Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-06 00:00:00

В своїй позовній заяві позивач зазначає, що 1 вересня 2006 року на підставі трудового договору був прийнятий на роботу до ПП [PERSON] на посаду електромонтера з ремонту і обслуговування електрообладнання. Наказом №4 від 30 жовтня 2009 року він, [PERSON] був звільнений на підставі п.6 ст.36 УЗпП України. Вважає, що його звільнення проведено з порушенням чинного трудового законодавства. Так, підприємство відповідача не переїжджало в іншу місцевість, умови праці істотно не змінювались як того вимагає п.6 ст.36 УЗпП України, крім того відповідач не попереджав його, [PERSON] про зміну істотних умов праці за два місяця як це передбачено ст..32 КЗпП України. Зазначає, що відповідачем було порушено вимоги ст.,115 КЗпП України, щодо регулярної виплати заробітної плати у звязку з чим утворилась заборгованість по заробітній платі за період з червня по вересень 2009 року в розмірі 2515 грн., також вважає, що відповідач не вірно нараховував заробітну плату за травень, червень, липень 2008 року та лютий березень, квітень 2009 року у зв язку з чим йому повинні донарухувати та виплатити заробітну плату, за вказаний період, в розмірі 900 грн.23 коп. Позивач, та його представник в судовому засіданні, уточнивши позовні вимоги, просили суд скасувати наказ №4 від 30 жовтня 2009 року про звільнення з роботи Позивача, поновити його, [PERSON] на роботі на посаді електромонтера з ремонту і обслуговування електрообладнання, стягнути із відповідача заборговану заробітну, плату в розмірі 5455 грн. 91 коп, а також середній заробіток за час, вимушеного прогулу, провести доплату по сумах заробітку для нарахування пенсії за травень, червень, липень 2008 року та лютий березень, квітень 2009 року, судові витрати за правову допомогу. Окрім того, вважає, що його незаконне звільнення призвело до моральних страждань, внаслідок чого у нього погіршився загальний стан здоровя, він втратив сон, психічну рівновагу, а тому просить стягнути моральну шкоду у розмірі 10000 грн. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково, а саме не заперечував проти стягнення заборгованої заробітної плати в розмірі 4555 грн. 68 коп. за 2009 рік, та витрат на правову допомогу, в решті позов заперечував з наступних підстав. Стверджує, що [PERSON] був звільнений на підставі ст.36 п.6 Кодексу Законів про Працю України, - відмова працівника продовжити роботу, у зв'язку із зміною істотних умов праці. Підставою для скорочення робочого часу стало те. що на виробництві дійсно змінилися істотні умови праці, оскільки морозиво (вид економічної діяльності виробництво морозива 15.71.0) є сезонною продукцією і на процес виготовлення затрачається в межах сезону різна кількість робочої сили та часу. Позивач був попереджений про істотні зміни в умовах праці, однак працівник відмовився підписуватись в наказі про, що був складений [PERSON]. Стосовно заборгованості перед [PERSON] вважаю зазначити наступне: заробітна плата була нарахована, але не виплачена, про що свідчить платіжна відомість №24. Заробітна плата нарахована в повному обсязі та невиплачена унаслідок неповного завантаження виробництва, та за відсутності постійних обємів продажу продукції, що призвело до тимчасової відсутності обігових коштів на підприємстві. Зауважив, що у ході розгляду справи позивачем не було надано суду будь-яких доказів факту завдання та існування моральної шкоди, не було визначено, з яких саме міркувань позивач виходить, визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 10000 грн. чому саме ця сума є відповідним відшкодуванням. Третя особа на стороні відповідача - [PERSON] вирішення даного питання поклав на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача та його представника, представника третьої особи, спеціаліста, обєктивно та неупереджено дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Так, судом встановлено, що 1 вересня 2006 року, [PERSON] на підставі трудового договору був прийнятий на роботу до ПП [PERSON] на посаду електромонтера з ремонту і обслуговування електрообладнання. Як вбачається з [PERSON] перевірки №17-02-026/00044 від 18 вересня 2009 року на підставі свідоцтва про державну реєстрацію [PERSON] В02 №961004 від 2 лютого 2009 року, ПП [PERSON] займається видом діяльності - виробництво морозива, роздрібна торгівля. Оскільки попит на морозиво в період з 01 листопада по 31 березня є незначним, то [PERSON]II. був виданий наказ № 30.08/09 від 25 серпня 2009 року. «Про запровадження неповного робочого часу на підприємстві і 1 листопада 2009 року по 31 березня 2009 року» який був наданий працівникам для ознайомлення під підпис в аркуші ознайомлення (додаток №1, який є невідємною частиною цього наказу). Відповідно до ч.2 ст.32 КЗпП України, - у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. На думку суду проведення власником заходів щодо зміни організації виробництва і праці - це виключне повноваження власника. Водночас такі зміни не повинні означати примусу до праці. Така проблема вирішується покладанням на власника обовязку попередити працівника за два місяця про майбутні зміни в організації виробництва і праці, а також про зміни істотних умов його праці. Попередження - це пропозиція працівникові продовжувати роботу після того, як власник з додержанням встановленого строку змінить істотні умови праці. Працівник може цю пропозицію прийняти і продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці, а може відмовитись від продовжування роботи у звязку із змінами істотних умов праці. В останньому випадку працівник підлягає звільненню, згідно п.6. ст.,36 КЗпП України. Як вбачається з [PERSON] від 28 серпня 2009 року електромонтер з ремонту та обслуговування електрообладнання [PERSON] відмовився підписувати Наказ №30.08\\09 від 25 серпня 2009 року, даний [PERSON] скріплений підписами голови та членів комісії. [PERSON] ч.