Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-09 00:00:00

В суд звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.07.2008 року громадянин [PERSON] позичив у позивача гроші в сумі 8195,31 гривень, що підтверджується розпискою, яку він написав. Повернути гроші зобов'язався на протязі одного тижня, але в будь-якому випадку до 25.07.2008 року. В зазначений строк гроші не повернув та на звернення не реагує, а тому звернувся з позовом до суду в якому просить стягнути з відповідача кошти в сумі 8195,31 гривень, а також три проценти річних в сумі 49,05 гривень та понесені збитки по оплаті послуг юриста на відновлення порушеного права в сумі 1100 гривень та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову, просив їх задовольнити надавши пояснення аналогічні з викладеними у позові. Відповідач та його представник не визнали вимоги позову вказавши, що гроші відповідач отримав у позивача не в позику, а для роботи і передав їх іншій особі, а розписку позивач заставив написати. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно розписки від 17.07.2008 року, відповідач винен позивачу суму в розмірі 8195,31 гривень, яку зобов'язався повернути на протязі тижня або до 25.07.2008 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В судовому засіданні відповідачем не надано доказів повернення коштів позивачу у строк визначений у розписці, а тому з його сторони має місце порушення зобов'язання щодо повернення позивачу коштів в сумі 8195,31 гривень до 25.07.2008 року. Надані відповідачем рахунки вказують на те, що приватний підприємець [PERSON] виставив рахунки за проведення акцій, що ніяким чином не звільняє відповідача від взятого на себе за розпискою від 17.07.2008 року зобов'язання про повернення коштів позивачу. Квитанції, за якими відповідач сплатив приватному підприємцю [PERSON] кошти також не свідчать про виплату коштів відповідачем позивачу. Відповідачем, на виконання вимог ст. 60 ЦПК України, не доведено суду належними доказами, що ним повернуті кошти позивачу та що розписка від 17.07.2008 року написана ним під тиском, а тому позовні вимоги про стягнення 8195,31 гривень підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем нараховано відповідачу за прострочення виконання грошового зобов'язання три відсотки річних від простроченої суми за період з 26.07.2008 року по 06.10.2008 року (73 дні), яка становить 49,05 гривень та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Судом встановлено, що відповідачем було порушено взяте на себе зобов'язання по поверненню позивачу у встановлений строк коштів, тобто мало місце порушення цивільного права позивача. За для відновлення порушеного права позивач вимушений був звертатись до ФОП [PERSON] щодо надання допомоги по стягненню коштів з відповідача, з яким укладено договір від 02.10.2008 року та сплачено 1100 гривень згідно товарного чеку від 02.10.2006 року, і що є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України. Зазначені витрати не можуть вважатись витратами на правову допомогу, як вважає представник відповідача, і не відносяться до судових витрат, оскільки відповідно до ст. 26 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Закон України «Про адвокатуру» є єдиним законом, за яким встановлено право адвокатів на надання правової допомоги. ФОП [PERSON] не є адвокатом, а тому витрати на його послуги не можуть розцінюватись як судові, але в будь-якому випадку підлягають стягненню з відповідача, оскільки є витратами, які позивач зробив для відновлення свого порушеного права, тобто реальними збитками. На підставі викладеного, ст.ст. 22, 525, 526, 530, 625 ЦК України та

Outcome: approved