Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до ВАТ банку „Біг Енергія (надалі - Банку) в особі Кузнецовської філії про розірвання договорів про строкові банківські вклади від 23.03.09 р., стягнення 3232 Євро та 1784,00 доларів США депозитних вкладів, процентів у звязку з простроченням грошового зобовязання, а також судових витрат, мотивуючи тим, що 23.03.09 р. між нею та Банком укладено договори банківського вкладу (депозиту) у валюті відповідно Євро та долар США на розміщення коштів позивачки з виплатою процентів, терміном розміщення до 23.09.09 р. Після закінчення термінів дії обох договорів, незважаючи на її неодноразові звернення, суми депозитних вкладів їй не повернуто. [PERSON] просила стягнути з Банку суми вкладів, проценти за користування її коштами, а також судові витрати. В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] вимоги позовної заяви не визнала в повному обсязі, подала суду письмові заперечення відповідача проти позову. Заперечення обґрунтовувала тим, що неповернення Банком депозиту у встановлений депозитним договором термін сталось не з його вини, а є наслідком обєктивних обставин, зокрема, фінансової кризи на світовому та внутрішньому фінансовому ринках, що призвело до призначення Національним Банком України на законних підставах тимчасової адміністрації у ВАТ банку „Біг Енергія та введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів з 16.03.09 р. по 15.09.09 р., а також з 16.09.09 р. по 15.03.10 р., а тому наявність цих обставин і є законним обмеженням прав власника, передбаченим ч.7 ст.319 ЦК України. Представник відповідача просила суд відхилити позов в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Підставами для такого висновку суду стало наступне. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Статтею 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі сплином встановленого договором строку (строковий вклад). Судом встановлено, що між відкритим акціонерним товариством „Банк „Біг Енергія та [PERSON] 23 березня 2009 року укладено договір № Т6+_32 банківського вкладу (депозиту) «Строковий +» у валюті Євро з виплатою процентів щомісяця (надалі - Договір), предметом якого було розміщення коштів позивача в розмірі 3232 Євро терміном з 23.03.09 р. по 23.09.09 р., з нарахуванням процентів за вкладом з розрахунку 11,1 % річних (пп.1.1, 1.2, 1.3 Договору). Судом встановлено також, що між відкритим акціонерним товариством „Банк „Біг Енергія та [PERSON] 23 березня 2009 року укладено договір № 6Т+_100 банківського вкладу (депозиту) «Стандартний +» у валюті долар США з виплатою процентів в кінці строку (надалі Договір1), предметом якого було розміщення коштів позивача в розмірі 1784,00 доларів США терміном з 23.03.09 р. по 23.09.09 р., з нарахуванням процентів за вкладом з розрахунку 12 % річних (пп.1.1, 1.2, 1.3 Договору1). Обома Договорами передбачено, що Банк зобовязується по закінченні строку дії Договору видати вкладникові банківський вклад відповідно до умов договору (пп.2.1.5 Договору). Судом встановлено та представником відповідача не оспорюється, що суми депозитних вкладів на даний час не повернуті та складають відповідно 3232,00 Євро та 1784,00 доларів США. З позовної заяви встановлено і представником відповідача не оспорюється, що по закінченню терміну дії депозитних договорів, а саме 24.09.09 р. позивачка зверталась до Банку з вимогою про повернення їй сум вкладів, на що отримала відмову. Так як строк розміщення депозитних вкладів по Договору та Договору1, укладених Банком з [PERSON], сплинув 24.09.09 р., суд прийшов до висновку про правомірність вимоги позивача отримати в Банку депозитний вклад, і обмежень у здійсненні ним такого права норма ст.1060 ЦК України не містить. Відповідно до постанови Правління Національного Банку України № 134 від 13.03.09 р., з метою захисту інтересів вкладників та інших кредиторів, забезпечення схоронності капіталу і активів ВАТ банку „Біг Енергія, відновлення його платоспроможності і ліквідності, стабілізації його діяльності, усунення порушень, що призвели до погіршення його фінансового стану, відповідно до вимог ст.ст.73, 75, 76, 85 Закону України Про банки та банківську діяльність, у ВАТ банку „Біг Енергія призначено тимчасову адміністрацію строком на один рік з 16 березня 2009 року по 15 березня 2010 року. Цією ж постановою з метою створення сприятливих умов для відновлення фінансового стану ВАТ банку „Біг Енергія введено мораторій на задоволення вимог кредиторів строком на шість місяців, з 16 березня по 15 вересня 2009 року. Судом встановлено і учасниками процесу не оспорюється, що термін дії вищезазначеного мораторію Національним Банком України продовжено з 16.09.09 р. по 15.03.10 р. