Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання майнового права. Вказує, що 23 листопада 2009 року між ним відповідачем було укладено договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку з відповідною частиною господарсько -побутових будівель № 4 на вул. Сімферопольській, в м. Кіровоград та Уг частини земельної ділянки, загальним розміром 544,5 кв.м.,, яка розташована за тією ж адресою. Зазначив, що на виконання умов договору сплатив відповідачу обумовлену суму та отримав від неї право встановлюючі документи на відчужене майно. Згідно умов договору відповідач зобов'язувалась в десятиденний термін посвідчити вказаний договір нотаріально після того, як збере всі необхідні документи. Після спливу вказаного строку на письмову пропозицію позивача посвідчити договір нотаріально відповідач відповіла відмовою. Також вказав, що після підписання договору виявилося, що право власності на інші ? частину вказаного житлового будинку та на ? частину вказаної земельної ділянки зареєстровано за [PERSON], який помер 21 лютого 2006 року. Спадкоємцем частини його майна є його син - [PERSON], який прийняв спадщину, але до цього часу не оформив свої спадкові права, що перешкоджає відповідачеві отримати державний акт на право власності на вказану земельну ділянку на своє ім'я та посвідчити договір нотаріально. Просить визнати дійсним вказаний договір купівлі-продажу, визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель № 4 на вул. Сімферопольській, в м. Кіровоград та на ? частини земельної ділянки, загальним розміром 544,5 кв.м., яка розташована за тією ж адресою. Визнати за ним майнове право на отримання документа, що посвідчує його право власності на вказану ? частину земельної ділянки. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Пояснила, що між позивачем та відповідачем було укладено вказаний договір купівлі-продажу, На виконання умов договору позивач сплатив відповідачеві обумовлену договором суму та прийняв вказані об'єкти у володіння. Відповідач безпідставно ухиляється від посвідчення договору нотаріально, тому посилався на ст. 220 ЦК України та просив задовольнити позов в повному обсязі. Крім того, відповідач не має можливості отримати на своє ім'я державний акт на право власності на землю, так, як спадкоємець співвласника вказаних об'єктів нерухомості - [PERSON], до цього часу так і не оформив своїх спадкових прав. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що дійсно 23 листопада 2009 року між відповідачем та позивачем було укладено вказаний договір купівлі-продажу. На час укладення договору відповідач не знала, що існують перешкоди для нотаріального посвідчення договору через те, що вона не отримала на своє ім'я державного акту на право власності на ? частину земельної ділянки. Зазначила, що враховуючи значні витрати часу та коштів на отримання державного акту, вона не має намір цього робити та посвідчувати даний договір. Не заперечувала проти того, що до підписання договору позивач з нею повністю розрахувався та отримав від неї правовстановлюючі документи на відчужені об'єкти. Від третьої особи по справі [PERSON] до суду надійшла заява, в якій він зазначив, що в його діях немає нічого протиправного, так, як законодавством не встановлено максимального строку, протягом якого спадкоємець зобов'язаний звернутися до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину. В той же час, вважає, що задоволення позову не порушить його прав тому не заперечував проти його задоволення та просив справу слухати за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню за таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 23 листопада 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку з відповідною частиною господарсько - побутових будівель № 4 на вул. Сімферопольській, в м. Кіровоград та ? частини земельної ділянки, загальним розміром 544,5 кв.м., яка розташована за тією ж адресою. Вказана 1А частина житлового будинку належала відповідачеві на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 4 грудня 2006 року, та зареєстровано в реєстрі за №5-1502. Вказана ? частина земельної ділянки належала відповідачеві на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 4 грудня 2006 року, та зареєстровано в реєстрі за № 5-1505. Співвласником вказаного житлового будинку та земельної ділянки був [PERSON], що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно та відміткою в державному акті на право приватної власності на землю від 11 червня 1996 року, р.№ 2255. 21 лютого 2006 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 22 лютого 2006 p., актовий запис № 583. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 10 листопада 1958 року. [PERSON] до цього часу свої спадкові права належним чином не оформив. Відповідно до п.2.1. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельним ресурсам від 04.05.1999 р. № 43, роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку включають в себе, зокрема, встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки. Згідно п. 2.4. Інструкції для перенесення в натуру (на місцевість) або відновлення всіх поворотних точок меж земельної ділянки здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним вирахуванням координат поворотних точок меж і площі ділянки. Таким чином, для складання державного акту на землю необхідно попередньо провести кадастрову зйомку. Відповідно до п.