Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі рішення Київської міської Ради народних депутатів від 01.03.2001 року № 217/1194 було створено комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», якому, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 19.04.2001 року, передано на праві повного господарського відання на утримання та обслуговування будинок 34 по вул. Оболонській в м. Києві. Зазначає, що за даною адресою в кімнату, площею 11.5 кв.м., в квартирі № 102 на підставі ордеру № 234 від 04.11.1988 року було поселено відповідачку, однак остання безпідставно використовує для власного проживання крім наданої кімнати ще одну кімнату, площею 18,0 кв.м. Оскільки відповідачка самостійно не бажає звільнити безпідставно заняте приміщення, просить суд постановити рішення про виселення останньої в примусовому порядку без надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі з підстав викладених вище. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, обґрунтовуючи зазначене довготривалим проживанням в спірному жилому приміщенні кімнати, площею 18,0 кв.м. квартири [ADDRESS], крім того, сплатою за весь цей час комунальних послуг, виходячи з розрахунку за обидві житлові кімнати, що, згідно змісту заперечень, цілком влаштовувало позивача і жодних питань не визивало. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачку, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, а саме Рішення Київської міської Ради народних депутатів від 01.08.2001 року № 217/1194, на базі Дирекції з утримання та експлуатації житлових будинків маневреного фонду комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» було створено комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», підпорядкованого Головному управлінню житлового забезпечення Київської місько'і державної адміністрації. Відповідно до Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 19.04.2001 року № 777, будинок № 34 по вул. Оболонській в м. Києві закріплений за комунальним підприємством «Спецжитлофонд» на праві повного господарського відання. З матеріалів справи вбачається, що в кімнату житловою площею 11,5 кв.м. у квартирі [ADDRESS] на підставі ордеру про право тимчасового проживання № 234 від 04.11.1988 року, виданого Житловим управлінням виконавчого комітету Подільської районної ради депутатів, поселено [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка в [ADDRESS] крім житлової кімнати площею 11.5 кв.м., в яку, як зазначалося вище, останню було поселено на підставі ордеру, займає кімнату, площею 18,0 кв.м., що також підтверджується Актом про обстеження житлового приміщення від 01.09.2009 року, складеного комісією від КП «Спецжитлофонд» (а.с. 9). Дані обставини були підтвердженні відповідачкою, крім того остання зазначила, що у кімнату, площею 18,0 кв.м., вона поселилась на підставі того, що вона є членом трудової спілки і має право на додаткову житлову площу, в результаті чого їй було дозволено. Також, зазначила, що кожний місяць здійснює оплату площі всієї квартири № 102 та .частину кухні загального користування, а саме 38,1 кв.м. площі квартири, за рахунками, які надсилалися і надсилаються на вказану площу, і жодних питань у позивача до цього часу з цього приводу не виникало, тому вважає, що має право на користування вказаною спірною кімнатою. Проте, будь-яких належних договорів в підтвердження права на заселення в кімнату, площею 18,0 кв.м., відповідачкою в порядку ст. 60 ЦПК України не надано. Відповідно до ст. 58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Твердження відповідачки про погодження питання щодо її заселення до вільної кімнати у зв'язку з належністю до членів Спілки театральних діячів СРСР, які, згідно розпорядження Ради Міністрів України від 15 червня 1988 року № 267-р, мають право на додаткову житлову площу розміром 20 кв.м., суд не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються доказами, залученими до матеріалів справи. Посилання останньої про фактичне визнання позивачем права на користування відповідачкою спірною кімнатою, що, на її думку, підтверджується надісланими рахунками за комунальні послуги, розрахованими за користування майже всією квартирою, а не лише однією кімнатою (не беручи до уваги приміщення загального користування) суд оцінює критично, оскільки плата за користування житлом та комунальні послуги, що визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги», здійснюється за фактично надані послуги, тобто за вже спожиті послуги, розмір яких встановлюється Кабінетом Міністрів України, розраховується органами місцевого самоврядування та зазначаються у відповідних типових договорах, тобто, відповідачка самовільно використовуючи надавані послуги, автоматично набула обов'язок їх оплачувати. Посилання відповідачки на строк позовної давності також є безпідставним, оскільки, враховуючи поняття позовної давності, яке регламентоване ст. 256 ЦК України та виходячи зі змісту спірних правовідносин, що полягають в безпідставному зайнятті житлового приміщення, суд приходить до висновку про необхідність обчислення строків позовної давності з дня відмови відповідачки від добровільного звільнення займаного приміщення, так як саме з цього часу виникло порушення права позивача. Відповідно до ч. З ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Враховуючи частину 2 вищезазначеної статті ЖК України, яка передбачає, що виселенням одночасно повинно бути надано інше постійне житлове приміщення, яке вказується в рішенні суду або постанові прокурора, суд вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку відповідачка забезпечена житлом, а тому не потребує надання іншого. У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в процесі судового розгляду та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, у відповідності до ст.ст. 79-89 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача сплачені судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 8 гривень 50 копійок (а.с.1), виграти на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 37 грн. (а.с.2).

Outcome: approved