Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-30 00:00:00

Представник позивача акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом, де просить винести рішення, яким стягнути заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11272287000 від 19 грудня 2007 року у сумі 456313 грн. 92 коп. за рахунок предмета іпотеки, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: Полтавська область, [PERSON], проїзд Пілотів, буд 11, що належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Стягнути на їхню користь понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не зявилися хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, зі згоди представника позивача, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши і проаналізувавши представлені докази, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що 19.12.2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 11272287000, відповідно до якого позивач надав позичальнику кредит в сумі 52\~500 доларів США зі строком користування до 18 грудня 2014 року зі сплатою процентів за користування кредитом, з розрахунку 13,90% річних. Також, 19.12.2007р. між кредитором та позичальником укладено додаткову угоду до договору про надання споживчого кредиту № 11272287000 від 19.12.2007р. Згідно з умовами договору, [PERSON] зобовязувався належним чином виконувати взяті на себе зобовязання. Пунктом 4.1 кредитного договору № 11272287000 від 19.12.2007 року передбачено відповідальність за порушення строків повернення кредитної заборгованості у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, яка нараховується за кожний день прострочення, включаючи день погашення заборгованості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконувати належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем допущено неналежне виконання умов кредитного договору. Внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 57087 доларів США 05 центів, що по курсу НБУ станом на 17.11.2009 року становить 546313 грн. 92 коп., що складається з суми боргу за простроченим кредитом 56780 доларів США 18 центів - еквівалентно 373928 грн. 01 коп., суми по простроченим процентам за користування кредитом 8658 доларів США 48 центів - еквівалентно 69209 грн. 83 коп., суми пені за несвоєчасне погашення кредиту 921 доларів США 60 центів - еквівалентно 7366 грн. 25 коп., суми пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 726 доларів США 79 центів еквівалентно 5809 грн. 42 коп., згідно кредитного договору. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 (Позика) глави 71 (Позика. Кредит. Банківський вклад), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Із положень частини 1 статті 1048 ЦК України вбачається, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплата процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до положень п.2.1 Договору кредиту, виконання зобовязання позичальника за цим Договором забезпечено заставою нерухомості, а саме: житлового будинку, що знаходиться за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, проїзд Пілотів, 11, та порукою [PERSON]. Отже, 19.12.2007 року в забезпечення зобовязань позичальника Банк уклав договір поруки з гр. [PERSON]. Також, 19.12.2007 року з метою забезпечення зобовязань позичальника Банк з громадянами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] уклав договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок з господарським будівлями, що знаходиться за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, проїзд Пілотів, буд. 11, який посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського округу [PERSON] Згідно п.4.1.1 Договору іпотеки, іпотекодержатель (Банк) має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором або будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим Договором, а згідно п. 4.2.1 цього Договору звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем)зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ч.1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. В той же час, згідно ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобовязання, забезпеченою заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, а відповідно до ч.1 ст. 1 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк в частині стягнення заборгованості за договором кредиту за рахунок іпотеки підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п.2 ч.3 ст. 79, ст. 88 ЦПК України, до судових витрат віднесені затрати на сплату судового збору, послуг за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Позивачем згідно платіжного доручення № [NUMBER] від 18.11.2009 року сплачено 1700 грн. в рахунок судового збору, а також згідно платіжного доручення [NUMBER] від 23.11.2009р. сплачено за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 250 грн. 5 серпня 2009 року прийнята постанова Кабінету Міністрів України № 825 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005р. № 1825», яка набрала чинності 13 серпня 2009 року, згідно якої витрати з інформаційно-технічного забезпечення судових процесі з розгляду спору майнового характеру сплачується у сумі 120 грн. Таким чином, на час подачі позову до суду та оплати позивачем витрат на інформаційно-технічне забезпечення з розгляду справи, діяла вищезазначена постанова Кабінету Міністрів України, а позивачем внесено сума коштів на оплату таких витрат у більшому розмірі, ніж це встановлено законодавством. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що слід стягнути на користь позивача з відповідачів в солідарному порядку судовий збір в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення з розгляду справи в сумі 120 грн. При цьому, розяснити позивачу, що він згідно п.1 ч. 2 ст. 83 ЦПК України має право на повернення коштів, які були внесенні ним на оплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення з розгляду справи у більшому розмірі.

Outcome: approved