Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася із позовом до ВАТ «ДМКД» про поновлення на роботі, який уточнила та прохала: поновити її на попередньому місці роботи у ВАТ «ДМКД» медичною сестрою старшою на здоров пункті № 2; стягнути з відповідача на її користь: 7317 гривень 50 копійок - заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01.12.2009 року по 11.05.2010 року; 3000 гривень в відшкодування моральної шкоди; 1150 гривень в відшкодування понесених нею витрата на правову допомогу; зобовязав відповідача перерахувати загальнообовязкові страхові внески до пенсійного фонду України за період вимушеного прогулу з 01.12.2009 року по 11.05.2010 року в розмірі 35,2 % від суми заробітної плати за час вимушеного прогулу, та допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення її на роботі і стягнення заробітної плати, але не більше чим за один місяць. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі зазначених своїх пояснень згідно до уточненої позовної заяви та суду пояснила, що вона має переважне право на залишені на роботі під час скорочення штату, так як вона є єдиною особою яка утримує сімю, та на її утриманні знаходиться син, який продовжує навчання, крім того, має стаж роботи, який є більшим ніж у тих, хто був залишений на роботі, також вона не має жодного заохочення з боку керівництва, а навпаки подяки та відзнаки за гарну роботу. Вважаючи своє переважне право на залишення на роботі в порівнянні з іншими працівниками, вона зверталася до керівництва підприємства, до профспілкового комітету, проте вони відмовляли їй, на залишені в посаді медичної сестри старшої на здоров пункті № 2, а ті посади які їй пропонувалися не відповідали вимогам які б забезпечили її право на постійну роботу та отримання заробітної плати на тому ж рівні. Тому, позивачка вважає, що маючи відповідну освіту, стаж роботи, досвід роботи, як відповідальний, сумлінний працівник, який з усією відданістю працював на благо підприємства, вважає своє звільнення з роботи грубим порушенням норм трудового права, оскільки у керівництва ВАТ " ДМКД" була можливість перевести її на іншу роботу, але, жодних пропозицій зі сторони керівництва не було, в зв'язку із чим дії відповідача вважає неправомірними, незаконними. На підставі зазначеного, прохає позов задовольнити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги позивачки у повному обсязі згідно до обставин викладених у позовній заяві та її уточненнях, та прохала позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], позовні вимоги [PERSON] не визнала та суду пояснила, що позивачка була звільнена з усіма вимогами діючого законодавства України, і тому порушень з боку ВАТ «ДМКД» не мало місця. Крім того, позивачка мала неодноразові зауваження з боку керівництва щодо якості своєї роботи, з нею неодноразово проводилися бесіди з цього питання, не займалася підвищенням своїх професійних навиків та освіти. Крім того, рішення про скорочення штату власник має право приймати, що передбачено ГК України. Але незважаючи на всі ці обставини, ВАТ «ДМКД» пропонував неодноразово посади вакантні, але від жодної пропозиції позивачка відмовилася, зазначаючи, що вона бажає працювати саме в посаді медичної сестри старшої на здоров пункті № 2. Тому зазначені викладення обставин в запереченнях наданих на позов підтримує і просить у позові відмовити у повному обсязі. Свідок [PERSON], суду пояснив, що він працює в посаді завідуючого здоров пунктами на ВАТ «ДМКД», та позивачка була його безпосередньо підлеглою. В звязку із неналежним виконання своїх обовязків [PERSON], з його боку неодноразово робилися їй зауваження, в тому числі і за конфліктність її характеру в стосунках із співробітниками здоров пунктів. Звіти своєї роботи, які подавалися [PERSON] постійно мали безліч помилок, що вимагало переробки цих звітів, їх виправлення, та як наслідок затримку загального звіту по здоров пунктам. Як йому відомо рішення про скорочення чисельності штату, в тому числі і посади медичної сестри старшої на здоров пункті № 2, приймалося виключно з нормативними документами, що передбачали, на 500 співробітників комбінату 1 медичний робітник, крім того, здоров пункт № 2 не мав своєї продуктивності та за розташуванням знаходився між 1-м та 11-м здоров пунктами, які обслуговували всіх і тому посада медичної сестри старшої на здоров пункті № 2, не є потрібною, а всі обовязки на цьому пункті мали виконуватися медичною сестрою підмінною, яка б за не обхідністю переміщалася б на інші пункти. Він особисто неодноразово пропонував [PERSON] наявні вакансії медичних співробітників комбінату, в тому числі ставки в поліклініці в кабінеті щеплення, а також і не медичні посади, але позивачка відмовлялась від усіх пропозицій; вакансії пропонувалися як у письмовій так і в усній формі, але [PERSON] завжди відмовлялася від підпису в документах щодо пропозицій вакантних посад та ознайомлень з наказами. Перше ознайомлення позивачки про скорочення посади яку вона займала відбулося у червні 2009 року, а друге вже після виходу її з лікарняного. Неодноразово з [PERSON] проводилися бесіди заступником директора з персоналу. Також він був присутній на засіданні профкому, на якому приймалося рішення щодо надання згоди на її звільнення, на якому також була присутня і [PERSON], яка сварилася, відмовлялася від всіх запропонованих їй посад, тому було надана згода на її звільнення. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює старшим фельдшером на ВАТ «ДМКД», вона підтвердила, що до [PERSON] з боку керівництва були зауваження по роботі, в тому числі і за постійні запізнення, помилки у звітах, які постійно поверталися їй на доопрацювання. [PERSON] пропонувалися посади сестри медичної на здоров пункті (дві ставки), посада у кабінеті щеплення. Вакансії пропонувалися неодноразово, але [PERSON] на жодну із пропозицій не погодилася і від підпису в ознайомленні завжди відмовлялася, тому постійно складалися акти про це. Всі посади вакантні які їй пропонувалися не були такими, що б позивачка втратила заробіток. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює заступником начальника управління охорони труда, начальник служби лікувально-профілактичної роботи. До [PERSON] були зауваження з приводу її професійних знань, неодноразових запізнень на роботу, та конфліктності характеру, що проявлялося в її роботі. При скороченні чисельності штату, [PERSON], неодноразово пропонувалися всі наявні вакансії як медичних посад, так і посад не медичних працівників, він особисто пропонував посаду у кабінеті щеплення, на період дородових та післяродових відпусток, без зміни кваліфікації та без втрати заробітку, але на жодну пропозицію [PERSON] згоду не надала, відмовляючись навіть від підпису в ознайомленні з запропонованими посадами. Рішення про скорочення чисельності штату на медичних пунктах стосувалося не тільки посади позивачки, але і інших робітників, так як необхідно було виконання вимог Наказу Мінздрава № 33, щодо чисельності медичних працівників на кількість працюючих на комбінаті. Він особисто також був присутній на засіданні профспілкового комітету, який вирішував питання щодо надання згоди на звільнення [PERSON], в тому числі. На цьому ж засіданні був юрист Окунев, щодо додержання всіх вимог законодавства. На засіданні позивачка [PERSON] влаштувала конфлікт, категорично відмовлялася від усіх запропонованих їх вакантних посад. Вислухав сторони, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчив матеріали справи, докази надані сторонами, суд приходить до наступного: Як встановлено в судовому засіданні позивачка [PERSON] з 11.06.1975 року працювала на ВАТ ДМКД, де була переведена 01.06.2009 року на посаду медичної сестри старшої здоровпункту № 2, що підтверджено поясненнями сторін, копією трудової книжки (а.с. 17-18). Так, відповідно до вимог п. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно до Наказу по ВАТ ДМКД № 517 від 01.06.2009 року (а.с. 10-11), керівництвом ВАТ ДМКД було прийнято рішення про скорочення чисельності штату здоровпунтів на 4 одиниці, що відображено у п. 1.1.2 Наказу, та в додатку до наказу № 2, де у п. 1 було зазначено скорочення штатної одиниці сестри медичної старшої вищої категорії здоровпункта № 2, де зазначено що з наказом позивачка ознайомлена 03.06.2009 року, та це підтверджено як поясненнями представника відповідача, свідків [PERSON], [PERSON], актом про відмову у підписі від 03.06.2009 року (а.с. 39). Згідно до Наказу по ВАТ ДМКД від 01.07.2009 року № 616 (а.с. 12) «про виконання наказу від 01.06.2009 року № 517 «Про зміни в організації виробництва і праці служби охорони навколишнього середовища і здоровпунктів» та згідно до додатку № 2 до наказу було визначено, що в тому числі скороченню підлягає посада сестра медична старша здоровпункту № 2, яку і займала позивачка [PERSON]. Відповідно до ст.492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяця. Так, як встановлено в судовому засіданні, позивачка [PERSON] з наказом № 616 від 01.07.2009 року, попередженням про звільнення починаючи з 16.11.2009 року (а.с. 42), та із списком вакантних робочих місць на комбінаті, була ознайомлена 16.09.2009 року, так як позивачка перебувала на лікарняному з 21.06.2009 року по 15.09.2009 року, але від підпису про ознайомлення з зазначеним наказом, попередженням та вакансіями, позивачка відмовилася, що стало підставою для складання акту, і підтверджено як поясненнями самої [PERSON] щодо відмов від підписів, представником відповідача та свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON], актом про відмову від підписів від 16.09.2009 року (а.с. 41, 43, 44). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачем виконані вимоги ч. 1 ст. 492 КЗпП України. Повторно позивачка була ознайомлена з вакантними посадами 23.10.2009 року, від переведення на які відмовилася, що підтверджено актами (а.с. 45-47), поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], та не заперечувалося позивачкою. 12.11.2009 року позивачка була запрошена на засідання президії профкому комбінату, як член профкома, посада якого підлягала скороченню, щодо вирішення цього питання, або надання згоди на звільнення позивачки [PERSON] згідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується витягом з протоколу № 15, № 2 засідання президії профкому ВАТ ДМКД (а.с. 53, 86-88), чим дотримано з боку відповідача вимоги ст. 43 КЗпП України. Державна реєстрація профспілкового комітету ВАТ ДМКД підтверджена свідоцтвом (а.с. 89). Членство [PERSON] у профспілці ВАТ ДМКД підтверджено як поясненнями сторін, так і профспілковим квитком (а.с. 127-128). Як встановлено в судовому засіданні згідно до пояснень позивачки [PERSON] вона була присутня на зазначеному засіданні профкому, де їй запропонували ті ж самі посади, які їй не підходили, а посаду сестри медичної здоров пункту № 2 їй не запропонували. Ці ж обставини також підтверджуються поясненнями представника відповідача, свідків [PERSON], [PERSON] щодо присутності позивачки на засіданні і не наданні згоди на переведення на вакантні посади, на якому позивачкою як зазначено було свідками було влаштовано скандал. В черговий раз позивачка була ознайомлена з вакантними посадами 18.11.2009 року, від переведення на які також відмовилася, що підтверджено актом (а.с. 48), поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], та не заперечувалося позивачкою. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Наказом по особовому складу по ВАТ ДМКД № 189к від 30.11.2009 року було звільнено за скороченням штату, згідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України [PERSON] з виплатою вихідної допомоги у відповідно до ст. 44 КЗпП України, в розмірі середньомісячного заробітку як сестру медичну старшу здоровпункту № 2 (а.с. 14, 49), від підпису в ознайомленні з яким позивачка відмовилася про що було складено акт від 30.11.2009 року (а.с. 50). Підтвердженням того, що зазначений наказ про звільнення позивачки [PERSON] був відписаний повноважною на це особою, є наказ № 189к від 30.11.2009 року (а.с. 49), наказ про делегування повноважень № 754 від 24.09.2008 року (а.с. 140). Також позивачкою не було надано трудову книжку для внесення запису про її звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджено актом (а.с. 51). Відповідно до вимог п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповіддю Голови комісії по праці, заробітної плати та захисту прав трудящих також розглядалося звернення [PERSON] щодо законності її звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 15), згідно до якого зазначено, що це скорочення відбувається у звязку із змінами на виробництві і праці здоров пунктів, що є правом власника підприємства, та з врахуванням того що [PERSON] займає саме посаду сестра медична старша здоров пункту № 2, яка скорочується, та згідно до штатного розкладу на час скорочення, лише [PERSON] займає зазначену посаду, інших співробітників ВАТ ДМКД, які б займали б зазначену посаду не має, а тому перевага на залишення на роботі не встановлюється. Проведення змін на виробництві і праці здоропунктів ВАТ ДМКД підтверджено поясненнями представника відповідача, свідків [PERSON], [PERSON] та штатними розкладами (а.