Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-25 00:00:00

Правова позиція позивачки. Позивачка, звернувшись до суду з даним позовом, мотивує його тим, що відповідачі в особі органів місцевого самоврядування, порушують її конституційне право на приватизацію житла, в якому вона мешкає. Дані вимоги позивачка обґрунтовує наступними доказами. 25 листопада 1996 р. вона, на підставі ордера ЗАТ “Укрпрофздравниця”, поселилася проживати в кімнату [NUMBER] сімейного гуртожитку, що розташований у м. Одесі у будинку №3 по вул. Піонерської (нова назва вул. Варламова) У 1999 році даний сімейний гуртожиток, на підставі рішення Одеської міської Ради від 09.12.1999 р. “Про передачу будівель та споруд ЗАТ “Укрпрофздравниця”, був переданий до комунальної власності територіальної громади м. Одеси. 18 травня 2000 р. ЗАТ “Укрпрофздравниця” змінило статус будинку й отримало на нього свідоцтво про право власності, згідно з яким, будинок № 3 по вул. Піонерській у м. Одесі - є багатоквартирним будинком. 29.12.2003 р. право власності на цей будинок отримала - Одеська міська рада. Позивачка зазначає, що відповідачі її відмовляють в здійсненні приватизації, мотивуючи це тим що даний будинок, прийнятий на баланс ЖКО Приморського району м. Одеси від ЗАТ Укрпрофздравниця” як - сімейний гуртожиток. В судовому засіданні, представник позивачки, даючи пояснення по суті заявлених вимог, вказував, що його довірительці, необґрунтовано відмовляють у здійсненні права на приватизацію житла, так як статус даного будинку з гуртожитку на - житловий був зміненій ще в 2000 р., коли ЗАТ “Укрпрофздравниця” отримало на спірний будинок свідоцтво про право власності, в якому було вказано, що спірний об'єкт це - багатоквартирний будинок. Крім того, по його ствердженню доказами про те, що статус будівлі був змінений з гуртожитку на житловий є : · прийняття КП ДЄЗ “Фонтанське”, зазначеного житлового будинку від Управління житлового комунального господарства м. Одеси по акту прийому - передачі основних засобів (житлових будинків); · здійснення плати за квартирні послуги за тарифами, встановленими для житлових будинків; · отримання іншими мешканцями будинку, до передачі його у комунальну власність, в порядку приватизації свідоцтв про право власності на житло, які їм були надані ЗАТ “Укрпрофздравниця”, як власником житлового фонду. У зв'язку з тим, що власник будинку №3 по вул. С. Варламова (колишня Піонерська) в особі Одеської міської ради протиправно перешкоджає позивачці здійснити своє конституційне право на приватизацію житла, вона просить зобов'язати даний орган місцевого самоврядування не чинити її перешкоди в цьому, зобов'язати Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради видати розпорядження про передачу її квартири у приватну власність, а Комунальне підприємство “Міське агентство з приватизації житла” Одеської міської ради зобов'язати видати свідоцтво про право власності на житло. Правова позиція представника відповідачів в особі Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради та Комунального підприємства “Міське агентство з приватизації житла” Одеської міської ради. Представник відповідача в особі Управління житлово-комунального господарства Одеської міської ради та Комунального підприємства “Міське агентство з приватизації житла” позов не визнала по тим підставам, що Одеська міська рада, як власник комунального майна, забороняє їм проводити приватизацію житла будинку №3 по вул. С.Варламова, мотивуючи тим, що дана будівля являється - гуртожитком. На думку представника, доказами того, що спірна будівля є гуртожитком, свідчить розпорядження міського голови від 31.03.2000 р., яке адресовано головам райадміністрацій про проведення прийому - передачі на баланс житлових підприємств, житлових будинків, сімейних гуртожитків. По ствердженню представника відповідача, тільки після зміни статусу будинку з гуртожитку на житловій, можливо буде провести приватизацію, так як ч. 2 ст. 2 Закону України “Про приватизацію державного житлового фонду”, свідчить про те, що кімнати в гуртожитках не підлягають приватизації. Правова позиція відповідача в особі Одеської міської ради. Представник відповідача в особі Одеської міської ради також позов не визнала, пояснюючи, що вимоги позивачів не можуть бути задоволені, так як спірний будинок є гуртожитком, а кімнати в гуртожитках приватизації не підлягають. Дійсно, Одеська міська Рада, згідно рішення від 09.12.1999 р. “Про передачу будівель та споруд ЗАТ “Укрпрофздравниця” повинна була прийняти у власність територіальної громади, не гуртожиток, а житловий будинок, якій був повинен відповідати СниП 2.08.01.89 “Житлові будинки”. Однак, незважаючи на невиконання ЗАТ мір по переобладнанню переданого приміщення, Одеська міська Рада все ж отримала його у власність, як домоволодіння у 2003 р. По ствердженню представника, для того, щоб надати можливість мешканцям цього будинку реалізувати своє право на приватизацію житла, Одеська міська рада планувала провести заходи по переплануванню гуртожитку у житловий будинок, однак для цього не вистачало коштів і тому, ці роботи на період 2005 - 2008 років не були заплановані. Мотивувальна частина рішення суду. З” ясувавши обставини справи та, перевіривши їх доказами, суд вважає, що заявлені позивачкою вимоги на підставі ст. 47 Конституції України 127 - 132 ЖК України, ч. 1 ст. 2 Закону України “Про приватизацію державного житлового фонду”, Закону України від 03.03.2005 р. “Про внесення змін до деяких законів України з питань забезпечення захисту житлових прав громадян, які проживають у гуртожитках”, п. п. 2- 5, 20-29, 38-39 “Примірного положення про гуртожитки”, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 р., п. п. 2-5 “Положення про порядок передачі в комунальну власність загальнодержавного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організації”, Указу Президента України “Про заходи щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитку” від 24.11.2008 р., Закону України “Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку” від 04.04.2008 р. якій набирає чинності з 01.01. 2009 р. - підлягають задоволенню в повному обсязі. Судовим розглядом установлені наступні фактичні обставини справи. 25.11.1996 р. Одеською обласною радою курортів ЗАТ “Укрпрофздравниця” [PERSON] на склад сім'ї 3 чоловіка: вона, чоловік та донька [PERSON], був виданий ордер на заняття житлової площі в гуртожитку по вул. Піонерської у м. Одесі в будинку №3, кімната [NUMBER], площею - 29,7 кв. м. 09.12.1999 р. відбулося рішення Одеської міської ради “Про передачу будівель та споруд ЗАТ “Укрпрофздравниця”, пунктом 1.2.2. якого передбачалося, що сімейний гуртожиток, розташований у м. Одесі у будинку №3 по вул. Піонерської, має бути переданий до комунальної власності територіальної громади м. Одеси після змини його статусу ЗАТ “Укрпрофздравниця” у житловий будинок. 31.03.2000 р. виноситься розпорядження міського голови “Про прийняття на баланс житлових підприємств Приморської, Суворовської, Київської районних адміністрацій зовнішніх інженерних мереж, житлових будинків, сімейних гуртожитків, будівель ЗАТ “Укрпрофздраниця” , в п. 1 якого вказано, що головам відповідних адміністрації, УЖКГ провести прийом - передачу на баланс житлових підприємств, житлових будинків, сімейних гуртожитків, будівель, в тому числі і сімейного гуртожитку за адресою Піонерська №3. В пункті 1.2. розпорядження, передбачається підготовка документів для зміни статусу сімейних гуртожитків, в тому числі і по вул. Піонерської №3 у житлові будинки, а Одеському МБТІ в п. 3 доручається внести змини в реєстраційні документи із зазначенням власника - Одеська міська рада. Після цього, 18 травня 2000 р., ЗАТ “Укрпрофздравниця” отримало свідоцтво про право власності, згідно якого будинок № 3 по вул. Піонерській у м. Одесі - є багатоквартирним будинком і дійсно належить ЗАТ “Укрпрофздравниця” на праві колективної власності. Як вбачається з відповіді голови Приморської районної адміністрації, розпорядження, на підставі якого було видано дане свідоцтво було 29.11.2001 р. - скасоване. Установити причини скасування даного розпорядження не можливо у зв'язку з тим, що воно не збереглося. 29.12.2003 р. власником цього домоволодіння стає Одеська міська рада, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданого виконкомом Одеської міської Ради народних депутатів на підставі рішення Одеської міської Ради від 09.12.1999 р.. 09.11.2005 р. рішенням Одеської міської ради вул. Піонерська була перейменована у вулицю Сергія Варламова. На своє звернення до Управління житлово-комунального господарства Одеської міської ради з проханням приватизувати житло, позивачка отримала відповідь, що будинок має статус сімейного гуртожитку, а тому приватизації не підлягає. Вирішуючи питання, чи були порушені права, свободи чи інтереси позивачки, суд звертається до законодавства, яким повинен бути врегульований даний спір. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів,, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Стаття 47 Конституції України, передбачає, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Закон України “Про приватизацію державного житлового фонду” від 19.06.1992 р. у преамбулі зазначає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні й збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Тобто і Конституція України і вищевказаний Закон наділяють громадян України правом на приватизацію державного житлового фонду. Стаття 1 Закону України “Про приватизацію державного житлового фонду” визначає, що державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих рад народних депутатів та житловий фонд, якій знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організації, установ. Стаття 2 даного Закону передбачає, що до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, кімнати у квартирах, та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. З доказів, наданих позивачкою, вбачається, що у неї є всі підстави на здійснення приватизації, тому що, вона проживає у квартирі багатоквартирного будинку, якій належить до державного житлового фонду, що підтверджується свідоцтвом про право власності на даний будинок. Законом України “Про внесення змін до деяких законів України з питань забезпечення захисту житлових прав громадян, які проживають у гуртожитках” були внесені зміни до ст. 8 Закону України “Про приватизацію державного житлового фонду”, а також до ст. 3 Закону України “Про приватизацію державного майна”. Стаття 8, пункт 9 Закону України “Про приватизацію державного житлового фонду” доповнена змінами про те, що в разі банкрутства підприємств, зміни форми власності або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній ( у тому числі гуртожитки) одночасно передається у комунальну власність відповідних міських селищних, сільських Рад народних депутатів. Правовий статус гуртожитку визначений у главі 4 ЖК України та в “Примірному положенні про гуртожитки” Так, стаття 127 ч. 2 ЖК України, а також п. 5 глави 2 “Примірного положення про гуртожитки” передбачають, що жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської районної у місті Ради народних депутатів. Як, вбачається з наданих сторонами доказів, спірний будинок з 2000 р. був зареєстрований в органах МБТІ та РОН спочатку за ЗАТ “Укрпрофздраниця”, як - багатоквартирний будинок, а потім за Одеською міською радою, як домоволодіння. Тобто, реєстрація спірного будинку як гуртожитку - відсутня, є реєстрація нерухомого майна, яка передбачена “Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб”. Про відсутність реєстрації даного будинку як гуртожитку по місцю свого знаходження, тобто в Приморської райадміністрації Одеської міської ради, свідчить відповідь її голови. Ст. 130, 131 ЖК України зазначають те, що порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається в тому числі і “Примірним положенням про гуртожитки”, затвердженим Радою Міністрів Української РСР. Відповідно до ст. 127 ЖК України, “Примірного положення про гуртожитки”, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 р., гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Пункт 22 Положення передбачає, що адміністрація підприємства, установи, організації у виданні якої, перебуває гуртожиток, зобов'язана утримувати гуртожиток відповідно до встановлених санітарних правил, забезпечувати надання мешканцям гуртожитку побутових послуг, своєчасно проводити необхідний капітальний і поточний ремонт гуртожитку та ремонт інвентарю. Усі ці ознаки гуртожитку, суд перелічив для того, щоб підкреслити, що жодного з вищезазначених ознак у спірного будинку не - має. Переходячи до правомірності передачі в комунальну власність загальнодержавного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організації, суд прийшов до наступних висновків. Передача спірного будинку в комунальну власність у грудні 1999 р. здійснювалася на підставі Закону України “Про місцеве самоврядування “ Закону України “Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності”, а також на підставі “Положення про порядок передачі в комунальну власність загальнодержавного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організації “ затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.11.1995 р. Пункт 51 ч. 1. ст. 26 Закону України “Про місцеве самоврядування “ передбачав виключну компетентність, в тому числі і міських рад, приймати рішення про передачу об'єктів з комунальної в державну власність, а п. 2 вищевказаного положення, - забороняв передачу в комунальну власність гуртожитків, передбачаючи передачу в комунальну власність тільки житлових будинків відомчого фонду. Тому, в рішенні Одеської міської Ради “Про передачу будівель та споруд ЗАТ “Укрпрофздравниця”. в п. 1.2.2. указано, що сімейний гуртожиток, що розташований у м. Одесі у будинку №3 по вул. Піонерської, має бути переданий до комунальної власності територіальної громади м. Одеси - після змини його статусу ЗАТ “Укрпрофздравниця” у житловий будинок. Таким чином, можливо зробити висновок про те, що прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Одеси спірного гуртожитку, можливо було при умові попередньої зміни його статусу, що