б ч.2 ст.198 ЗК України кадастрова зйомка включає, зокрема, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Зі змісту зазначеного вбачається, що для отримання на ім'я відповідача державного акту на право власності на земельну ділянку необхідно погодити її межі зі співвласником даної земельної ділянки, що є неможливим, так, як на даний час співвласника немає в живих. Згідно п. 61 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. № 20/5 при нотаріальному посвідченні договорів про відчуження житлового будинку, а також іншого нерухомого майна, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності (довірчої власності) на вказане майно, та, у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. Згідно ст.126 Земельного кодексу України, у редакції, діючої на час видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.12.2006 року, р. № 5-1505, згідно якого вказана ? частина земельної ділянки була прийнята у спадщину, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку. Таким чином, через не оформлення [PERSON] своїх спадкових прав відповідач не має можливості отримати правовстановлюючий документ на ? частину вказаної земельної ділянки, а внаслідок цього договір купівлі-продажу, укладений між позивачем та відповідачем, неможливо оформити нотаріально. В той же час, на виконання умов договору купівлі-продажу позивач сплатив відповідачеві обумовлену суму та отримав від нього правовстановлюючі документи на відчужене майно, що підтверджується п.п. 3,6 договору та не заперечувалося представником відповідача в судовому засіданні. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином, фактично умови договору купівлі-продажу, укладеного між позивачем та відповідачем були виконані в повному обсязі, а саме позивач передав відповідачу за відчужуване майно суму, обумовлену договором та прийняв вказане майно. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.2 п.13 Постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно врахувати, що норма ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. В той же час, ч. З зазначеної норми встановлює, що при розгляді таких справ суди повинні з'ясовувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливості, а також чи немає інших підстав нікчемності такого правочину. Таким чином, зазначена норма встановлює, що за наявності всіх вище перелічених підстав суд може визнати правочин не посвідчений нотаріально дійсним. Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України для визнання судом договору, не посвідченого нотаріально, дійсним необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: досягнення сторонами договору згоди щодо всіх істотних умов договору, підтвердження такої домовленості письмовими доказами, повне або часткове виконання договору сторонами та ухилення однієї зі сторін від нотаріального посвідчення договору. Домовленість щодо істотних умов договору купівлі-продажу між позивачем та відповідачем (предмет договору, його ціна) підтверджена письмовим текстом самого договору, виконання умов договору, а саме повний розрахунок та прийняття майна в користування підтверджується п.З та п.6 договору та поясненнями представника відповідача, факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору підтверджується листом від 07.12.2009 року з пропозицією позивача посвідчити договір нотаріально та листом від 21.12.2009 р. з відмовою відповідача посвідчити нотаріально договір. Обов'язковому посвідченню такий правочин підлягає згідно ст. 657 ЦК України, можливість посвідчити такий договір нотаріально була втрачена зі смертю співвласника відчуженого нерухомого майна - [PERSON]. З зазначеного вище вбачається, що в даному випадку наявні всі необхідні умови для визнання договору купівлі-продажу дійсним, тому суд вважає за можливе визнати договір купівлі-продажу, укладений між позивачем та відповідачем дійсним. Згідно ст. 120 ЗК України у разі переходу права власності на житловий будинок, до набувача переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розташований. Таким чином, разом з переходом до позивача права власності на ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель № 4 на вул. Сімферопольській, в м. Кіровограді, він набуває і право власності на ? частину земельної ділянки, на якій житловий будинок розташований. Згідно ст.126 Земельного кодексу України, у редакції, діючої на час видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.12.2006 року, р. № 5-1505, згідно якого вказана ? частина земельної ділянки була прийнята у спадщину, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку. Відповідно до ч.2 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу можуть буди майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовується загальні положення про купівлю-продаж. Тобто, разом з переданням позивачеві права власності на ? частину житлового будинку та на ? частину земельної ділянки відповідач передає йому своє майнове право на отримання документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку - державного акту на право власності на земельну ділянку. Згідно ч. З ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Враховуючи викладене суд вважає за можливе задовольнити позов.

Outcome: approved