З ст.32 КЗпП України. - якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п. 6 статті 36 цього Кодексу. Відповідно до п. 6 статті 36 цього Кодексу, трудовий договір припиняється, якщо працівник відмовляється від продовження роботи у звязку зі зміною істотних умов праці. Враховуючи вишензведене суд приходить іо переконання, шо [PERSON] відмовившись від підпису про ознайомлення з наказом № 30.08.09 від 25 серпня 2009 року. «Про запровадження неповного робочого часу на підприємстві з 1 листопада 2009 року по 31 березня 2009 року» тим самим, виразив свою відмову продовжувати роботу при зміні істотних умов його праці, а тому у ПП [PERSON] були всі підстави для прийняття Наказу №4 від 30 жовтня 2009 року про припинення трудового договору, з яким Позивач був ознайомлений під підпис. На думку суду не заслуговує на увагу, твердження Позивача, що при винесенні оспорюваного наказу Відповідач, порушив вимоги ст..49'? КЗпП України, не повідомивши а ні його, [PERSON]. а ні Центр зайнятості щодо звільнення за два місяці, як того вимагає вишснаведена стаття. Оскільки із змісту глави 111-А КЗпП України можна зробити висновок про те, що вивільнення працівників - це категорія, яка може застосовуватись тільки щодо припинення трудового договору на підставі п.1 ст.40 КЗпП. Таке розуміння вивільнення працівників, що випливає глави ІІІ-А Кодексу законів про працю, належить визнати таким, шо мас нормативне значення. На підставі вищенаведеного суд, приходить до переконання що в задоволені позовної вимоги про скасування наказу №4 від 30 жовтня 2009 року про припинення трудового договору та поновлення на роботі - слід відмовити. Позовна вимога, щодо стягнення заборгованої заробітної плати в розмірі 5455 грн. 91 коп., підлягає до задоволення частково. Так, з платіжної відомості №24 від 30 жовтня 20010 року, заборгованість ПП [PERSON], перед [PERSON] становить 4556,68 грн. Як вбачається з [PERSON] №17-02-026/00044 від 18 вересня 2009 року, Територіальною інспекцією праці у Рівненській області проводилась перевірка додержання законодавства про працю фізичної особи ПП [PERSON] за зверненням [PERSON], нарахування заробітної плати за 2008 та 2009 роки проводилось пропорційно відпрацьованому часу. За таких підстав, суд приходить до переконання про стягнення на користь позивача заборгованої заробітної плати в розмірі 4556,68 грн. Не підлягає задоволенню позовна вимога [PERSON] щодо стягнення доплати, по сумах заробітку, для нарахування пенсії за травень, червень, липень 2008 року та лютий березень, квітень 2009 року, оскільки як вбачається з вищенаведеного [PERSON] перевірки Територіальної інспекцією праці у Рівненській області - «Відрахування в Пенсійний фонд проведено згідно чинного законодавства». [PERSON].117 КЗпП України, разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних, звільненому працівникові, сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування, за час затримки, визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до розрахунків, які проведені на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньо місячна зарплата позивача становить 699 грн. 51 коп. Відповідно до п. 4, ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у звязку із протиправною поведінкою щодо неї самої, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації. Відповідно до ст. 237і КЗпП України власником або уповноваженим органом, моральна шкода відшкодовується працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків. З урахуванням таких обставин, виходячи із вимог розумності і справедливості, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають до задоволення частково, а саме в розмірі 1000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Квитанцією №102 від 26 лютого 2010 року підтверджено оплату послуг адвокат [PERSON] у розмірі 1000 грн. Відповідно до З.ст.79 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належить: 1. витрати на інформаційно-технічне забезпечення; 2. витрати на правову допомогу;. [PERSON] ч.І ст..56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року, особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу, та бути її представником і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в частині другій ст..56 ЦПК України. Враховуючи вищенаведене суд приходить до переконання, про відмову в задоволені позовної вимоги щодо стягнення 1000 грн,- витрат на правову допомогу, оскільки адвокат [PERSON] приймав участь в справі як представник позивача. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved