Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням - жилим будинком, що розташований в м.Олександрія по вул.Чапаєва,47, вимагаючи вселення до нього її та виселення відповідачів в звязку з неможливістю спільного проживання. Свої вимоги позивач [PERSON] мотивує тим, що зазначений жилий будинок належить їй на праві особистої приватної власності. Вона зареєстрована в ньому як власник. Реєстрація зберігається й за її дочкою [PERSON], [INFO]. В будинку з її дозволу зареєстровані також сторонні особи [PERSON] разом зі своїми малолітніми дітьми, та [PERSON], які в ньому не проживають і ніколи не проживали. Коли її старша дочка [PERSON] вийшла заміж, то отримала новий паспорт з відміткою про реєстрацію за цією ж адресою, не дивлячись на її заперечення як власника будинку з приводу реєстрації. [PERSON] деякий час проживала із своїм чоловіком в будинку матері останнього. Оскільки відносини її дочки та свекрухи не склалися, їй було шкода дочки, а тому вона дозволила жити в належному їй будинку молодому подружжю, яке вселилося до будинку в серпні 2009 р. З часом [PERSON] почав налаштовувати її дочку [PERSON] проти неї. Вона почала вимагати залишити житло, але їх наміри змінилися, вони почали поводитися як господарі, а її не впускають до нього. 6 жовтня 2009 р., коли вона прийшла у двір будинку, то [PERSON] влаштував скандал, намагався виштовхати її з двору та спричинив їй тілесні ушкодження. З цього приводу вона зверталася до міліції та отримала відповідь про те, що з [PERSON] буде проведено профілактичну бесіду та попереджено про адміністративну відповідальність. Вважає, що є підстави для виселення відповідачів з будинку в звязку з порушення правил співжиття та вселення її, як законного власника, до цього будинку. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що після одруження з [PERSON] він зі згоди [PERSON], матері його дружини, оселився в будинку № 47 по вул.Чапаєва м. Олександрії, в якому вони останнім часом жили вдвох. Від дружини він дізнався, що її мати вимагала віддати їй допомогу на дитину, яку мала одержати дружина як майбутня матір. Дізнавшись про це, він обурився. Після цього теща почала виганяти їх з будинку, про благоустрій якого він турбувався, зробивши у ньому ремонт. 6 жовтня 2009 р. між позивачем [PERSON] та його дружиною виникла сварка з приводу користування житлом. Він став на захист вагітної дружини, відштовхуючи від неї її матір, та отримав від останньої ножове поранення. З метою безпеки він змінив на хвіртці та вхідних дверях будинку замки. Ніякі заходи впливу щодо нього жодним правоохоронним органом чи громадськістю не застосовувалися. Він уникав спілкування з тещею, здебільшого з нею спілкувалася його дружина. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась. Від неї надійшла заява з проханням розглянути справу за її відсутності. Вислухавши пояснення та доводи позивача, відповідача [PERSON], свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Суд встановив, що позивачеві [PERSON], яка проживає за іншою адресою у своєї молодшої дочки [PERSON], на праві особистої приватної власності належить жилий будинок по вул.Чапаєва,47 м.Олександрії. Відповідач [PERSON] проживає в спірному будинку та була зареєстрована в ньому ще в неповнолітньому віці після набуття матірю права власності на цей будинок. Після вступу до шлюбу в будинку зі згоди позивача [PERSON] оселився також і чоловік дочки - [PERSON], який зареєстрований в [INFO] м.Олександрії. На даний час між позивачем та відповідачами склалися вкрай неприязні стосунки. Позивач вимагає, щоб останні звільнили будинок і надали їй можливість самостійно розпоряджатися власним майном. Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд Як передбачено ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів сімї і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Отже, позивач вправі вимагати від відповідачів усунення перешкод, які чинять останні в користуванні житлом. Разом з тим, колишні члени сімї власника будинку, права яких регламентовано в ч.1 ст.156 ЖК України, не позбавляються права користування жилим приміщенням, якщо вони припинили сімейні відносини з власником квартири ( ч.4 ст.156 ЖК України). Як свідчать матеріали справи, відповідачі набули права користування жилим приміщенням, яке належить позивачеві. Наявність у відповідача [PERSON] реєстрації за іншою адресою не позбавляє його такого права. Відсутність письмової згоди позивача на проживання в будинку не являється вирішальним при визначенні його правового становища щодо спірного будинку. Як показала позивач [PERSON], вона дозволила проживати зятю в будинку, а її дочка [PERSON] набула таке право раніше. Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Аналіз зазначених норм закону дає підстави вважати, що виселення членів сімї власника будинку можливе за умови, якщо порушення правил співжиття з боку відповідачів мали систематичний характер і до них вже застосовувались заходи впливу. Всупереч вимогам ч.1 ст.60 ЦПК України позивач не навів доказів систематичного порушення правил співжиття кожним з відповідачів (з зазначенням дати, часу, обставин), а також того, що до них були застосовані заходи впливу саме з цього приводу. Пояснення сторін [PERSON] та [PERSON], свідка [PERSON] свідчать про те, що позивач [PERSON] навідалась до свого будинку і між сторонами виник конфлікт з приводу користування ним, який не був повязаний з недотриманням правил співжиття, і носив обопільний характер. Під час такого конфлікту відповідач [PERSON] отримав ножове поранення. Щодо відповідача [PERSON], то жодного доказу її участі у вчиненні неправомірних дій не надано. На підставі ст.317, ч.1 ст.319, ст.391 ЦК України, ч.1 ст.116, ст.150, ч.1, ч.4 ст.156 ЖК України,

Outcome: partial