Jurisdiction: civil
Date: 2009-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся із зазначеним позовом, який в судовому засіданні підтримав поряд із своїм представником, просив суд його задовольнити, зустрічний позов просив відмовити в задоволенні, оскільки крім його безпідставності, ще й був пропущений без поважної причини строк позовної давності. Вважає, що строк позовної давності ним не пропущений, оскільки фактично дізнався про перешкоди у користуванні житловим приміщенням зі сторони [PERSON] в 2007 році. В ході розгляду справи позовні вимоги та склад учасників розгляду справи був змінений на наступні. [PERSON] відмовився від позову в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням спірної квартири. Крім цього спільною заявою сторін у справі третю особу ОСББ "БИКІВСЬКЕ" просили усунути від участі у справі в зв'язку з відсутністю необхідності приймати участь ОСББ "БИКІВСЬКЕ" в даній справі. Судом зазначені заяви сторін були задоволені і слухання справи проводилось за наступним зміненим позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] та усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням квартири [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] з зазначеної квартири та не зміненим зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право на користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS] з моменту вибуття тобто з 1996 року. [PERSON], за зустрічним позовом, просили суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] і просили задовольнити їх позовні вимоги. Представник ГІрисяжнюків. в судовому засіданні, просив застосувати положення ЦК України про позовну давність і відмовити в задоволенні позову на цій підставі. Суд заслухавши пояснення сторін та проаналізувавши їх у сукупності із дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи та показаннями свідків допитаних за клопотанням обох сторін встановив наступні факти і відповідно ним правовідносини. Виконавчим комітетом на той час Дзержинської нині Романівської районної ради народних депутатів, на підставі рішення виконкому Биківського склозаводу № 57 від 6 квітня 1989 року, [PERSON], до складу сімї якого входила, на той час дружина [PERSON] (нині [PERSON]М.) та дочка [PERSON] (нині [PERSON]А.), було видано ордер на зайняття кімнати 14 загальною площею 28.7 м" будинку 19 по вулиці Леніна в смт Биківка (далі за текстом спірна квартира) (а.с.5). про що свідчить копія відповідного ордера, долучена до матеріалів справи. Даний факт не оспорювався сторонами. За актовим записом № 43 від 13.09.1991 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний відділом реєстрації актів цивільного стану Романівського районного управління юстиції в Житомирській області (а.с.6). Відповідно до копії паспортів та копій реєстраційний карток [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в спірній квартирі (а.с.26,30.31). Акт від 24.10.2008 року та довідка Биківської селищної ради № 1107 від 13.05.2008 року свідчать про те. що [PERSON] не проживає в спірній квартирі з 1996 року (а.с.28,29)г Відповідь начальника Романівського PB на запит адвоката [PERSON] свідчить про звернення [PERSON] до міліції 18.11.2008 року та 3.12.2008 року з приводу заволодіння його житлом [PERSON] та [PERSON] (а.с.48). Показання свідків, допитаних в судовому засіданні, таких як [PERSON], [PERSON]. [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], допитаних за клопотанням обох сторін у справі, з приводу наведення даних про постійне проживання [PERSON] та [PERSON] в спірній квартирі та інших обставин, судом до уваги не приймались і не враховуються судом при ухваленні рішення у справі, оскільки суд не вбачає у показаннях всіх свідків об'єктивних даних на підставі яких можливо було б зробити відповідний висновок. Зазначені особи не проживали в спірній квартирі і тому, на думку суду, не можуть категорично стверджувати про осіб, що постійно проживали або не проживали в спірній квартирі. В той же час суд приймає до уваги показання свідка [PERSON] спільної дочки [PERSON] та [PERSON], допитаної за дорученням Романівського районного суду Довгінцевським районним судом м. Кривий Ріг і оголошені в судовому засіданні на підставі положень сі. 1 83 ЦПК України, наступного змісту. [PERSON] не проживав в спірній квартирі з 1996 року, оскільки виїхав на постійне місце проживання в [INFO], де проживав разом з іншою жінкою. Після переїзду [PERSON] до іншого місця проживання він не залишив ніяких своїх речей в спірній квартирі і не проявляв жодної зацікавленості стосовно спірної квартири і навіть не сплачував комунальних послуг за утримання спірної квартири. Свідок проживала в спірній квартири в період часу з 1989 по 1999 роки і за цей час не було ситуацій при яких [PERSON] намагався увійти в спірну квартиру, а мешканці цієї квартири чинили б йому в цьому опір. Зазначені правовідносини врегульовані положеннями ч. 2 ст. 107 ЖК УPCP, у відповідності до яких, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. За таких досліджених обставин, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] безпідставний, а зустрічний позов [PERSON], обгрунтований, оскільки в судовому засіданні було достовірно встановлено, що [PERSON] вибув з жилого приміщення на інше місце проживання, в с. Мар"янівка в 1996 році, і тим самим розірвав договір найму жилого приміщення. Така відсутність [PERSON] не була тимчасовою і жиле приміщення спірної квартири не повинно було зберігатись за ним протягом шести місяців у випадках передбачених ст. 71 ЖК УРСР. за відсутності відповідних правових підстав. Разом з тим, суд приходить до переконання про необхідність відмовити у задоволенні обох позовів виходячи з наступного. Відповідно до положень пунктів 1, 4 та 6 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1.01.2004 року і застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк предявлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим кодексом. Тобто за даними положеннями ЦК України, у даній ситуації слід застосовувати положення ЦК УРСР. передбачені ст. ст. 71. 75, 76 та 80, якими зокрема встановлено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується незалежно від заяви сторін. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Враховуючи обставини справи, а саме, що [PERSON], як достовірно було встановлено в судовому засіданні, дізнався про порушене право в 1998 році, з часу заселення в спірну квартиру [PERSON] Із зазначеного часу [PERSON] не реалізував, протягом встановленого законом строку, право на позов, не звертався до суду із заявами про зазначення таких причин і. відповідно, судом не визнавались такі причини пропуску поважними. Аналогічне стосується і позовних вимог [PERSON], оскільки після припинення проживання в спірній квартирі [PERSON] в 1996 році до 2009 року з відповідним позовом не звертались, заяв про зазначення причин не подачі позову, у встановлений законом строк, не подавали і. відповідно, судом не визнавались такі причини пропуску поважними. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed