Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-24 00:00:00

В січні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ВАТ "Тепловозоремонтний завод", в якій посилаючись на те, що перебував з відповідачем в трудових відносинах, був звільнений 31.03.2009 року в звязку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, проте не отримав розрахунку при звільненні,, просить стягнути заборгованість з заробітної плати в сумі 5631 грн. 77 коп., вихідну допомогу 2894 грн. 93 коп., відпускні за грудень 2008 року 1749 грн. 25 коп., заборгованість по зарплаті за березень 2009 року 190 грн. 23 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 28949 грн. 93 коп., компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати в сумі 627 грн. 97 коп., моральну шкоду, завдану несвоєчасним розрахунком в сумі 5000 грн., а всього 45044 грн. 08 коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнила розмір позовних вимог, просила стягнути заборгованість по зарплаті (в тому числі вихідну допомогу та відпускні за грудень 2008 року) в сумі 8526 грн. 70 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку за 10 місяців з 01.04.2009 року по 01.02.2010 року в сумі 28949 грн. 93 коп., компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати в сумі 511 грн. 60 коп., моральну шкоду, завдану несвоєчасним розрахунком, в сумі 5000 грн., а всього 42988 грн. 23 коп. Представник відповідача ВАТ "Тепловозоремонтний завод" в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечувала проти стягнення на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі в сумі 8526 грн. 70 коп., частково середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 17053 грн. 40 коп., з приводу стягнення компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати поклалась на розсуд суду. В частині позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди в задоволенні позову просила відмовити за безпідставністю. Позивач [PERSON], повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, доручивши представляти свої інтереси [PERSON] Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 01.02.2001 року [PERSON] перебував в трудових відносинах з ВАТ "Тепловозоремонтний завод". Відповідно до наказу № 546 від 31.03.2009 року [PERSON] звільнений з посади водія ВАТ "Тепловозоремонтний завод" в звязку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від* підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Між тим, згідно довідки ВАТ "Тепловозоремонтний завод" № 70-15/202 від 09.02.2010 року, станом ні 09.02.2010 року загальний розмір заборгованості з невиплаченої заробітної плати [PERSON] складає 8526 грн. 70 коп., в тому чсилі заробітна плата за лютий 2009 року 1416 грн. 88 коп. (150,00 грн.+1266,88 грн.), заробітна плата за березень 2009 року 5360 грн. 57 коп. (в тому числі вихідна допомога 2894 грн. 93 коп.), відпускні за грудень 2008 року - 1743 грн. 25 коп. Таким чином, з часу звільнення позивача на день розгляду справи судом розрахунок з ним не проведено, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 8526 грн. 70 коп. Відповідно до положень ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до довідки ВАТ "Тепловозоремонтний завод" № 70-15/202 від 09.02.2010 року середній заробіток [PERSON] становить 2894 грн. 93 коп. Між тим, вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує, що з позовом до суду він звернувся майже через 10 місяців після звільнення й непроведення з ним розрахунку, при цьому, позивач не надав суду жодних доказів того, що він не мав можливості звернутись до суду за захистом порушеного права раніше, в період з квітня по січень 2010 року звертався до підприємства з вимогою про проведення розрахунку, тобто вживав заходи для відновлення своїх трудових прав, а відтак не довів в судовому засіданні, що його дії не були спрямовані на отримання виплат, передбачених ст. 117 КЗпП України, в збільшеному розмірі. Виходячи з наведеного та з урахуванням положень п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24.12.1999" року щодо співвідношення розміру відшкодування за час затримки розрахунку порівняно із середнім заробітком, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволенні позовних вимог в цій частині та стягнення з ВАТ "ТРЗ" на користь [PERSON] коштів в розмірі 17369 грн. 58 коп. Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ від 19.10.2000 року (ст. ст. 1, 2) встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Відповідно до ст. З вищевказаного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Враховуючи викладене, виходячи з розміру індексу інфляції за період з квітня по грудень 2009 року, на користь [PERSON] підлягає стягненню компенсація частини заробітної плати в звязку з порушенням строків її виплати в сумі 511 грн. 60 коп. За змістом ст. 237-1 КЗпП України якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, власником або уповноваженим ним органом провадиться відшкодування моральної шкоди. Так, згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1195 року обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди піддягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Між тим, позивачем [PERSON] та його представником [PERSON] в судовому засіданні не доведено факт заподіяння моральної шкоди внаслідок порушення строків виплати заробітної плати відповідачем. Доводи про те, що внаслідок вказаного порушення трудових прав [PERSON] був позбавлений засобів до існування не є переконливими, зважаючи, зокрема, на те, що за захистом порушеного права він звернувся майже через рік; відносини, повязані з отриманням позики (факт існування яких також не знайшов підтвердження) самі по собі не можуть бути визнані доказом спричинення моральної шкоди, а обєктивних даних, які підтверджують виникнення певних моральних страждань внаслідок цього, приниження честі та гідності, вжиття додаткових зусиль для організації свого життя, в ході судового розгляду справи не здобуто. А тому позовні вимоги [PERSON] про відшкодування завданої йому моральної шкоди суд вважає такими, що не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. За змістом статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторон^ понесені нею і документально підтверджені витрати; якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплату судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial