Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-07 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до відповідачів та третіх осіб про виселення з житлового приміщення та відшкодування матеріальної та моральної шкоди та усунення перешкод в користуванні квартирою та просять суд: - Висилити [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання їй іншого житлового приміщення; - зобов'язати санаторій «Нижня Ореанда» та санаторний комплекс «Дюльбер» не чинити їй перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS]; - стягнення з [PERSON], Санаторія «Нижня Ореанда», Санаторного комплексу «Дюльбер» майнової шкоди у сумі 8655 гривень; - стягнути з [PERSON], Санаторія «Нижня Ореанда», Санаторного комплексу «Дюльбер» моральну шкоду у сумі 10 000 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі рішення Ялтинського міського суду АР Крим від 14 травня 1996 року виконавчі комітети Ялтинської та Алупкінської міської ради були зобов′язані надати [PERSON] на родину з двох осіб квартиру відповідно донор житлового кодексу. На підставі рішення виконавчого комітету Алупкінської міської ради № 29 від 27 лютого 1998 року позивачам було надано квартиру [ADDRESS]. 14 квітня 2004 року вони встановили в квартирі нові двері, вартістю 1515 гривень, доставка та встановлення якої коштувало 300 грн. Через день вони завезли в квартиру майно, вартістю 8655 грн.: магнітолу «Міуота» (виробництво Японія), вартістю 5000 грн.; телевізор «Юність» - 400 грн.; палас «Голуба хвиля», розміром 6Ч4 м. - 650 грн.; килим вовняний (виробництва Таджикистан), розміром 2,5Ч3 м. - 850 грн.; килим вовняний (виробництва Туркменія), розміром 2Ч3 м. - 800 грн.; трюмо - 200 грн.; меблева стінка з 9 речей (виробництва Закарпаття) - 2700 грн.; очищувальна тканина (виробництво Швеція) - 110 грн.; речі домашнього вжитку: посуд, книги, штори, матрац, слюсарний інструмент та інше - 600 гривень. Через деякий час встановлені двері було зламано працівниками санаторію «Нижня Ореанда», а речі винесені в невідомому напрямку. У квітні 2004 року у квартиру вселилась [PERSON] та стала проживати в ній. Позивачі вважають, що їм спричинено моральну шкоду тим, що їх позбавили права можливості користуватись квартирою, розмір моральної шкоди оцінюють в 10000 грн. Позивач по первинному позову санаторій «Нижня Ореанда» проти задоволення позовних вимог позивачів заперечував та звернувся до суду із зустрічним позовом до відповідачів та третіх осіб про визнання незаконним рішень виконавчого комітету Алупкінської міської ради і дій адміністрації СК «Дюльбер» та просить суд: - визнати незаконним і скасувати рішення №3 виконавчого комітету Алупкінської міської ради від 30 січня 1998 року в частині надання [PERSON] та її сину [PERSON] двокімнатної квартири в будинку, що будується СК «Дюльбер» по вул. Левітана в м. Алупка; - визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Алупкінської міської ради №29 від 27 лютого 1998 року в частині внесення змін в рішення №3 від 30 січня 1998 року про надання квартири [ADDRESS] [PERSON]. - визнати незаконними дії адміністрації СК «Дюльбер» в частині виділення у розпорядження виконкому Алупкінської міської ради квартир [ADDRESS],[ADDRESS],[ADDRESS],[ADDRESS],[ADDRESS] в будинку, що будується [ADDRESS]; - визнати незаконними дії адміністрації СК «Дюльбер» в частині заміни двокімнатної квартири [ADDRESS] на першому поверсі в тому ж будинку для розподілу за розсудом виконавчого комітету Алупкінської міської ради. Позовні вимоги мотивовані тим, що вказаними рішеннями [PERSON] надано квартиру [ADDRESS], проте будинок не було введено до експлуатації, ордер на вселення [PERSON] не видавався. Майно СК «Дюльбер» передано йому Управлінням справами Апарату Верховної Ради України, і розпорядження цим майном здійснюється лише за рішенням Верховної Ради України. Письмові заперечення долучені до матеріалів справи. Відповідач по первинному позову санаторний комплекс «Дюльбер» проти позовних вимог позивачів заперечували та звернувся до суду з зустрічним позовом до відповідачів та третіх осіб про визнання незаконними рішень виконавчого комітету Алупкінської міської ради та просять суд: - визнати незаконним і скасувати рішення виконавчого комітету Алупкінської міської ради №3 від 30 січня 1998 року в частині надання [PERSON] та її сину [PERSON] двокімнатної квартири в будинку, що будується СК «Дюльбер» по вул. Левітана в м. Алупка; - визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Алупкінської міської ради №29 від 27 лютого 1998 року в частині внесення змін в рішення №3 від 30 січня 1998 року про надання квартири [ADDRESS] [PERSON]. Представники СК «Дюльбер», Санаторію «Нижня Ореанда», Управління справами Апарата Верховної Ради України, [PERSON] позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не визнали, надали суду свої заперечення та пояснили, що рішення про надання квартир співробітникам санаторію та санаторного комплексу приймалось керівництвом для прискорення здачі будинку, а позивачі не маючи ордеру на вселення вселилися незаконно. (а.