Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-25 00:00:00

В січні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків, посилаючись на те, що працював на Південному ГЗК з 06.1975р. до 11.1977 та з 11.1978р. по 05.1979р. помічником машиніста електровозу в карєрі . На шахті « ПІВДЕННА» ВАТ [PERSON] ( колишнє РУ ім..20 п/зізду гірничим робітником очисного забою з повним робочим днем підземно з липня 1981 р.по листопад 1984р. На шахті « Гвардійська» ШБУ ВАТ КЗРК з січня 2001р. по листопад 2008р. підземним підривником з повним робочим днем. 13 квітня 1982 року був травмований на ш. Південна. Про це був складений акт № 26 від14 квітня 1982р. В 1995 р. міжрайонний МСЕК встановив йому 20% втрати працездатності. В 2006 році травматологічний МСЕК встановив діагноз після травматичний деформуючий артроз правого колінного суглоба. Висновком МСЕК від 03.06.2009р. йому підтверджено 20% втрати працездатності без терміну. На вище вказаних підприємствах працював в шкідливих умовах які з часом відбилися на моєму здровю. 3 березня 2009р. ЛЕК [PERSON] науково-дослідного інституту промислової медицини йому було встановлено професійне захворювання: Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст..( пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.).ЛН першого ст.., Дв.плечолопатковий періартроз, деф.артроз ліктьових суглобів ( ПФ першого ст..), Післятравматичний деф.артроз. За фактом професійного захворювання було проведено розслідування , про що був складений акт від 10.04.2009р.та по факту травми був складений акт № 26 14 квітня 1982р. За висновками МСЕК від 02.06.2009р.була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 20% довічно. Згідно рекомендацій МСЕК він може виконувати роботи не звязані з переохолоджуванням, підняттям вантажу, довгим сидінням та ходою. Він потребує санаторно- курортного та медикаментозного лікування, ВМП, ЛФК, масажу постійно. Вищевказані професійні хвороби невиліковні й потребують постійного прийому медикаментів щоб запобігти їх прогресування. Причиною професійного захворювання стала робота на протязі 13років 2 місяці в умовах пилу та 10 років 8 місяців важкої праці. З вини відповідачів, які порушили норми та не забезпечили безпечні умови праці, йому була завдана моральна шкода. В звязку з профзахворюваннями змінився життєвий уклад й якість життя, що завдає йому моральних страждань. Він постійно відчуває біль та обмеження рухів в плечолопаткових та ліктьових суглобах, важко дихати при навіть не великих фізичних навантажень , двічі тричі за добу вживає інгаляційні препарати для покращення дихання. В звязку з цими захворюваннями він постійно лікується амбулаторно та стаціонарно в лікарні .Під час лікування змушений переносити біль, вживати велику кількість ліків, які не тільки лікують, але негативно впливають на весь організм. Факт завдання йому моральних страждань підтверджується актом розслідування профзахворювання, санітарно-гігієнічними характеристиками, витягами висновків МСЕК, виписним епікризами лікарень. З року в рік стан його здоровя погіршується, хвороба є невиліковною і лише прогресує у часі. Розуміння цього негативно впливає на його психологічний стан та є причиною тяжких моральних страждань. Враховуючи вищенаведене, моральну шкоду оцінює в 173\~800, 00 грн. В судовому засіданні представник позивача в особі [PERSON] позов підтримала, пояснила, що стан здоровя позивача погіршується, висновком обласної МСЕК №2 від 22.02.2010 року йому встановлено 65% втрати працездатності та 3 група інвалідності безстроково, просила стягнути на користь позивача в відшкодування моральної шкоди 173 800 гр. Представник відповідача відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» в особі [PERSON] позов не визнала, вважала позовні вимоги безпідставними, позивач добровільно влаштувався на підприємство з шкідливими умовами праці, був ознайомлений з умовами праці, він знав про можливість отримання профзахворювання, тому підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу у підприємства не має. Вислухавши сторони, дослідив матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за такими підставами. В судовому засіданні встановлено, що позивач працював на Південному ГЗК з 06.1975р. до 11.1977 та з 11.1978р. по 05.1979р.