Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-04 00:00:00

01 лютого 2010 року [PERSON] звернулась до суду з вимогою про розірвання шлюбу, зареєстрованого з відповідачем в 2005 році. В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги. В обґрунтування позову пояснила, що вони з чоловіком не підтримують шлюбних стосунків більше ніж два роки, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Вона на протязі двох років співмешкає з іншим чоловіком. Подальше сімейне життя категорично вважає неможливим. Причиною того, що сімя не збереглась, на її думку, є поведінка відповідача, який зловживав спиртними напоями, влаштовував сварки та конфлікти. Спору про місце проживання дочки немає, щодо утримання дитини, то за рішенням суду з [PERSON] стягнуті аліменти. Спору про поділ майна, що є спільною власністю подружжя також немає. Відповідач, будучи допитаним Конотопським міськрайонним судом Сумської області за дорученням Балаклійського районного суду Харківської області, позов не визнав, та виявив бажання приймати особисту участь при розгляді справи. Проте, за викликом суду не зявився, про причини неявки не повідомив. Враховуючи, що відповідач про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про одержання судових повісток, причину неявки суду не повідомив, зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Згідно ст. 24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування до шлюбу не допускається. За ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 11 червня 2005 року, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Дитина мешкає з позивачкою, а відповідач за рішенням суду сплачує аліменти на її утримання. Внаслідок конфліктних ситуацій, що виникли між сторонами, сімя розпалась. Шлюбні відносини між подружжям не підтримуються, позивачка довгий час співмешкає з іншим чоловіком, отже сімя існує формально. Позивачка категорично вважає примирення та подальше сімейне життя з відповідачем неможливим. За ствердженням [PERSON] спору про місце проживання дитини та про поділ спільно нажитого майна немає. Як зазначалось вище, [PERSON] проти позову заперечував, проте будь яких доказів в обґрунтування своїх заперечень не надав і будь-яких заяв чи клопотань з цього приводу, від нього надходило. За змістом ч.1 ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обгрунтовують ці вимоги й заперечення, про що зазначено в ч.1 ст.60 ЦПК України, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Отже, заперечення відповідача є голослівними, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Витрати, повязані з реєстрацією розірвання шлюбу в органах РАГС суд покладає на відповідача.

Outcome: approved