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на правомірність обмеження права позивача отримати вклад у звязку з постановою Національного Банку України про введення тимчасової адміністрації ВАТ банку „Біг Енергія та мораторію на задоволення вимог кредиторів, винесеної на підставах і в порядку, передбаченому Законом України „Про банки і банківську діяльність, виходячи з наступного. Відповідно до ст.41 Конституції України, норми якої за змістом ст.8 основного Закону України є нормами прямої дії, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, якої ніхто не може бути протиправно позбавлений. Право приватної власності є непорушним. Зазначені права власника та їх гарантії передбачені також і ст.ст.319, 321 ЦК України, якими одночасно передбачено, що держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Статтею 4 ЦК України передбачено, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Інші органи державної влади України, органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України. Враховуючи викладене, акт Правління Національного банку України не може бути підставою для відмови особі у реалізації права на отримання депозитного вкладу відповідно до вимог ст.1060 ЦК України та умов депозитного договору. Суд прийшов до висновку, що невиконання Банком умов депозитного договору в частині повернення позивачу суми депозитного вкладу після сплину терміну депозитного договору прямо порушує його право користуватись та розпоряджатись своїм майном грошовими коштами, що були предметом договорів депозитного вкладу. Отже, суд вбачає підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь [PERSON] суми депозитних вкладів в розмірі 3232,00 Євро та 1784,00 доларів США. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач безоплатно використовує кошти позивача у розмірі 3232,00 Євро та 1784,00 доларів США з моменту закінчення термінів розміщення депозитних вкладів за Договором та Договором1, тобто з 24 вересня 2009 року, і по даний час. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.58 Закону України „Про банки і банківську діяльність, банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобовязань у разі оголошення мораторію на задоволення вимог кредиторів, зупинення операцій по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади. Разом з тим, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача на користь [PERSON] процентів за користування вкладом за період з 24 вересня 2009 року, так як ці проценти не являються будь-яким видом цивільно-правової відповідальності у звязку з порушенням грошового зобовязання. Обовязок їх сплати позивачу виникає незалежно від вини відповідача, як плата за користування чужими коштами. Таким чином, суд вбачає правові підстави для стягнення з відповідача на користь [PERSON] передбаченого ЦК України розміру процентів з розрахунку трьох процентів річних за весь час користування вкладом позивача після закінчення терміну дії договору. Вирішуючи питання про розмір коштів, що підлягають стягненню з Банка на користь позивача, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Сума вкладу за Договором складає 3232,00 Євро і на даний час не повернута. З огляду на норму ст.533 ЦК України, суд прийшов до висновку, що стягненню підлягає сума неповернутого вкладу в розмірі 3232,00 Євро за курсом Національного банку України, який на день ухвалення рішення складає 1095,0120 грн. за 100 Євро, тобто 35390,79 грн. Сума вкладу за Договором1 складає 1784,00 доларів США і на даний час не повернута. З огляду на норму ст.533 ЦК України, суд прийшов до висновку, що стягненню підлягає сума неповернутого вкладу в розмірі 1784,00 доларів США за курсом Національного банку України, який на день ухвалення рішення складає 800,74 грн. за 100 доларів США, тобто 14285,20 грн. На момент розгляду справи Банк прострочив виконання грошового зобовязання щодо повернення [PERSON] депозитних вкладів за обома договорами на 139 днів. Отже, плата за користування сумою вкладу за Договором у розмірі 3 % річних, що підлягає стягненню з Банка на користь [PERSON], складає: 3232,00 Євро * 139 / 365 * 3 % = 36,94 Євро. Відповідно, плата за користування сумою вкладу за Договором1 у розмірі 3 % річних, що підлягає стягненню з Банка на користь [PERSON], складає: 1784,00 долара США * 139 / 365 * 3 % = 20,38 доларів США. З огляду на норму ст.533 ЦК України, нарахуванню підлягають проценти за користування чужими коштами в розмірах: 36,94 Євро за курсом Національного банку України, який на день ухвалення рішення складає 1095,0120 грн. за 100 Євро, тобто 404,50 грн., та 20,38 доларів США за курсом Національного банку України, який на день ухвалення рішення складає 800,74 грн. за 100 доларів США, тобто 163,19 грн., а всього 567,69 грн. Разом з тим, відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядує цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так як позивачкою заявлено вимогу про стягнення процентів за користування чужими коштами в сумі 111,66 грн. та 41,01 грн., а всього в сумі 152,67 грн., і під час судового розгляду справи позовні вимоги не збільшувались, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення 152,67 грн. процентів у звязку з простроченням виконання грошових зобовязань. Судові витрати слід покласти на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved