Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про виселення з належного їй на праві приватної власності будинку по [ADDRESS] в с.Гнатків Томашпільського району Вінницької області без надання іншого жилого приміщення , посилаючись на те , що 30 травня 1982 року уклали з відповідачем шлюб в якому у них народилися три дочки :[PERSON] , [INFO] року народження ,[PERSON] -[INFO] року народження та [PERSON] -[INFO] року народження. 25 грудня 2007 року шлюб між сторонами розірвано .Відповідач створює неможливі для спільного проживання умови , в нетверезому стані вчиняє бійки , ображає її та дітей за що неодноразово притягувався до відповідальності , але це позитивних наслідків не дало. В добровільному порядку виселетись із будинку відповідач не бажає, а тому просить суд постановити рішення яким задовольнити її позовні вимоги . В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала , зіславшись на ті ж обставини , що і в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов не визнав , суду пояснив , що в спірний будинок вселився як чоловік позивачки . За час шлюбу на спільні кошти побудували кухню ,гараж, сарай та погріб , встановили металевий паркан , а тому він є співвласником даного майна. Саме позивачка в останні роки провокує його на бійки , чинить перешкоди в користуванні будинком. Погоджується на виселення із будинку на умовах ,якщо позивачка сплатить грошову компенсацію за належну частку у спільному майні подружжя або придбає йому інший житловий будинок на що позивачка не погоджується. Свідки [PERSON] ,[PERSON] ,[PERSON] суду пояснили , що за час шлюбу сторони в спірному домоволодінні побудували літню кухню , гараж, сарай , погріб , встановили металевий паркан . Заслухавши пояснення сторін , свідків , дослідивши матеріали справи , суд вважає позов не обгрунтованим , який не підлягає задоволенню з наступних підстав . Як вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 11 січня 1990 року виконкомом Гнатківської сільської ради Томашпільського району житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] в с.Гнатків належить на праві приватної власності [PERSON] , а відповідно до довідки Гнатківського сільвиконкому № 91 від 22.08.2002 року зазначене домоволодіння з 8 травня 1979 року рахується за [PERSON] на підставі рішення Гнатківського сільвиконкому № 28 від 8 травня 1979 року згідно заяви [PERSON] ( матері позивачки ). Судом встановлено , що відповідач вселився в спірний будинок як чоловік позивачки у травні 1982 року після реєстрації між сторонами шлюбу, який було розірвано 25 грудня 2007 року. Із пояснень в судовому засіданні сторін , свідків [PERSON], [PERSON] , [PERSON] , даних , що містяться в довідці Гнатківського сільвиконкому № 408 від 17.11. 2008 року , встановлено що за час шлюбу в спірному домоволодінні за спільні кошти сторін було побудовано кухню , гараж , сарай , погріб , встановлено металевий паркан , тобто відповідач є співвласником даного майна , оскільки відповідно до ст.16 Закону України «Про власність « майно , нажите подружжям за час шлюбу , належить їм на праві спільної сумісної власності . Таким чином в даній цивільній справі предметом спору може бути не виселення відповідача із спірного житла без надання іншого жилого приміщення , а про поділ спільного майна подружжя . Крім того , відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім»ї власника жилого будинку (квартири) , що йому належить , користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири) , якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування приміщенням . Частина 4 цієї статті передбачає, що до членів сім»ї власника будинку (квартири) належать особи , зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу . Припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням . Відповідно до ст.157 ЖК України , членів сім»ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках , передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу .Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення . Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України , якщо наймач , члени його сім»ї або інші особи , які проживають разом з ним , систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку , а заходи запобігання чи громадського впливу виявились безрезультатними , виселення , на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення . Не заперечуючи проти самої необхідності розв»язання житлового конфлікту , відповідач послався на те, що його можна вирішити шляхом або сплати позивачкою грошової компенсації за належну йому частку в спільному сумісному майні подружжя , або придбанням останньою для нього іншого жилого приміщення , однак на такі варіанти не погоджується позивачка . Крім того , заперечуючи проти позову , відповідач суду пояснював те , що не він є ініціатором конфліктів з позивачкою , саме вона провокує його на скандали . Ці твердження відповідача підтверджуються постановою органу дізнання від 18 вересня 2008 року якою щодо сторін відмовлено в порушенні кримінальної справи за ст. 296 КК України та притягнуто кожного до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч.1 КУпАП . Що ж стосується факту нанесення відповідачем позивачці 7 вересня 2007 року легких тілесних ушкоджень , то із скаргою про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за ст. 125 ч.1 КК України [PERSON] звернулася до суду лише 10 жовтня 2008 року. Таким чином позивачка не надала суду доказів , які б свідчили про систематичність порушення відповідачем правил співжиття , застосування щодо нього за це заходів запобігання і громадського впливу , в зв»язку з чим в позові повинно бути відмовлено . На підставі викладеного і

Outcome: dismissed