Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на своє утримання, посилаючись на наступні обставини. Вона з 2006 року проживала з відповідачем однією сімєю, мають одну малолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалось, сторони проживають окремо з січня місяця 2010 року. Дитина мешкає з нею та знаходиться на її утриманні. На даний час позивачка не працює, так як знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує державну допомогу, інших доходів не має. Відповідач мас постійне місце роботи, але не надає матеріальної допомоги на її утримання. По іншим виконавчим листам стягнення з відповідача не проводяться. Просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно до зміни її матеріального становища. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги уточнила просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Суду пояснила, що знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує державну допомогу на дитину у розмірі 970 грн., інших доходів не має. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суду пояснив, що працює у Відкритому акціонерному товаристві «Нікопольський завод феросплавів», на посаді енергетика, отримує заробітну плату близько 3000 грн. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, в попередньому судовому засіданні при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення. Заслухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 79,84,91 СК України підлягає - задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони проживали однією сімєю з 2006 року по січень місяць 2010 року, мають одну малолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO] (а.с.2)., яка мешкає з позивачкою і перебуває на її повному утриманні (а.с.3). Позивачка не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, отримує державну допомогу на дитину в розмірі 970 грн., інших доходів не має, в зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Відповідач працює у ВАТ «Нікопольський завод феросплавів», на посаді енергетика, отримує, заробітну плату близько 3000 грн., однак добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання позивача, але згоден її надавати. По іншим виконавчим листам стягнення з відповідача не проводяться. Викладене знайшло своє підтвердження у судовому засіданні в поясненнях сторін. З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позивачка дійсно потребує матеріальної допомоги, а відповідач спроможний надавати таку допомогу, тому позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. При визначенні розміру аліментів суд, враховуючи матеріальне положення сторін, обставини справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку.

Outcome: approved