Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом та просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 10.08.2002 року, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначає, що спільне життя не склалось у звязку з протилежними поглядами на права та обовязки подружжя, з травня 2009 року з відповідачкою разом не проживають, вона має іншу сімю. Сімя практично розпалась, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. Сина просить залишити на вихованні з відповідачкою, судові витрати покласти на нього. В судовому засіданні позивач свій позов підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в ньому. Додатково пояснив, що проживає з іншою жінкою, шлюб з відповідачкою існує лише формально, примирення і збереження їх сімї неможливе. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала, не заперечила щодо розлучення. Оскільки сторони не заперечили щодо розгляду справи в попередньому судовому засіданні, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 2002 року (а.с.4), від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.5). Різниця в поглядах на права та обовязки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між позивачем та відповідачкою. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сімї, про що свідчить той факт, що на протязі значного періоду часу вони спільно не проживають і не підтримують шлюбних відносин, які поновлювати наміру не мають. Позивач в судовому засіданні наполягав на розірванні шлюбу і залишенні сина на вихованні з відповідачкою, вважаючи примирення і збереження їх сімї неможливим, проти чого відповідачка не заперечувала. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сімї неможливе. За таких обставин суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін та неповнолітньої дитини, що має суттєве значення для них, тому є підстави для розірвання шлюбу. Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Дитину, сина [PERSON], суд залишає на вихованні з відповідачкою за клопотанням позивача, оскільки спору про це у сторін не виникло. Враховуючи те, що позивач сплатив судові витрати при подачі позову та не наполягає на їх відшкодуванні, просив покласти витрати, повязані з реєстрацією розірвання шлюбу в органах РАЦС на нього, суд звільняє відповідачку від сплати цих витрат і покладає сплату державного мита в сумі 17 грн. на позивача.

Outcome: approved