Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 2/3 частки житлового будинку розташованого в м. Олевську Житомирської області по вул. Іскра, 20-А, та виділ частки. Як вбачається в позовній заяві позивачка 02.08.1969 року уклала шлюб з [PERSON] Від шлюбу має дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Під час спільного проживання з чоловіком за заявою останнього відповідно до рішення виконкому Олевської селищної ради №229 від 01.08.1970 року було виділено земельну ділянку під будівництво жилого будинку по вул. Іскра, 20-А в смт. Олевську та укладено договір № 1334 від 29.12.1970 року про розподіл і виділення в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, який був нотаріально посвідчений. Після отримання земельної ділянки позивачка, яка працювала вчителькою і мала постійний заробіток разом з чоловіком побудувала спірний жилий будинок, де і проживала разом з сімєю. Через сімейні обставини виписалася з даного місця проживання і стала проживати в [INFO]. Коли захворіла то повернулася в м. Олевськ і стала проживати в даному будинку. Чоловік зловживав алкогольними напоями і створив нестерпним спільне проживання однією сімєю, не давав згоди зареєструвати місце проживання в даному будинку, хоча сам фактично проживав в [INFO]. Оскільки будівництво будинку здійснювалося за спільні кошти подружжя, то позивачка вважає, що вона має право на половину всього майна. Згоди на добровільний поділ майна між нею та чоловіком не було досягнуто, тому позивачка вимушена звернутися до суду з позовом до [PERSON] оскільки останній оспорював право власності позивачки, чинив перешкоди у користуванні будинком. При цьому пояснив їй, що будинок належить їхньому сину [PERSON] Наданий час в будинку крім позивачки, після смерті [PERSON], який помер 12.01.2009 року в с. Варварівка Олевського району, проживає її син з дружиною та малолітньою дитиною. Під час судового розгляду справа у позивачки виникла конфліктна ситуація з сином (відповідачем) [PERSON], який чинить перешкоди у користуванні її будинком вважаючи, що будинок належить йому відповідно до заповіту на будинок, який дав йому батько ще у 2007 році. При цьому виділив позивачці найменшу кімнату та створив незручності у проживанні. Позивачка вважає, що відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №23161351 від 30.06.2009 року вона має право на 14 частину спірного будинку та надвірних будівель, оскільки чоловік помер то має право спадкування, як пенсіонер, непрацездатного віку відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК належну їй половину будинку та половину частки, яка б належала кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка), тобто має право власності на 2/3 частки всього майна з врахуванням обовязкової частки. В додатковій заяві просить суд виділити їй у володіння та користування ізольовані кімнати: площею 13,9 м. кв. та 9,2 м. кв., кухню 7,9 м. кв., коридор 3,9 м. кв., ванну кімнату 5,9 м. кв., веранду 13,4 м. кв., кладовку 5,8 м. кв., сарай «Б-1» та сарай «В», погріб бутовий та навіс «Г». Відповідачу [PERSON] пропонує виділити кімнату 1.8,9 м. кв., кімнату 9,3 м. кв., сарай «Б», погріб залізобетонний «П». Надвірний туалет та криницю залишити в спільному користуванні. При цьому вважається, що житлові умови сторін порушені не будуть, оскільки кожний отримає у володіння та користування ту частину будинку в натурі, яка відповідає його частці, а саме відповідача у праві його спадкування за законом після смерті батька, та його право власності на ту частку у майні, яка буде виділена судом, зокрема йогочастка має бути ?. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав у ньому зазначених повністю і просить їх задовольнити при цьому пояснила, що просить суд взнати за нею право у спільній частковій власності на 2/3 частки спірного будинку та надвірних господарчих будівель виділивши при цьому відповідачу 1/3 частку житлового т-тинку і надвірних будівель, залишивши колодязь і туалет в загальному користуванні. Представник позивача позов свого довірителя підтримала повністю і просить його задовольнити взявши до уваги при розподілі нерухомості висновки судової будівельно-технічної експертизи виділивши частку нерухомого майна позивачці відповідно до першого варіанту розподілу житлового будинку і надвірних господарських споруд. Заперечує стосовно виділення частки будинку відповідачу відповідно до третього варіанту експертизи. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю але не згоден з варіантом розподілу житлового будинку та надвірних господарських споруд. При цьому пояснив, що після смерті батька [PERSON] у 2009 році став співвласником спірного житлового будинку та надвірних господарських будівель, які розташовані по вул. Іскра, 20-А в м. Олевську. Вважає, що йому належить на праві приватної власності 1/3 частка всього спірного нерухомого майна. При цьому відповідач пояснив, що за час проживання з сімєю, тобто з дружиною і малолітньою дитиною відремонтував будинок, провів газ, воду в будинок, встановив газове опалення, впорядкував кухню, відстроїв та обладнав ванну кімнату. Заперечує проти задоволення позову позивачки стосовно виділення йому частки житлового будинку передбаченої першим варіантом судової будівельно-технічної експертизи вважаючи, що такий розподіл будинку ставить його в нерівні умови з позивачкою і порушує інтереси його сімї. При такому розподілі житлового будинку він позбавляється права користування створеними їм же самим побутовими умовами. Просить суд при винесенні рішення виділити належну йому частку житлового будинку відповідно до третього варіанту розподілу житлового будинку, передбаченому в судовій будівельно-технічній експертизі. Такий розподіл житлового будинку не погіршує становища позивачки, надає йому можливість добудувати ще додаткове приміщення і таким чином вирішити житлові умови. Не заперечує про сплату позивачці грошової компенсації за відхилення від ідеальних часток, а також судових витрат. Судом встановлено, що з 02.08.1969 року позивачка перебувала в шлюбі з [PERSON], який помер 12.01.2009 року в с. Варварівка Олевського району. Від шлюбу вони мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Під час перебування в шлюбі подружжя побудувало житловий будинок з надвірними господарськими спорудами по вул. Іскра, 20-А в м. Олевську, який був прийнятий в експлуатацію, як обєкт завершеного будівництва, що стверджується актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта, затвердженого розпорядженням голови Олевської РДА №315 від 19.09.2008 року. Відповідач [PERSON] В.1. та позивачка проживають в спірному будинку при цьому спочатку покійний чоловік позивачки, а потім і син (відповідач) стали чинити перешкоди в користуванні позивачкою належною їй часткою будинку, тому остання вирішила звернутися до суду. Позивачка просить суд при вирішенні спору визнати за нею право власності на 2/3 частки будинку виділивши їй в натурі частку будинку з врахуванням обовязкової частки у спадковому майні, відповідно до першого варіанту експертизи виділивши відповідачу 1/3 частку житлового будинку, а відповідач заперечує стосовно такого розподілу і просить суд виділити сторонам частки житлового будинку відповідно до третього варіанту експертизи. Відповідач вважає, що розподіл житлового будинку по першому варіанту ставить його сімю в незручне становище в теперішній час та в майбутньому позбавляючи побутових умов, розбудови його частини будинку в той час, як при даному третьому варіанті розподілу будинку позивачка залишається у привілейованому стані і її права залишаються непорушними, а відповідач зобовязується сплатити на користь позивачки різницю, в незначному відхилення від ідеальних часток розподілу будинку. Відповідач також не заперечує про відшкодування позивачці судових витрат. Дані правовідносини врегульовані слідуючими нормативно-правовими актами, асаме: Так, відповідно до ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сімї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо не суперечить суті сімейних відносин. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини зізнання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя зазначено в ст. 60 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, обєктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є субєктом права .тільної сумісної власності, подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, село інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства зазначено в ст. 15 ЦК України. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися зо суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. ч. 1 ст. 316 ЦК України зазначає, що правом власності є право особи на річ майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні зазначено в ч. 1 ст. 321 ЦК України. Підставами набуття права власності відповідно до ст. 328 ЦК України є підстави набуття права власності, які не заборонені законом, зокрема правочини; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 355 ЦК, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. ч. 1 ст. 364 ЦК зазначає, що співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч. З ст. 368 ЦК майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 386 ЦК зазначає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності, власник може звернутися до суду з забороною вчинення дій, які порушують його право або вчинення певних дій для запобігання такому правопорушенню, власник, права якого порушенні, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності зазначено в ст. 392 ЦК. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Ст. 1247 ЦК розяснює, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього кодексу, заповіт має бути посвідчений нотаріусом. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Заслухавши пояснення позивачки та її представника, відповідача, дослідивши надані докази, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. Суд вважає доведеним право спільної часткової власності, в розмірі 2/3 часток житлового будинку, з врахуванням обовязкової частки у спадковому майні, позивачки розташованого в м. Олевську по вул. Іскра, 20-А. Що стверджується свідоцтвом про одруження (а. с. 14) з якого слідує, що позивачка одружилася з [PERSON] 02.08.1969 року, свідоцтвом про смерть останнього (а. с. 151) відповідно до якого [PERSON] помер 12.01.209 року, договором про надання [PERSON] у безстрокове користування земельної ділянки для індивідуального будівництва житлового будинку (а. с. 15), технічним паспортом на жилий линок (а. с. 16-23), актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта (а. с. 52-53), довідкою Олевської ЦРЛ, що [PERSON] О В. знаходиться на диспансерному обліку (а. с. 68), копією паспорта позивачки (а. с. 155) та копією спадкової справи з якої слідує, що спадкоємцями спірного житлового будинку є сторони (а. с. 154-167). Відповідач має право спільної часткової власності на 1/3 частину спадкового будинку що стверджується його свідоцтвом про народження (а. с. 7) та спадковою справою (а. с. 154-167). Варіанти розподілу спірного будинку відображенні в судовій будівельно-технічній експертизі(127-152). При виборі варіанту виділення 2/3 часток житлового будинку у спільній частковій власності позивачка вибрала перший варіант, який відповідає фактично позовним вимогам, а відповідач вибрав третій варіант. Такий варіант розподілу будинку викликав заперечення у позивача. При цьому суд бере до уваги пояснення відповідача про те, що він має на утриманні малолітню дитину (а. с. 126), за час проживання в спірному будинку відремонтував будинок, провів газ, воду в будинок, встановив газове опалення, впорядкував кухню, відстроїв та обладнав ванну кімнату, заперечує стосовно задоволення позову на користь позивачки в частині виділення останній 2/3 часток жилого будинку згідно першого варіанту експертизи. В разі задоволення позовних вимог вважає, що це порушує інтереси його сімї, при такому розподілі житлового будинку відповідач позбавляється права користування створеними ним побутовими умовами, унеможливлює добудувати додаткове приміщення з окремим входом і таким чином вирішити житлові умови. На його думку такий варіант розподілу будинку не погіршує стан позивачки та лише частково відхиляється від ідеальних часток, різницю відповідач готовий сплатити позивачці. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року (зі змінами і доповненнями від 25.05.1998 р. №15) «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» встановлено, що якщо виділ частки в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленим приміщенням (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор, тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні частки спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може, враховуючі конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобовязати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обовязковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у звязку з цим стосовно до ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилася. Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у судових справах про спадкування» при поділі спадщини між спадкоємцями необхідно врахувати правило ч. 1 ст. 1278 ЦК про те. що коли спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між спадкоємцями, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. При розподілі такої спадщини необхідно застосувати норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності. Приймаючи до уваги викладене суд приймає до уваги те, що відповідач та позивачка не оспорюють заповіт, так, як спадкодавець фактично заповідає спадкоємцю свою частику майна. Крім того, суд виносячи рішення по справі приходить до висновку, що при виділенні часток житлового будинку слід врахувати інтереси відповідача та його сімї, виділивши йому частку будинку передбачену третім варіантом експертизи. Таке рішення на думку суду не порушує законні інтереси та права позивачки.

Outcome: approved