Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача 8000 грн. боргу за договором позики та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] вказував, що 30.10.2006 року він позичив [PERSON] 8000 грн., про що була складена розписка, згідно умов якої відповідач зобовязався повернути гроші до 3.04.2007 року, однак таких взятих на себе зобовязань [PERSON] не виконує. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, та підтвердив наявність обставин викладених ним у позові. Відповідач позов не визнав, пояснив, що він дійсно писав розписку про те, що у [PERSON] позичив 8000 грн., однак таке робилось внаслідок застосування до нього насильства, яке вчинив слідчий прокуратури [PERSON] Останній викликав його в свій службовий кабінет, де погрожував притягнути до кримінальної відповідальності, і після цього від отриманої інформації він під примусом також ще й позивача написав розписку. Вказав, що грошей у [PERSON] фактично не позичав, в минулому вони мали спільний бізнес, і з цього приводу позивач став предявляти до нього претензії, що він винен йому гроші за товар, який вони спільно закупили. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази суд вважає позов підлягає задоволенню. Встановлено, що 30 жовтня 2006 року відповідач та позивач уклали між собою договір позики, згідно якого [PERSON] отримав від [PERSON] позику в сумі 8000 грн., і ці гроші зобовязався повернути до 3.04.2007 року, про що свідчать дані викладені у розписці. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 170 грн. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передавання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Як вбачається із матеріалів справи позивач довів, надавши суду розписку написану власноручно відповідачем, про те що останній отримав у нього як позику 8000 грн. Даний доказ у відповідності до вимог зазначеної статті ЦК є належним та допустимим щодо доказування факту наявності укладення договору позики. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК - обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідач як на заперечення факту щодо неотримання ним від [PERSON] грошей, та написання розписки внаслідок психічного тиску зі сторони слідчого прокуратури та самого позивача, посилається на показання свідків [PERSON], [PERSON] Інші докази, зокрема письмові, [PERSON] не надав. Згідно до ч.1 ст. 1051 ЦК якщо договір позики має бути укладений в письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Крім цього відповідно до постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" пунктом 12 роз'яснено, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК). Показання всіх допитаних судом свідків достовірно не підтверджують факт, щодо позивача при написанні ним розписки мало місце, як він на це вказує, застосування насильства з будь-чиєї сторони, тому суд їх не може прийняти як доказ, що гроші не були отримані [PERSON] у [PERSON] Із повідомлення прокурора Полонського району від 21.05.2007 року адресованого суду вбачається, що в 2006 та 2007 році [PERSON] з письмовими скаргами в прокуратуру не звертався, перевірки з приводу позики ним грошей для [PERSON] не проводились. Свідок [PERSON] заперечив, що він в 2006 році коли працював на посаді слідчого прокуратури вчиняв погрози до відповідача, внаслідок чого останній змушений був написати розписку. Свідок [PERSON] пояснив, що до нього як до адвоката в 2006 році звернулись [PERSON] разом з [PERSON] з приводу оформлення договору позики, про що він надав сторонам відповідні юридичні розяснення. Даний факт свідчить, про відсутність застосування до відповідача насильства з приводу написання ним розписки про отримання у позивача позики. Таким чином суд приходить до висновку, що доводи [PERSON] щодо заперечення ним позовних вимог належними доказами не підтверджені, а тому такі не є прийнятними, також вони спростовуються наведеними доказами, а тому з відповідача у відповідності до ст. 1049 ЦК слід стягнути на користь позивача позику в сумі 8000 грн. Відповідно до 84, 88 ЦПК підлягають стягненню для [PERSON] понесені ним судові витрати.

Outcome: approved