровенської області). В подальшому в зв'язку з будівництвом м.Кузнецовськ будинок і господарські споруди були знесені, а взамін [PERSON] і члени її сім'ї отримали три квартири у м.Кузнецовськ Ровенської області: трикімнатну, двохкімнатну і однокімнатну. Компенсації за знесений будинок не було надано, так як вона не була передбачена законодавством. Представник позивачки зазначила, що до 1992 року [PERSON] користувалася спірною земельною ділянкою, на якій до вказаного часу іще знаходились сарай, літня кухня, криниця і льох. Оскільки місцевою владою постійно вивішувалися оголошення про створення паркової зони і про припинення користування земельною ділянкою з цих підстав, то після цього зазначені господарські споруди сім'єю [PERSON] були розібрані, а будівельні матеріали з них були використані у власних цілях. Згідно доводів [PERSON] вказана земельна ділянка мала площу - 0,30 га, а в зв'язку з розширенням кладовища площа спірної земельної ділянки стала меншою. Саме по цій причині в заяві до міського голови м.Кузнецовськ Рівненської області [PERSON] про надання дозволу на приватизацію позивачка зазначала про бажаний розмір земельної ділянки - площею 0,20 га для будівництва жилого будинку. Представник відповідача [PERSON] повністю не визнала позовних вимог [PERSON], вказавши на їх безпідставність. Свої заперечення проти позову обгрунтовувала тим, що спірна земельна ділянка у користуванні [PERSON] не перебуває, а відповідно до ст.83 ЗК України є власністю територіальної громади м.Кузнецовськ Рівненської області в особі Кузнецовської міської ради Рівненської області. Згідно доводів представника відповідача [PERSON] не надала матеріалів та документів, які б підтверджували розмір і місце розташування земельної ділянки, тому рішенням Кузнецовської міської ради Рівненської області від 26 жовтня 2007 року №259 їй відмовлено в наданні земельної ділянки у власність. Заперечуючи проти вимог позову [PERSON], [PERSON] покликалась на існуючу в законодавстві заборону щодо приватизації спірної земельної ділянки в даному випадку, яка є землею загального призначення, так як знаходиться поблизу автодороги, також є прибережною зоною р.Стир, а частина даної земельної ділянки відведена під міське кладовище. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши і оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Кузнецовської міської ради Рівненської області про визнання недійсним рішення про відмову у наданні у власність земельної ділянки та про приватизацію земельної ділянки є необгрунтованими і безпідставними, тому задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що [PERSON] проживала у житловому будинку с.Вараш Володимирецького району Ровенської області по вулиці Парковій, 22. В зв'язку з будівництвом об'єктів м.Кузнецовськ в 1979 році вона була переселена в трикімнатну квартиру №28 будинку №32 по мікрорайону Будівельників. За знесений будинок і господарські споруди компенсації від Рівненської АЕС не отримала, так як на той час вона не була передбачена законодавством. Наведені обставини підтверджуються листом управління капітального будівництва Рівненської АЕС від 03 жовтня 2006 року №061/10а-1640У та не оспорюються представниками сторін. З архівної довідки, виданої архівним відділом виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області 18 вересня 2006 року №70, слідує, що згідно записів погосподарської книги №10 за 1974-1976 роки Старорафалівської сільської ради депутатів трудящих [PERSON] дійсно проживала в господарстві свого чоловіка [PERSON], за яким рахувалося 0,30 га землі. Свідки [PERSON] і [PERSON] підтвердили, що в 1979 році був знесений будинок, в якому проживала [PERSON], і останній надано квартиру в м.Кузнецовськ Ровенської області. Земельна ділянка, яка була на той час у користуванні [PERSON] і її сім'ї, заходиться в м.Кузнецовськ Рівненської області біля автодороги та кладовища і на одній її частині - на пагорбі до знесення були розміщенні будинок, літня кухня, сарай і льох, а на другій її частині, розташованій внизу до р.Стир, позивачка та члени її сім'ї займалися огородництвом. Згідно з показаннями свідка [PERSON] після знесення будинку для суспільних потреб [PERSON] іще приблизно протягом чотирьох-десяти років користувалася даною земельною ділянкою - садила огород, а згідно з показаннями свідка [PERSON] після знесення будинку позивачка іще приблизно протягом одного-трьох років на цій земельній ділянці вела селянське господарство. Як [PERSON], так і [PERSON] засвідчили, що протягом останніх років, в тому числі в 2007 році та на теперішній час, [PERSON] не користується вказаною земельною ділянкою. З показань цих свідків також слідує, що протягом десяти останніх років на частині земельної ділянки, яка була в господарстві чоловіка [PERSON], розміщено кладовище м.Кузнецовськ Рівненської області. Окрім показань свідків [PERSON] і [PERSON], факт розміщення на спірній земельній ділянці кладовища також визнано представником позивачки [PERSON], її дочкою - [PERSON] Із змісту заяви [PERSON] від 12 березня 2007 року вбачається, що позивачка просила міського голову м.Кузнецовськ [PERSON] надати їй дозвіл на приватизацію земельної ділянки 0,20 га для будівництва жилого будинку, яка перебувала в її користуванні до 1992 року і була розташована в с.Вараш по вулиці Парковій 8, біля кладовища в м.Кузнецовськ. При цьому будь-яких документів до даної заяви не додано, що також підтверджено в судовому засіданні представником позивача. Лист виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області від 13 квітня 2007 року №05/47-29/428 свідчить, що зазначена заява [PERSON] була передана на розгляд постійної комісії міської ради з питань земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища. Постійною комісією Кузнецовської міської ради Рівненської області з питань земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища рекомендовано міській раді відмовити у наданні земельної ділянки [PERSON] на підставі ч.4 ст.78 ЗК України, що підтверджується витягом з протоколу засідання від 26 квітня 2007 року №29. Рішенням Кузнецовської міської ради Рівненської області від 26 жовтня 2007 року №259 відмовлено [PERSON] у наданні земельної ділянки у власність площею 0,20 га, яка розташована по вул.Парковій, на підставі п.4 ст.78 ЗК України. При цьому враховано відсутність планово-картографічного матеріалу та інших підтверджуючих документів на право власності на нерухоме майно, а також те, що земельна ділянка не перебуває в користуванні. Згідно з п.б ч.1 ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Згідно доводів представника відповідача спірна земельна ділянка є комунальною власністю, оскільки належить на праві власності територіальній громаді м.Кузнецовськ Рівненської області, та знаходиться на території м.Кузнецовськ Рівненської області. Наведені обставини не спростовуються представником позивача. Отже, рішення від 26 жовтня 2007 року №259 Кузнецовська міська рада Рівненської області прийняла у межах своїх повноважень. У відповідності до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Ч.3 ст.116 ЗК України передбачає, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно з ч.4 ст.116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду користування. Відповідно до вимог, передбачених ч.ч.1, 2 ст.118 ЗК України, на яку покликається позивачка [PERSON] у позовній заяві, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. У заяві від 12 березня 2007 року [PERSON] просила міського голову м.Кузнецовськ [PERSON] надати їй дозвіл на приватизацію земельної ділянки 0,20 га для будівництва жилого будинку, яка перебувала в її користуванні до 1992 року і була розташована в с.Вараш по вул.Парковій 8, біля кладовища в м.Кузнецовськ. Отже, вимоги ч.ч.1, 2 ст.118 ЗК України не дотримані позивачкою, оскільки звернулася вона із даною заявою не до Кузнецовської міської ради Рівненської області, а до міського голови м.Кузнецовськ Рівненської області [PERSON] і до заяви не додала технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. До того ж у заяві [PERSON] від 12 березня 2007 року вказано, що в користуванні позивачки до 1992 року перебувала земельна ділянка, площею 0,20 га, яка була розташована в с.Вараш по вул.Парковій 8, а в листі управління капітального будівництва Рівненської АЕС від 03 жовтня 2006 року №061/10а-1640У зазначено, що [PERSON] проживала в [INFO]. Дана суперечність доказів справи і їх неповнота не дає можливості чітко визначити місцезнаходження спірної земельної ділянки. Окрім цього, судом встановлено, що в даному випадку підстави для прийняття Кузнецовською міською радою Рівненської області рішення про приватизацію [PERSON] вказаної земельної ділянки відсутні, так як вказана земельна ділянка в момент подачі [PERSON] заяви і в подальшому в момент прийняття рішення Кузнецовською міською радою Рівненської області та на теперішній час не перебувала і не перебуває у користуванні позивачки. Зазначені обставини підтверджуються показаннями свідків [PERSON] і [PERSON], наданими у судовому засіданні, та вказані в самій заяві [PERSON] від 12 березня 2007 року. Згідно з ч.ч.6, 7 ст.118 ЗК України в редакції, чинній на момент звернення [PERSON] із заявою від 12 березня 2007 року і прийняття Кузнецовською міською радою Рівненської області рішення від 26 жовтня 2007 року №259, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідувльних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Відповідно до ч.11 ст.118 ЗК України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Зі змісту заяви [PERSON] від 12 березня 2007 року слідує, що в даній заяві вона вказала бажані розміри земельної ділянки - 0,20 га та мету її використання - для будівництва жилого будинку. Однак, згідно з вимогами п.г ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах не більше 0,10 гектара. Отже, [PERSON] не має права на безоплатну передачу їй земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в м.Кузнецовськ Рівненської області із земель комунальної власності в розмірі 0,20 га. За таких встановлених обставин суд дійшов до висновку, що рішення Кузнецовської міської ради Рівненської області від 26 жовтня 2007 року №259 про відмову [PERSON] у наданні земельної ділянки у власність площею 0,20 га, яка розташована по вул.Парковій, є законним. Підстав для визнання його недійсним немає. Позовні вимоги [PERSON] до Кузнецовської міської ради Рівненської області про визнання недійсним рішення про відмову у наданні у власність земельної ділянки та про приватизацію земельної ділянки необгрунтовані та безпідставні, тому в їх задоволенні слід відмовити. Враховуючи викладене, на підставі ч.ч.1, 2, 6, 7, 11 ст.118, п.г ч.1 ст.121, ч.1 ст.158 ЗК України,

Outcome: dismissed