Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-16 00:00:00

В поданій до суду заяві позивач вказує на те, що 27 жовтня 2004 року помер його батько [PERSON]. Після смерті батька відкрилася спадщина на нерухоме майно будинковолодіння №10 по вул.Херма смт.Мізоч. Згідно заповіту, який посвідчено секретарем Мізоцької селищної ради, батько заповідав усе своє майно для [PERSON] Коли він вирішував питання про прийняття спадщини, то йому стало відомо, що рішенням виконавчого комітету Мізоцької селищної ради №58 від 21.04.2005р. було дано дозвіл [PERSON] на оформлення права власності на житловий будинок№10 по вул.Херма в смт.Мізоч і на підставі даного рішення 18.05.2005р. їй було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Вважає, що оскаржуване рішення виконкому Мізоцької селищної ради є незаконним так, як прийняте з перевищенням повноважень, оскільки до відання виконавчих органів селищних рад належить розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності. Крім того, оскаржуване рішення було прийнято до закінчення шестимісячного терміну для прийняття спадщини. Також вказує на те, що з 2001 року він є інвалідом І групи, а тому відповідно до ст.1241 ЦК України має обовязкову частку у спадщині. Просить суд визнати недійсним рішенням виконавчого комітету Мізоцької селищної ради №58 від 21.04.2005р. та свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 18.05.2005р. серія САА №408867. В подальшому позивач позовні вимоги збільшив. Просить суд встановити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини та зобовязати Здолбунівську ДНК видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину будинковолодіння №10 по вул.Херма смт.Мізоч. В судовому засіданні прокурор, позивач та його представник вимоги позову підтримали в повному обсязі та просять їх задовільнити. Представник Мізоцької селищної ради позов не визнав та пояснив суду, що оскаржуване рішення виконавчого комітету було прийнято на підставі заяви [PERSON] і в межах наданих повноважень. Позивач не проживав разом з спадкодавцем, а єдиним спадкоємцем, згідно заповіту, є лише [PERSON]. Крім того, позивачу було відомо про дане рішення та свідоцтво про право власності на нерухоме майно з 2005 року, а тому ним пропущено строк звернення до суду. Заяву про поновлення строку він не подавав. Просить суд в позові відмовити. Представник Комунального підприємства «Здолбунівське міське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи. [PERSON] та її представник вимоги позову не визнали та пояснили суду, що позивач не проживав разом із спадкодавцем з 1981 року та не надавав йому допомоги. Згідно заповіту єдиним спадкоємцем є вона. Просять суд в позові відмовити. Представник Здолбунівської ДНК в судове засідання не зявився. В заяві направленій суду не заперечує щодо задоволення позовних вимог в частині встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В частині зобовязання Здолбунівської ДНК видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину будинковолодіння №10 по вул.Херма смт.Мізоч заперечує, оскільки видача свідоцтва про право на спадщину провадиться після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Вислухавши пояснення прокурора, сторін та їх представників, третіх осіб, дослідивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 27 жовтня 2004 року помер батько позивача [PERSON], який проживав за адресою [INFO] разом із своєю дружиною [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Мізоцької селищної ради №58 від 21.04.2005р. було дано дозвіл [PERSON] на оформлення права власності на житловий будинок №10 по вул.Херма в смт.Мізоч. На підставі даного рішення їй було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 18.05.2005р. серія САА №408867. Позивач вказує на те, що прийняттям оскаржуваного рішення та свідоцтва про право власності на нерухоме майно фактично було порушено його право на спадкування ? частини будинковолодіння №10 по вул.Херма смт.Мізоч. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів. Проте, як вбачається з матеріалів справи, будь-які правовстановлюючі документи, які б стверджували, що спірне будинковолодіння належить спадкодавцю відсутні, а тому воно не може бути включено до складу спадщини. Згідно заповіту посвідченого, 08 лютого 1994 року секретарем Мізоцької селищної ради, спадкодавець заповідав усе своє майно [PERSON] Крім того, рішенням Здолбунівського районного суду від 05 липня 2005 року у справі за позовом позивача до [PERSON], Мізоцької селищної ради про визнання права власності на спадкове майно йому було відмовлено у задоволенні позову і даним рішенням було встановлено, що він тривалий час не проживав разом із спадкодавцем, не був на його утриманні, а отже на має права на обовязкову частку у спадщині. Позивач ні в позовній заяві, ні під час розгляду справи судом не навів жодного доказу порушення його прав, свобод чи інтересів прийняттям оспорюваного рішення Мізоцькою селищною радою та видачою свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Оскільки позивач не довів, що він має право на спадкування ? частини спірного будинковолодіння, то відсутні підстави для встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та зобовязання Здолбунівської ДНК видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину даного будинковолодіння.

Outcome: dismissed