Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-21 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про усунення перешкод в реалізації права власності, вказуючи, що він є власником земельної ділянки № 347 площею 0,084 га. у СК «Рассвет» на території Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровського, Одеської області на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 481497. Однак, відповідач приводить до належної позивачу земельної ділянки різних осіб, яким обіцяє продати частину належної позивачу земельної ділянки, чим створює нестерпні умови для перебування позивача та його родини на належній йому земельній ділянці. На підставі викладеного, позивач просить усунути перешкоди в реалізації його права власності з боку відповідача щодо посягання на частину земельної ділянки № 347 площею 0,084 га. у СК «Рассвет» на території Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровського, Одеської області. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та пояснила наступне. 12.03.1997 року між позивачем - [PERSON] та батьком відповідача - [PERSON] була укладена угода, згідно якої позивач [PERSON] купив у [PERSON] садовий будинок, який розташований на земельній ділянці №347 у СК «Рассвет» на території Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровського, Одеської області. Після цього, 29.12.1997 року, [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на вищевказаний садовий будинок за №14, яке було видане йому на підставі рішення 27 сесії XXII скликання Затоківської селищної ради народних депутатів. У 2000 році [PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського міського суду до [PERSON] з позовною заявою про визнання недійсним вищевказаного свідоцтва про право власності на садовий будинок, про визнання недійсним рішення правління СК «Рассвет» та про звільнення садового будинку та земельної ділянки. 10.05.2000 року провадження по цій справі було закрито у звязку з укладенням сторонами мирової угоди, за умовами якої [PERSON] зобовязався після приватизації вищевказаної спірної земельної ділянки подарувати 1/2 частину цієї земельної ділянки [PERSON] 10.11.2003 року, [PERSON] отримав Державний пкт на право власності серії Р1 № 481497 на вищевказану земельну ділянку №347 у СК «Рассвет» на території Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровського, Одеської області. У 2003 році [PERSON] помер, після його смерті належним чином у спадщину ніхто не вступав, тому виконання умов вищевказаної ухвали в частині дарування частки земельної ділянки є неможливим, що позивач і поясняв відповідачу, а також поясняв, що після того, як він належним чином вступить у спадщину, він не заперечує проти виконання ним умов мирової угоди, яка була укладена між ним та батьком відповідача. Однак, на даний час саме він є власником вищевказаної земельної ділянки. Однак, не зважаючи на це, відповідач приводить до належної позивачу земельної ділянки різних осіб, яким показує земельну ділянку та обіцяє продати її, чим створює нестерпні умови для перебування позивача та членів його родини на належній позивачу земельній ділянці. Неодноразово незнайомі люди заходили на територію належної позивачу земельної ділянки, оглядали земельну ділянку та пояснювали, що відповідач - [PERSON] взяв у них у борг гроші, які не має можливості повернути, та запропонував віддати земельну ділянку замість грошової суми, яку він взяв у них у борг. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням усунути перешкоди у користуванні земелькою ділянкою, однак, відповідач на ці звернення жодним чином не реагує. У звязку з цим представник позивача просила позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні з позовом не погодився у повному обсязі, пояснивши наступне. Позов [PERSON] він вважає надуманим, необгрунтованим, та нічим не підтвердженим, оскільки жодних перешкод у реалізації права власності позивача відповідач не здійснював. Також представник відповідача вважає, що позов є нічим недоведеним, а позовні вимоги позивача обґрунтовані лише припущеннями, оскільки відповідач [PERSON] жодних перешкод у користуванні вищевказаної земельною ділянкою не здійснює, жодних людей на вищевказану земельну ділянку не приводить. Вивчивши матеріали справи, вислухавши представників позивач та відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на садовий будинок, з зданого 29.12.1997 року на підставі рішення 27 сесії XXII скликання Затоківської селищної ради народних депутатів, позивач є власником садового будинку № 347, який розташований у садівничому товаристві«Рассвет» у смт. Затока, м. Білгород-Дністровського, Одеської області на косі Кароліно-Бугаз; а також/ згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 481497, виданого 10.11.2003 року на підставі рішення 3 сесії XXIV скликання Затоківської селищної ради народних депутатів Одеської області №47 від 17.05.2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної -масності на землю за № 107, позивач є власником земельної ділянки площею 0,084 га. у СК «Рассвет» Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровського Одеської області. Однак, не зважаючи на вищевикладене, відповідач приводить до належної позивачу на праві приватної власності земельної ділянки різних осіб, яким показує земельну ділянку та обіцяє продати її, чим створює перешкоди позивачу у користуванні належним йому нерухомим майном. Статтею 125 Земельного Кодексу України, встановлено, що право власності та постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її користувачем документа, що посвідчує право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Відповідно до ст.96 Земельного Кодексу України, землекористувачі зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Як встановлено у судовому засіданні та фактично підтверджено у судовому засіданні, відповідач [PERSON] порушує право власності позивача на вищевказану земельну ділянку, коли сам заходить на земельну ділянку позивача та приводить різноманітних осіб нібито для огляду земельної ділянки для подальшого її продажу, не маючи на це відповідних правових підстав (документа, що посвідчує право власності чи постійного користування земельною ділянкою). Відповідно до ст.120 Земельного Кодексу України, при переході права власності на будівлю або споруду до громадянина, який не може мати у власності земельну ділянку, до нього переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда. Згідно ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного, суд вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в реалізації права власності - обґрунтована па підлягає задоволенню.

Outcome: approved