с. 116). [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги СК «Дюльбер» та Санаторію «Нижня Ореанда» не визнали, пояснивши, що рішення виконкому Алупкінської міської ради прийняті на законних підставах. Представник виконавчого комітету Алупкінської міської ради у судове засідання не з'явився. Надав суду заяву про розгляд даної справи за їхньою відсутністю на розсуд суду. Представник виконавчого комітету Ялтинської міської ради позовні вимоги позивачів підтримав та пояснив, що рішення прийняте виконавчим комітетом Алупкінської міської ради відповідає вимогам закону, та просив позовні вимоги задовольнити з урахуванням обставин справи. Представник Управління справами Апарату Верховної Ради України позовні вимоги СК «Дюльбер» та Санаторію «Нижня Ореанда» підтримав, пояснивши, що спірна квартира була зайнята [PERSON] без отримання у встановленому порядку ордера та в той час, коли сам будинок ще не був прийнятий в експлуатацію, а Верховна Рада України рішення про надання квартири [PERSON] та [PERSON] не приймала. Представник Верховної Ради України в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи Верховна Рада України сповіщена належним чином, причин неявки до суду не повідомлено. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони та їх представників, допитавши свідків, вивчивши надані сторонами докази, суд вважає, що: позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягає частковому задоволенню; позовні вимоги Санаторного комплексу «Дюльбер» управління справами Апарата верховної ради та позовні вимоги Санаторію «Нижня Ореанда» Управління справами Апарата верховної Ради є необґрунтованими та не можуть бути задоволені з наступних підстав. У відповідності до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд здійснює цивільне судочинство на засадах змагальності сторін, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. 14 травня 1996 року Ялтинським міським судом ухвалено рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Ялтинського та Алупкінського міських Рад про надання жилого приміщення, яким суд зобов'язав відповідачів надати [PERSON] на родину з двох осіб жиле приміщення в межах м. Алупка за нормою 7,5 кв.м. на особу, в будинку на нижньому поверсі або з ліфтом. (а.с.7-8). Ухвалою суду від 16 вересня 1997 року накладено арешт на одну двокімнатну квартиру на першому поверсі будинку, що будується [ADDRESS]. При цьому суд зобов'язав Алупкінській міський виконком надати цю квартиру [PERSON] (а.с. 12) Ухвалою від 19 березня 2004 року суд роз'яснив рішення суду від 14 травня 1996 року та Ухвалу від 16 вересня 1997 року, відповідно до роз'яснення суду Алупкінській міськвиконком зобов'язаний надати [PERSON] двокімнатну квартиру в будинку, який будується по [ADDRESS] після введення його в експлуатацію або в будь-якому іншому будинку в м Алупка. Рішенням виконавчого комітету Алупкінської міської ради №3 від 30 січня 1998 року [PERSON] на родину із двох осіб надана квартира [ADDRESS]. (а.с.9) Рішенням від 27 лютого 1998 року № 29 внесені зміни в зазначене рішення, і [PERSON] була надана квартира [ADDRESS]. (а.с. 11) 21 липня 2004 року виконавчим комітетом Алупкінської міської ради прийнято рішення № 189 про надання [PERSON] на родину із двох осіб квартири [ADDRESS] після прийняття його в експлуатацію. (а.с. 106). В вказане рішення сторони по справі не оскаржують. Відповідно до Розпорядження №106 по Управлінню справами Апарату Верховної Ради України від 09 грудня 2002 року, на виконання Розпорядження голови Верховної Ради України [ADDRESS] від 25 липня 2002 року щодо реорганізації санаторного комплексу «Дюльбер» для прискорення терміну введення в експлуатацію 45-квартирного житлового будинку по вул. Західна - Левітна, 7 погодитися з пропозицією адміністрації СК «Дюльбер» щодо розподілу квартир без виконання оздоблювальних робіт. (а.с. 38-40) Відповідно до додатку до Розпорядження по Управлінню справами Апарату Верховної Ради України №106 від 09 грудня 2002 року Алупкінському міськвиконкому було розподілено три квартири. (а.с. 41-45) Згідно листа директора-головного лікаря СК «Дюльбер» голові Алупкінської міської ради адміністрація СК «Дюльбер» не заперечувала проти заміни двокімнатної квартири [ADDRESS] для розподілу Алупкінською міською радої на її розсуд. Відповідно виконавчий комітет Алупкінської міської ради мав законні підстави для надання вказаної квартири [ADDRESS] родині [PERSON]. На сьогодні згідно Акту приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об'єкта від 22 березня 2007 року та рішенню виконавчого комітету Алупкінської міської ради № 64 від 23 березня 2007 року [ADDRESS] прийнятий до експлуатації. Відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про правовий режим майна, що забезпечує діяльність Верховної Ради» від 13 грудня 1996 року передбачено, що розпорядження та передача державного майна, що забезпечує діяльність Верховної Ради та знаходиться на її балансі або віданні, провадиться лише за рішенням Верховної Ради України. У постановах Верховної Ради України від 11 травня 2000 року № 1711-111 «Про питання управління державним майном, яке забезпечує діяльність Верховної Ради України» та від 01 червня 2000 року № 1786 зазначене майно та незавершене будівництво, в тому числі і жилі будинки СК «Дюльбер», які передавалися Верховною Радою Управлінню справами. Будинок, в якому знаходиться спірна квартира, до цього переліку не включений, а відповідно не має режиму майна, передбаченого ст. 2 Закону «Про правовий режим майна, що забезпечує діяльність Верховної Ради». Документів, які б підтверджували право власності СК «Дюльбер» на вказаний будинок по вул. Левітана в м. Алупка суду надано не було. Таким чином виконавчий комітет Алупкінської містької ради мав законні підстави про надання родині [PERSON] квартири [ADDRESS], тобто вони є законними, обґрунтованими та прийнятими на законних підставах та у відповідності до своїх повноважень. Відповідно до ст. 10 ЦПК України вказані вище обставини, на які позивачі [PERSON] та [PERSON] посилалися як на підставу своїх вимог, у судовому засіданні належним чином підтверджені та доведені. Відповідно до вимог ч.3 ст.10 ЦПК України доказів про те що надана органами місцевого самоврядування родині [PERSON] квартира [ADDRESS] входить до переліку майна, що забезпечує діяльність Верховної Ради, стороною відповідачів за позовом [PERSON] та [PERSON] доведено не було. Окрім цього судом встановлено, що родина [PERSON] вселилася у квартиру [ADDRESS] у квітні 2004 року, коли будинок за розпорядженням директора-головного лікаря СК «Дюльбер» [PERSON] заселявся жильцями, родиною були встановлені металеві двері та занесені особисті речі. Комісією санаторію «Нижня Ореанда» та СК «Дюльбер» були зламані металеві двері у вказану квартиру, всі речі, що знаходились у квартирі [ADDRESS] були згідно списку перенесені до цокольного приміщення будинку, де речі знаходяться по сьогодні, встановлені нові вхідні двері. Адміністрація санаторію «Нижня Ореанда» неодноразово повідомляла [PERSON] та [PERSON] про місце знаходження їх особистих речей, що були винесені з квартири [ADDRESS] та пропонувала забрати ці речі. По сьогодні особисті речі з цокольного приміщення вказаного будинку родиною [PERSON] забрані не були. 12 травня 2004 року ключі від квартири [ADDRESS] були передані [PERSON], яка з того часу мешкає у вказаній квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Вказані вимоги відображено і у ст. 9 Житлового Кодексу України. Відповідно до вимог ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Судового рішення про виселення родини [PERSON] з квартири [ADDRESS] не виносилося. Родина [PERSON] була повністю позбавлена можливості проживати у вказаній квартирі, що була надана їм на законних підставах виконкомом Алупкінської міської ради. Відповідно [PERSON] та [PERSON], яка є інвалідом І групи з 2004 року вимушені були проживати в будинку [ADDRESS], який вже не багато років знаходиться в аварійному стані та загрожує обвалом, що встановлено та вказано в Рішенні Ялтинського міського суду від 14 травня 1996 року. Тим самим неправомірними діями Санаторію «Нижня Ореанда» та Санаторного комплексу «Дюльбер» по чиненню перешкод родині [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] їм була нанесена моральна шкода. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до вимог ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що заподіяла її, за наявності її вини. Таким чином, розглянувши справу в межах пред'явлених позовних вимог, дослідивши повно та об'єктивно наявні у справі доказу, оцінивши їх у сукупності, враховуючи всі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивачів [PERSON] та [PERSON] обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Позовні вимоги Санаторія «Нижня Ореанда» задоволенню не підлягають. Позовні вимоги Санаторного комплексу «Дюльбер» задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: partial