Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що він працював у тяжких та шкідливих умовах праці на підприємстві вугільної промисловості України - ВАТ «Павлоградвугілля». За час роботи він отримав професійні захворювання. У зв'язку з цим 26 вересня 2006 року Дніпропетровською обласною МСЕК йому вперше було встановлено 55% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. Внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань йому було завдано моральної шкоди, тому він просить суд стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Павлоградвугілля» позов не визнав, посилаючись на те, що відшкодування матеріальної та моральної шкоди повинно здійснювати відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді, які спричинили втрату працездатності. Представник третьої особи - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді вважає, що позов задоволенню не підлягає. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, пояснив, що внаслідок отриманих захворювань позивачу було завдано моральної шкоди, яка виражається у тому, що позивач постійно відчуває наслідки професійного захворювання, все це порушує його звички та звичний спосіб життя. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Павлоградвугілля» позов не визнав, пояснив, що відшкодування моральної шкоди позивачу повинен здійснити Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, оскільки у судовому засіданні було встановлено такі факти та відповідні їм трудові правовідносини. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач в період часу з 30 січня 1984 року по 01 грудня 1995 року, та з 05 грудня 1995 року по 14 березня 2006 року, працював у тяжких та шкідливих умовах праці на шахтах ВАТ "Павлоградвугілля" (а.с.4). Працюючи в шкідливих умовах на виробництві, він отримав професійні захворювання : радикулопатія шийна і попереково-крижова з вираженими (3 ст.) статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і перефіричним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді дв. плечолопаткового періартрозу ( ПФ 2 ст.), деформівний артроз ліктьових (ПФ1 ст.) та колінних (ПФ2 ст.) суглобів, нейросенсорна приглухуватість першого ст. що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання від 03 серпня 2006 року (а. с. 4-5). У зв'язку з цим 26 вересня 2006 року Дніпропетровською обласною МСЕК йому вперше було встановлено 55% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності (а.с.З). Суд вважає, що внаслідок втрати професійної працездатності у позивача наявна моральна шкода, оскільки : позивач втратив працездатність; став інвалідом третьої групи; він постійно відчуває стійкий біль та обмеження рухів в шийному та поперековому відділах хребта, біль та обмеження рухів в плечових, ліктьових і колінних суглобах, утруднення ходи, він втратив роботу, все це порушує його звички та звичний спосіб життя. Згідно п.З ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який діяв з 01.04.2001 року, було передбачено відшкодування моральної шкоди Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Згідно змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які л спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року, вказана частина виключена. Згідно п.1 ст.9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникли у сфері трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Таким, чином виходячи з положень п.З ч.І ст.268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Згідно ст.153 Кодексу Законів про працю України, на всіх підприємствах, установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст.237-1 Кодексу Законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно до ч.І ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим'" ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. На підставі ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої їй внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом в залежності від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.10.2008 року, позивач має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). З урахуванням віку позивача, тривалого часу праці на шахті, стану його здоров'я, суд вважає, що сума, вказана позивачем на стягнення моральної шкоди є завищеною, у зв'язку з чим його вимоги підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial