Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Ніжинської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що після [PERSON]- бабусі позивача, яка померла [INFO]року, відкрилась спадщина на житловий будинок[ADDRESS], позивач прийняла її, але не має змоги оформити спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок. В попередньому судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON], який діє на підставі ордера згідно ст. 42 ч.4 Цивільного процесуального кодексу України (далі-ЦПК), підтримав позов за вищевикладених обставин, пояснивши, що позивач прийняла частину спадщини після [PERSON] і є спадкоємцем за законом до майна останньої як онука згідно Цивільного кодексу Української РСР (в ред. від 18 липня 1963 року), від спадщини не відмовилась. Представник відповідача Макаренко Н.Г., яка діє на підставі довіреності згідно ст. 42 ч.1 п.2 ЦПК, в попереднє судове засідання не з”явилась, надавши суду 16 грудня 2008 року вх.№29882 заяву про визнання позову та про розгляд справи за відсутності. Заслухавши представника позивача, врахувавши думку представника відповідача, викладену у письмовій заяві до суду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в попередньому судовому засіданні зі слідуючих підстав. У відповідності до свідоцтва про смерть[PERSON] померла [INFO]року в м.Ніжині, тобто спадщина відкрилась в день смерті спадкодавця, місце відкриття спадщини - м.Ніжин Чернігівської області. Згідно п.208 “Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України”, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/5 спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину, при цьому в судовому засіданні встановлено, що позивач прийняла частину спадщини після [PERSON]-квартиру [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 07 вересня 1999 року, виданого Ніжинською міською державною нотаріальною конторою, і не заперечується представником позивача в судовому засіданні. У відповідності до п.5 “Прикінцевих та перехідних положень” Цивільного кодексу України правила книги шостої даного Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. За таких обставин, враховуючи, що спадкові відносини виникли до набрання чинності Цивільним Кодексом України, спадщина після [PERSON], відкрилась 20.12.1995року, позивач прийняла частину спадщини [PERSON] в 1999 році, суд приходить до висновку про необхідність застосування до даних спадкових відносини правил Цивільного кодексу Української РСР (в ред. від 18 липня 1963 року) (далі-ЦК). У відповідності до ст. 529 ч.2 ЦК онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частині, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. В судовому засіданні встановлено, що позивач - [PERSON] є онукою[PERSON], [PERSON], померлий [INFO] року, був рідним сином[PERSON], що підтверджується рішенням Ніжинського міського суду №2-1631 від 21 грудня 1998 року, яке набрало законної сили і являється доказом згідно ст. 61 ч.3 ЦПК, свідоцтвом про народження [PERSON], поясненнями представника позивача. Таким чином позивач є спадкоємцем за законом до майна [PERSON], оскільки на час відкриття спадщини немає в живих батька позивача-сина спадкодавця - [PERSON], який був би спадкоємцем до майна останньої, інші спадкоємці до майна [PERSON] відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи №100 від 07 вересня 1999 року, осіб, які б мали право на обов"язкову частку у спадщині в судовому засіданні не встановлені, позивач від спадщини не відмовилась, згідно ст. 549 ЦК прийняла спадщину, оскільки подала державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 548 ЦК для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, при цьому прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до Дозволу на виконання робіт Ніжинської міської ради депутатів трудящих від 26 листопада 1962 року [PERSON],[PERSON] дозволено будівництво будинку на земельній ділянці[ADDRESS]; земельну ділянку за вищезазначеною адресою під будівництво будинку надано [PERSON], [PERSON], що підтверджується Рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради депутатів трудящих №615 від 26 листопада 1962 року. Згідно рішення виконкому Ніжинської міської ради народних депутатів №414 від 11 липня 1980 року "Про впорядкування нумерації житлових будинків" номеру будинку [ADDRESS] наданий номер 54. Згідно довідки-характеристики комунального підприємства "Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації" №313 від 12 листопада 2008 року право власності на будинок[ADDRESS] не зареєстровано. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON] збудували будинок на відведеній їм в установленому порядку земельній ділянці і в установленому порядку, тобто будинок являється об"єктом права спільної сумісної власності спадкодавця та її сина [PERSON], який входить до складу спадщини останньої. У відповідності до ст. 529 ч.1 ЦК позивач, як дочка [PERSON], померлого [INFO] року, є спадкоємцем першої черги за законом до майна останнього, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача, при цьому мати позивача [PERSON] померла [INFO] року, інші брати, сестри у позивача відсутні. Представник відповідача, згідно заяви від 16 грудня 2008 року вх.№29882, визнала позов, що є підставою згідно ст. 174 ч.4 ЦПК для ухвалення рішення про задоволення позову. Законними підставами для задоволення позову є ст.ст. 529, 548, 549 ЦК. Суд встановив також, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, при цьому представник відповідача уповноважений на вчинення даної процесуальної дії. Враховуючи вищезазначене, на підставі ст.ст. 529, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР (в ред. від 18 липня 1963 року),

Outcome: approved