пом. машиніста електровозу в карєрі . На шахті « ПІВДЕННА» ВАТ [PERSON] ( колишнє РУ ім..20 п/зізду гірничим робітником очисного забою з повним робочим днем підземно з липня 1981 р. по листопад 1984р. На шахті « Гвардійська» ШБУ ВАТ КЗРК з січня 2001р. по листопад 2008р. підземним підривником з повним робочим днем. 13 квітня 1982 року я був травмований на ш. Південна. Про це був складений акт № 26 від14 квітня 1982р. В 1995 р. міжрайонний МСЕК встановив йому 20% втрати працездатності. В 2006 році травматологічний МСЕК встановив діагноз після травматичний деформуючий артроз правого колінного суглоба. Висновком МСЕК від 03.06.2009р. йому підтверджено 20% втрати працездатності без терміну. На вище вказаних підприємствах працював в шкідливих умовах які з часом відбилися на моєму здровю. 3 березня 2009р. ЛЕК [PERSON] науково-дослідного інституту промислової медицини йому було встановлено професійне захворювання: Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст..( пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.).ЛН першого ст.., Дв.плечолопатковий періартроз, деформуючий .артроз ліктьових суглобів ( ПФ першого ст..), Післятравматичний деформуючий артроз. За фактом професійного захворювання було проведено розслідування, про що був складений акт від 10.04.2009р. та по факту травми був складений акт № 26 14 квітня 1982р. За висновками МСЕК від 02.06.2009р. позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 20% довічно. Згідно рекомендацій МСЕК він може виконувати роботи не звязані з переохолоджуванням, підняттям вантажу, довгим сидінням та ходою. Він потребує санаторно- курортного та медикаментозного лікування, ВМП, ЛФК, масажу постійно. Вищевказані професійні хвороби невиліковні й потребують постійного прийому медикаментів щоб запобігти їх прогресування. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 10.04.2009 року причиною професійного захворювання є робота протягом 13 років 2місяці в умовах пилу та 10 років 8 місяців важкої праці. Рівень фізичного перевантаження : -вага вантажу переміщу ванного вручну від 40кг до 81кг при нормі 30кг. -робоча поза з нахилом тулуба до 30° : до52,6% - 72% робочої зміни при допустимій -25%. -Нахил тулуба більше 30° : 179-196 разів при допустимих до 100 разів за зміну. Важкість праці відноситься до ІІІ кл.3ст.шкідливості. Запиленість повітря : -пил з вмістом вільного двоокису кремнію від 10% до 70% -в концентрації 2,4 мг/мі- 20,9 мг/мі при РДК 2,0 мг/мі. Згідно з п.19 акту профзахворювання виникло з вини керівництва Південного ГЗК, ВАТ [PERSON] , ШБУ ВАТ КЗРК, які не забезпечили безпечні умови праці і порушили ст..153 КЗпП України та ст.13 Закону України « Про охорону праці». Згідно інформаційної довідки умов праці позивача, підготовленої Інгулецькою, Жовтневою та Терновською СЕС позивач виконував роботи які характеризувалися важкою працею, що перевищувала нормативи, та несприятливим мікрокліматом. Постановою ВВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків та проф. захворювань України в м. Кривий Ріг позивачу були призначені страхові виплати в розмірі 700 грв щомісяця та одноразова допомога в сумі 40140грв. Моральна шкода ВВД Фонду соціального страхування позивачу не відшкодовувалась. З вини відповідачів, які порушили норми та не забезпечили безпечні умови праці, позивачу була завдана моральна шкода. Позовні вимоги підтверджуються висновками МСЕК від 02.06.2009 року, виписками з історій хвороби, що свідчать про стан здоров'я позивача. З вини підприємства позивач переносить як фізичні, так і моральні страждання, переживання, викликані ушкодженням його здоров'я в результаті одержання тимчасової, а потім стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків. В звязку з профзахворюваннями змінився життєвий уклад й якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Він постійно відчуває біль та обмеження рухів в плечолопаткових та ліктьових суглобах, важко дихати при навіть не великих фізичних навантажень , двічі тричі за добу вживає інгаляційні препарати для покращення дихання. В звязку з цими захворюваннями він постійно