с.54-58). Відповідно до п. 1 ст.40 КЗпП України передбачено розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку змін в організації виробництва та праці. Відповідно до виписки з протоколу засідання комісії здоровпунків по скороченню робітників від 03.06.2009 року (а.с. 33-36), підтверджено що роботодавцем перевірялися підстави та обґрунтовувалося скорочення штатних одиниць, що також підтверджено поясненнями представника відповідача, свідками [PERSON], [PERSON]. Також, щодо наявності зауважень з боку керівництва відповідача до роботи позивачки [PERSON], як було зазначено в поясненнях представника відповідача, [PERSON] мала низьке виробництво праці, постійні запізнення на роботу, халатне відношення до складанню звітності роботи здоров пункту № 2, що також підтверджено поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], та випискою з протоколу засідання комісії здоровпунків по скороченню робітників від 03.06.2009 року (а.с. 34). Щодо наявності переваг на прийняття на новостворені посади, за наказом № 517, сестри медичної здоров пункту № 2, було проведено порівняльний аналіз кваліфікації, знань, фаху, підвищення кваліфікації, сімейного стану, характеристики на співробітників [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], (а.с. 33-36), згідно до якого [PERSON] не отримала переваги серед зазначених осіб (а.с. 34). Зазначена ж позиція була підтримана і представником відповідача, згідно до наданих представником пояснень у судовому засіданні.. Крім того, на час проведення звільнення позивачки [PERSON], зазначена посада сестри медичної вищої категорії здоров пункту № 2 вже була зайнятою [PERSON], яка була переведена на цю посаду з посади сестри медичної вищої категорії здоров пункту № 10, що підтверджено в судовому засіданні, переліком (а.с. 160). Також в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] має переважне право перед позивачкою щодо зайняття посади, так як особа утримує 13-ти річну дитину, яка потребує посиленого медичного лікування у звязку із частими хворобами, (а.с. 133-134), пройшла спеціалізоване навчання та проводить обовязкові інструктажі та навчання з охорони праці для працівників комбінату, має позитивну характеристику, навчається без відриву на виробництві у вищому учбовому закладі, в той час, як позивачка [PERSON] не має на утриманні неповнолітніх дітей, а утримує сина який продовжує навчання на бюджетній основі, тобто без оплати за навчання (а.с. 176), має негативну характеристику на роботі, останній раз підвищувала свою кваліфікацію у 2005 році, має зауваження щодо якості виконуваних нею обовязків, що підтверджено порівняльним аналізом (а.с. 33-36), запереченнями (а.с. 24), поясненнями представника відповідача та свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON] Тому, посилання позивачки [PERSON] на те, що відповідач мав можливість працевлаштувати її на посаду сестри медичної здоров пунту № 2, суд оцінює критично, так як ці посилання не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні з вище зазначених обставин. Підтвердженням того, що запропоновані вакантні посади [PERSON] для її переводу не позбавляли позивачку рівня заробітної плати, відповідно до окладу який отримувала позивачка на посаді сестри медичної старшої вищої категорії, та не змінювали кваліфікацію її роботи підтверджено поясненнями представника відповідача, свідків [PERSON], [PERSON], розмірами посадових окладів (а.с. 132), посадовими інструкціями (а.с. 90-105. 162-175) Таким чином, суд приходить до висновку щодо дотримання відповідачем вимог діючого законодавства та процедури звільнення позивачки [PERSON] за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди виникає лише за умов, що моральні страждання працівника, або втрата ним нормальних життєвих зв'язків, або необхідність додаткових зусиль для організації свого життя стали наслідком порушення законних прав працівника. Враховуючи, що в судовому засіданні не встановлено порушення прав позивачки з боку ВАТ ДМКД, то позовні вимоги [PERSON], суд визнає такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню. На підставі вищезазначеного та

Outcome: dismissed