Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу в зв,язку з тим, що сумісне життя з відповідачем не склалося в силу психологічної несумісності. З часом виявилось, що у них різні погляди на сімейне життя. Між ними постійно виникали сварки, які привели до відчуженості. Фактично припинили ведення сумісного господарства. Питання про виховання і утримання неповнолітнього сина вирішили, він залишається жити із матір'ю, а батько буде приймати участь у його вихованні і утриманні в добровільному порядку. Майнового спору на час звернення до суду не має. В попередньому судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала в повному об'ємі. Просила розірвати шлюб з відповідачем, тому, що вони вже з01.12.2009 року не живуть разом, припинили сімейні стосунки і ведення сумісного господарства, роз'їхалися. Головна причина в тому, що у них різні характери. Майнового спору немає. Питання про виховання і утримання неповнолітнього сина вирішили, він залишається жити з матір'ю, а батько буде приймати участь у його вихованні і утриманні в добровільному порядку. Просила шлюб розірвати, строк для примирення не надавати, так як сім'я розпалась остаточно. Відповідач на попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Пояснив, що вони дійсно не живуть разом з 01.12.2009 року, роз'їхалися, припинили ведення сумісного господарства. Питання про виховання і утримання неповнолітнього сина вирішили, він лишається жити з матір'ю, а він буде приймати участь у його вихованні і утриманні. Майнового спору на час розгляду справи у суді немає. Оскільки відповідач позовні вимоги визнав в повному об'ємі, то сторони просили розглянути справу по суті, тому при таких обставинах справи, суд вирішив продовжити слухати справу по суті і виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні було встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 29.06.2005 року. Від сумісного шлюбу мають неповнолітнього сина АНТОНА [INFO]. Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Сторони припинили ведення шлюбних відносин, наполягають на розірванні шлюбу, причина в тому, що із-за психологічної несумісності вони припинили спілкування, не ведуть сумісного господарства з грудня 2009 року, роз'їхалися. Майнового спору на час розгляду справи немає. Питання про виховання і утримання неповнолітнього сина вирішили, він залишається жити із матір'ю, а батько буде приймати участь у його вихованні і утриманні в добровільному порядку. При таких обставинах справи, суд вважає недоцільним відкладати слухання справи і надавати сторонам строк для примирення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з іншої сторони всі понесені судові витрати. Тому в даному випадку суд вважає, за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: approved