було і зроблено ЗАТ “Укрпрофздравниця” у 2000 р. Доказами того, що був змінений статус будинку, є реалізація деякими його мешканцями права на приватизацію житла, яка здійснювалася в період 2000 - 2002 років і отримання на підставі розпоряджень ЗАТ “Укрпрофздравниця” свідоцтв про право власності на житло. Представники відповідачів, в обґрунтування своїх заперечень посилалися на розпорядження міського голови від 31.03.2000 р. “Про прийняття на баланс житлових підприємств Приморської, Суворовської, Київської районних адміністрацій зовнішніх інженерних мереж, житлових будинків, сімейних гуртожитків, будівель ЗАТ “Укрпрофздраниця”, в п. 1 якого вказано, що головам відповідних адміністрації, УЖКГ провести прийом передачу на баланс житлових підприємств, житлових будинків, сімейних гуртожитків, будівель, в тому числі і за адресою Піонерська №3. Як убачається з тексту даного рішення, воно було прийняте відповідно до вимог п. 5 “Положення про порядок передачі в комунальну власність загальнодержавного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організації” якій зобов'язував передавати будинки відомчого житлового фонду в комунальну власність за участю комісії з питань приймання відомчого житлового фонду в комунальну власність, яка утворюється міськими держадміністраціями або виконкомом відповідної Ради. На думку суду, ніякої доказової бази, щодо статусу спірного будинку, дане рішення не містить, а тому посилання на нього не має значення для правильного вирішення справи. Крім того, воно суперечить вказаному положенні, яке забороняє приймати у комунальну власність гуртожитки. Нині діючим законодавством, а саме ч. 2 ст. 2 Закону України “Про приватизацію державного житлового фонду” заборонена приватизація кімнат у гуртожитку. Однак, гуртожиткам може бути надано статус житлового будинку після приведення його шляхом реконструкції у відповідність норм СНІП “Житлови будинки” за клопотанням власника та рішенням відповідної ради. Слід зазначити, що Одеська міська Рада, як власник комунального майна, на протязі тривалого часу, не здійснила ніяких мір, відповідно до вимог ст. 30 Закону України “Про місцеве самоврядування” по проведенню будівельних робіт по переплануванню спірного нерухомого об'єкту, що дозволило б мешканцям цього будинку уникнути судових спорів та приймати участь у приватизації житла. Як зазначає позивачка, займана нею квартира відповідає вимогам ДБН України, які стосуються багатоквартирного будинку й сплату за квартиру вона здійснює за тарифами, встановленими для житлових будинків. Вищевказані обставини, підтверджуються технічним паспортом на квартиру, а також копіями квитанцій по оплаті за житло та комунальні послуги. Суд вважає, що основним доказом по справі, на підставі чого, можливо зробити висновок про порушення права позивачки на приватизацію житла є - відсутність реєстрації даного будинку як гуртожитку в Приморської райадміністрації Одеської міської ради, про що свідчить відповідь її голови. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Верхового суду України в ухвалі від 24.10.2007 р. по аналогічної справі зазначила, що суд безпідставно не взяв до уваги обставини, що спірний жилий будинок не зареєстрований як гуртожиток в місцевій раді, зазначивши, що “всі інші письмові докази свідчать про те, що ця будівля реєструвалася саме як гуртожиток”. На думку суддів Верховного Суду України, посилання на всі інші письмові докази правового значення для статусу будинку не мають, якщо не має його реєстрації як гуртожитку у виконкомі районної у місті раді. Також мотивами, які свідчать про необхідність задоволення вимог позивачки, є прийняття державою низки нормативних актів щодо захисту житлових прав мешканців гуртожитку. Так, 04 вересня 2008 р. був прийняти Закон України “Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків”, якій дозволяє з 01.01.2009 р. здійснювати приватизацію жилих приміщень (кімнат, жилих блоків, секцій) у гуртожитках, що є об'єктами права державної чи комунальної власності” і приватизація даних приміщень здійснюється відповідно до Закону України “Про приватизацію державного житлового фонду”. Указ Президента України “Про заходи щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитку” від 24.11.2008 р. установлює строки для реалізації права мешканців гуртожитку на приватизацію займаного ними у гуртожитку житла. В обґрунтування свого рішення, суд також вважає необхідним послатися на статтю 14 “Конвенції про захист прав людини та основних свобод”, яка забороняє дискримінацію, в тому числі за ознакою соціального походження. Застосовуючи дану статтю Конвенції, суд вважає, що позивачка як і інші громадяни України повинна мати рівні права на приватизацію.

Outcome: approved