Jurisdiction: civil
Date: 2009-03-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору дарування та визнання права власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що 26.09.2008 року між ним та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір дарування 2/3 частин квартири [ADDRESS] , належних останнім на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.12.1996 року, 1/3 частина цієї квартири згідно вказаного свідоцтва належить йому. Сам договір був укладений у простій письмовій формі, після чого [PERSON] і [PERSON] передали йому у власність і повне розпорядження вказане нерухоме майно та всю технічну документацію на квартиру, і протягом 5-ти днів зобов`язалися з`явитися в нотаріальну контору для посвідчення угоди. В зазначений строк дарителі до нотаріальної контори не з`явилися, а [INFO] [PERSON] померла, через що на цей час звернення до нотаріуса стало неможливим, а тому він змушений звернутися до суду з вказаним позовом та просить суд визнати дійсним договір дарування 2/3 частин квартири [ADDRESS] та визнати за ним право власності на все вищезазначене нерухоме майно, з урахуванням 1/3 частини вказаної квартири, належної йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.12.1996 року. Сторони в судове засідання не з`явилися, надавши суду заяви про розгляд справи без їх участі, позивач підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 14), відповідач визнав їх в повному обсязі (а.с. 12). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводяться в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу, тобто у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 16.12.1996 року, на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить квартира [ADDRESS] (а.с. 8). На підставі ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній шасності, вважається що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, таким чином частка кожного співвласника вищезазначеної квартири складає по 1/3 частині вказаної квартири. Згідно договору дарування від 26.09.2008 року [PERSON] і [PERSON] подарували [PERSON] , належні їм на підставі свідоцтва про право власності на житло 2/3 частини свартири [ADDRESS] (а.с. 5). У відповідності зі ст. 718 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Однак в силу ч. 2 ст. 220 ЦК України, суд може визнати його дійсним, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, та між сторонами відбулося повне або часткове виконання умов договору. В судовому засіданні встановлено, що сторони, кожна окремо, виконали всі умові зазначеного вище договору дарування 2/3 частин квартири [ADDRESS] , а саме [PERSON] і [PERSON] передали безоплатно у власність позивача вказане нерухоме майно, що стверджується наявністю на руках у позивача оригіналу технічного паспорту на квартиру від 11.11.1996 року (а.с. 6-7) та свідоцтва про право власності на житло (а.с. 8), [PERSON] в свою чергу прийняв дарунок, дарувальник [PERSON] померла [INFO] , що стверджується свідоцтвом про її смерть (а.с.10) і дана обставина унеможливлює нотаріальне посвідчення договору на даний час, спадкоємцем на всю частку майна після смерті останньої є чоловік померлої - [PERSON] (а.с.17), який являється належним відповідачем по справі та не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, а тому суд дійшов висновку, що у відповідності до ч. 2 ст. 220 ЦК України договір дарування має бути визнаний дійсним, а за позивачем повинно бути визнано право власності на квартиру [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved