Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що її батько [PERSON] з 1992 року перебував у шлюбі з [PERSON] З останньою у неї відразу склались добрі стосунки, оскільки вона своїх дітей не мала, тому відносилась до неї. Як до власної доньки. Після погіршення стосунків зі своїм чоловіком, восени 1998 року вона переїхала жити до батька з мачухою в квартиру [ADDRESS]. З того часу та по теперішній час вона постійно мешкає у вказаній квартирі, яка належала батькові на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 05.11.1996 року Пятою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою. 01.05.2002 року її батько помер та після смерті останнього вона прийняла спадщину, що складалась з 2/3 частин квартири [ADDRESS]. Іншу 1/3 частину квартири фактично прийняла у спадщину дружина батька [PERSON] Після смерті батька в квартирі залишилась проживати вона зі своєю мачухою, яка хворіла на остеохондроз та потребувала догляду. Отже з осені 1998 року вони вели спільне господарство, вона купувала ліки, доглядала за [PERSON], оплачувала комунальні послуги та підтримувала квартиру в належному стані. 17.10.2004 року [PERSON] загинула в ДТП. Вона здійснила її поховання та отримала свідоцтво про смерть. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Оскільки, вона проживала з [PERSON] однією сімєю на протязі більш ніж пять років та набула право на спадкування, як спадкоємець четвертої черги, вважала себе єдиною спадкоємицею, яка фактично прийняла спадщину, вона не була зобовязана подавати заяву про прийняття спадщини. Разом з тим. в жовтні 2009 року звернувшись до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, зясувала, що заяву про прийняття спадщини після померлої [PERSON] подав [PERSON], який назвався братом останньої, не надавши при цьому до теперішнього часу жодних документів, що підтверджують родинний зв'язок. Тому вважає себе єдиним спадкоємцем за законом після померлої [PERSON], а оскільки [PERSON] на протязі більш ніж пяти років та до теперішнього часу документів на підтвердження родинних стосунків з [PERSON] не надав, що перешкоджає їй в оформленні права на спадкове майно, просила встановити факт її проживання з [PERSON] з осені 1998 року по 17.10.2004 року та визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлої 17.10.2004 року. Також просила поновити строк для звернення до суду з позовом, оскільки вважала, що залишившись проживати в квартирі, як спадкоємець четвертої черги, фактично прийняла спадщину та про порушення свого права дізналась лише в жовтні 2009 року, коли в нотаріальній конторі дізналась про наявність заяви [PERSON] В судовому засіданні позивачка та її представник в повному обсязі підтримали позовну заяву та, посилаючись на викладені в ній підстави, просили суд задовольнити її в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив. Про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не зявився. В наданій до суду заяві просили справу розглянути за відсутності представника нотаріальної контори. Відповідно до ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивачки та її представника, які не заперечували проти заочного розгляду справи, судом було ухвалено про розгляд справи за відсутності відповідача в заочному порядку. Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, приходить до висновку проте, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.02.1992 року (а.с.7). [PERSON] є донькою [PERSON] (а.с.16-17). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Пятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] 05.11.1996 року, [PERSON] отримав у спадщину після померлої [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с.78). Згідно свідоцтва про смерть, виданого Дніпропетровським обласним управлінням юстиції, актовий запис №3906, [PERSON] помер 01.05.2002 року (а.с.8). Після смерті [PERSON] його донька [PERSON] прийняла спадщину в порядку спадкування за законом, яка складалась з 2/3 частин квартири [ADDRESS], про що 07.04.2005 року державним нотаріусом Пятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. На 1/3 частину квартири свідоцтво видане не було (а.с.9). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, 10.05.2005 року на підставі зазначеного вище свідоцтва за [PERSON] було зареєстровано право власності на 2/3 квартири [ADDRESS] (а.с.10). Згідно свідоцтва про смерть, виданого Відділом реєстрації смерті в м.Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції, актовий запис №8037, [PERSON] померла 17.10.2004 року (а.с.14). [PERSON] проживала в [INFO] разом з [PERSON] та [PERSON] однією сімєю з осені 1998 року по 17.10.2004 року та проживає в квартирі по теперішній час. Зазначений факт підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON], які в судовому засіданні пояснили, що проживають в [INFO]. [PERSON] знають приблизно з 1996 року, яку сусідку, яка проживала в квартирі №9 разом з [PERSON] та [PERSON] З 1996 року та по теперішній час [PERSON] постійно проживає в квартирі №9. До дня смерті [PERSON] та [PERSON], піклувалась про них, займалась їх похованням. Факт проживання позивачки в квартирі [ADDRESS] також підтверджується довідкою КВ ЖРЕП Кіровського району м.Дніпропетровська від 08.12.2008 року, наявністю правовстановлюючих документів на зазначену вище квартиру, свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON], свідоцтвами про смерть останніх, отриманими [PERSON] після поховання. За вимогами ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту проживання однією сімєю з [PERSON], померлою 17.10.2004 року в квартирі, в якій проживає до тепер позивачці необхідно для оформлення спадщини після її смерті. Іншим чином, ніж за рішенням суду вона встановити зазначений факт не може, тому суд приходить до висновку про те, що заява в частині встановлення факту проживання однією сімєю [PERSON] з [PERSON] з осені 1998 року по день смерті останньої, тобто по 17.10.2004 року, є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За вимогами ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Оскільки [PERSON] після смерті [PERSON], тобто на час відкриття спадщини постійно проживала з останнім, не заявляла про відмову від спадщини, суд вважає, що у відповідності до ст.1268 ЦК України, як спадкоємець першої черги, вона фактично прийняла спадщину на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Як вбачається зі спадкової справи після смерті [PERSON] до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON] та 05.04.2005 року [PERSON], як брат [PERSON] (а.с.52-53). Проте, згідно спадкової справи та повідомлення державного нотаріуса, до теперішнього часу [PERSON] не надав жодних документів на підтвердження родинних стосунків із померлою [PERSON] Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будучи належним чином повідомлений про день та час слухання справи, [PERSON] в судове засідання не зявився та не надав жодних доказів на спростування доводів позивачки та на підтвердження факту родинних стосунків з [PERSON] За ст.1264 ЦК України четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Як встановлено в судовому засіданні позивачка [PERSON] проживала з [PERSON] однією сімєю в квартирі [ADDRESS] з осені 1998 року по день смерті останньої до 17.10.2004 року, тобто на протязі більше ніж пяти років та проживає на теперішній час. Тому відповідно до ст.1264 ЦК України вона є спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] та у відповідності до ст.1268 ЦК України фактично прийняла спадщину після смерті останньої у вигляді 1/3 частини зазначеної вище квартири. Тому позовні вимоги в частині визнання за позивачкою права власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлої 17.10.2004 року, також підлягають задоволенню. За вимогами ст.ст.256, 257 ЦК України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, протягом строку передбаченого позовною давністю; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. З урахуванням зазначених вище обставин та положень закону, враховуючи, що відповідач в судове засідання не зявився, заяв про застосування строків позовної давності не подавав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved