Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «Восток-Руда» в якій зазначає, що з 23.01.2007 р. по 20.05.2009 р. дільниці працював на підприємстві ТОВ «Восток-Руда» водієм автотранспорту. 20.05.2009 р. позивач звільнився з підприємства відповідача в зв'язку з невиконанням адміністрацією законодавства про працю на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України про що було видано наказ № 167/лс від 20.05.2009 р. але в день звільнення позивачу не була виплачена заробітна плата у розмірі 3668.21 грн. В зв'язку з порушенням строків виплати сум які належать вивільненому працівнику підприємство повинно сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки у розмірі 13 34.45 грн., за 203 календарних днів виходячи із середньоденного заробітку. Також вважає, то діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, яка виразилася у втраті нормальних життєвих зв'язків і вимагає у позивача організації додаткових зусиль для організації свого життя, моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 2000 грн. У відкритому судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги просить задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надіславши суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позов визнає частково, згодна із заборгованістю по виплаті заборгованості по заробітній платі в іншій частині позовних вимог просила відмовити. Суд вислухавши пояснення позивача та вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З 23.01.2007 р. по 20.05.2009 р. працював на підприємстві ТОВ «Восток-Руда» водієм (ас. 3). Наказом № 167/лс від 20.05.2009 року позивач був звільнений з ТОВ «Восток-Руда» на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України (ах. 5). Згідно з довідкою № 167 від 10.02.2010 року заборгованість по заробітній платі підприємства ТОБІ «Восток-Руда» перед позивачем при звільненні становить 3668.21 грн. Середньоденна заробітна плата позивача складає 68. і 5 грн., середньомісячна заробітна плата складає 954.10 грн. (ах. 4). На звернення позивача до підприємства з вимогою погасити заборгованість підприємство не івідреагувало. Таким чином суд приходить до висновку, шо зі стооонн позивача були вжиті усі можливі заходи щодо отримання належних пращвникош сум при звільненні. Сума заборгованості по заробітній платі, яка підлягала виплаті при звільненні позивачу на день розгляду справи не виплачена. Частиною 7 ст. 43 Конституції України гарантовано захист законом право громадян на своєчасне одержання винагороди за працю. В силу ст. і їб цього ж Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. КЗпіі України, а саме частиною І статті 117 передбачено один із спосооїв такого захисту - в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, а саме п. 20 передбачено, що якщо працівникові не були виплачені належні йому платежі при звільненні, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Виходячи з викладеного вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, починаючи з 20.05.09 р. по 26.02.2010 р. виходячи із середньоденного заробітку - 68.15 грн. є правомірними та таким, що грунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. В той же час суд вважає, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку повинен бути визначений із розрахунку не 203 календарних днів, як зазначив позивач, а саме -197 робочих днів за період з 20.05.2009 року по 26.02-2010 року (197 х 68.15) = 13 425.55 грн», при цьому- враховані положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів У країни .№ і іяі від 06 лютого 1995 року. А тому враховуючи положення п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»13 від 24 грудня 1999 року, щодо пропорційності відшкодування середнього заробітку розміру спірної суми, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком гшашвника та інших обставин справи вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в меншому розмірі, ніж просив позивач, а саме у розмірі З 425.55 грн. Посилання представника відповідача на світову фінансову кризу, яка вплинула на гірннчо-металургійний комплекс України, в тому числі і на підприємство відповідача в зв'язку з чим останнє опинилося у скрутному фінансову становищі, не звільняє шддриємство відповідача від ооов язку своєчасно розрахуватися з працівником в день його звільнення, який закріплений нормами вищевказаних законів та гарантований Конституцією України. Крім того, відповідно до положень ст. 23; КінП Vкраїни суд вважає, що підлягають частковому задоволенню вимоги позивача яро стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі, оскільки невиплати позивачу сум, то належали йму від підприємства в день звільнення є порушенням діючого законодавства за яке передбачена відповідальність - все не призвело до моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв'язків і вимагало додаткових зусиль по організації свого життя позивачем, визначаючи такий розмір моральної шкоди суд виходить з вимог розумності і справедливості, враховує характер фізичних та душевних страждань позивача. В силу чД, 3 ст. ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь особи, що їх понесли, пропорційна до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, таким чином з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 175 грн. 93 коп. Виходячи з викладеного,

Outcome: partial