лікується амбулаторно та стаціонарно в лікарні. Під час лікування змушений переносити біль, вживати велику кількість ліків, які не тільки лікують, але негативно впливають на весь організм . Факт завдання позивачу моральних страждань підтверджується актом розслідування профзахворювання, санітарно-гігієнічними характеристиками, витягами висновків МСЕК, виписним епікризами лікарень. Позивачу спричинено матеріальну та моральну шкоду, так як порушились його нормальні життєві звязки, він не може реалізувати своє бажання працювати, матеріально забезпечувати себе та свою сімю, відпочивати. Йому потребуються додаткові зусилля для організації свого життя. Таким чином, заподіяне позивачу з вини підприємства профзахворювання порушило звичний для нього спосіб життя, його наслідки вимагають додаткових зусиль для організації його життя, підтримки здоров'я, порушили нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного громадянського життя, порушення відносин з оточуючими людьми, стан здоровя позивача погіршується. Спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої каліцтвом чи іншим пошкодженням здоровя, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах (ст..153 КЗпП) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає з трудових правовідносин. Право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача з 02.06.2009 року, дня встановлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках. Висновком обласної МСЕК №2 від 22.02.2010 року позивачу встановлено 65% втрати працездатності та 3 група інвалідності безстроково. Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. 3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків. Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року». Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин. Доводи відповідача спростовуються матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача [PERSON] акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку рівень фізичного перевантаження, як одного із шкідливих факторів, що став причиною профзахворювання позивача, перевищував гранично-допустимі норми, і причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії \~при \~розслідуванні профзахворювання, і які не оспорило підприємство-відповідач. \~ \~ Отже, в судовому засіданні встановлено, \~що \~при \~виконанні \~трудових \~обовязків здоровю позивача була заподіяна шкода \~професійним захворюванням, \~винним в отриманні позивачем професійного захворювання є відповідач. Від професійного захворювання позивач \~втратив працездатність в розмірі 65% та йому встановлено 3 групу інвалідності. Від професійного захворювання позивач \~переносить \~фізичний \~біль і страждання. При вказаних \~обставинах \~суд \~вважає, що професійним захворюванням порушено звичайний \~для \~нього спосіб життя, він \~ вимушений \~витрачати \~додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах \~переносить \~моральні \~страждання \~та \~переживання. \~ \~ \~ Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України та акту розслідування хронічного професійного захворювання № 42 від 02.06.2009 року розслідування професійного захворювання, виписки із історії хвороби позивача [PERSON] НД1 промислової медицини, суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. У звязку з професійним захворюванням позивача змінився його спосіб та якість життя, що завдає йому моральних страждань. Він постійно відчуває фізичну біль, переносить постійні болі в поперековому відділі хребта, утруднену ходу. Такий стан не дає йому можливості спокійно спати ночами, займатися фізичною роботою. Любі фізичні навантаження викликають у нього страждання. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що вперше 02.06.2009 року позивачу встановлено 20% втрати працездатності, висновком обласної МСЕК №2 від 22.02.2010 року йому встановлено 65% втрати працездатності та 3 група інвалідності безстроково, а також характер захворювання, пов'язаних з заподіянням профзахворюванням фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягнути з відповідача ВАТ "Криворізький залізорудний комбінат" на користь позивача 65 000 гри у відшкодування моральної шкоди.

Outcome: approved