Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-24 00:00:00

02 [PERSON] 2009 року [PERSON] звернулась в Рівненський міський суд із позовом до [PERSON], треті особи без самостійних вимог - [PERSON] рівненська державна нотаріальна контора, [PERSON] міська рада, [PERSON] міське управління земельних ресурсів, про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №.270926 від 29 березня 2007 року. В ході розгляду справи, 14 січня 2010 року [PERSON] уточнила свої позовні вимоги, подавши уточнену позовну заяву щодо підстав своїх позовних вимог. Представник позивачки [PERSON] та третьої особи [PERSON] - [PERSON] підтримала позовні вимоги та пояснила, що на час оформлення спадкових документів після смерті [PERSON] між спадкоємцями не було спору, не було підстав сумніватись в законності дій державного нотаріуса. На момент смерті спадкодавця земельна ділянка їй не належала, тоді як вона заповіла те майно, що буде належати їй на момент смерті. Отримавши заяви про прийняття спадщини, нотаріус не перевірив правовстановлюючі документи, Державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] не отримувала, такий помилково був виданий на підставі рішення [PERSON] міської ради №256 від 29.12.1997 року №256 через півтора року після смерті на руки її /позивачки/ доньці, чим пізніше скористався її брат, громадянин [PERSON], /відповідач в справі/, викрав незаконно виданий документ і незаконно приватизував 1/2 частину земельної ділянки біля будинку №86 по вулиці Дворецькій в місті Рівне. Представник позивачки [PERSON] та третьої особи [PERSON] просив задоволити позов, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене 11.08.2006 року державним нотаріусом [PERSON] та зареєстроване в реєстрі за № 3-877, видане на ім'я [PERSON] в частині спадкування землі; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене 11.08.2006 року державним нотаріусом [PERSON] та зареєстроване в реєстрі за № 3-851, видане на ім'я [PERSON] в частині спадкування землі; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії РВ № 02147, виданий [PERSON] міською радою 06.02.2002 року та зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2144, виданий на ім'я [PERSON]; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 270926, виданий [PERSON] міською радою 29.03.2007 року та зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 010753800366, виданий на ім'я [PERSON]; стягнути з відповідача на користь позивачки всі судові витрати. Представник відповідача - адвокат [PERSON] позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Пояснила суду, що обидва спадкоємці - [PERSON] та [PERSON] отримали одночасно свідоцтва про право на спадщину за заповітом 11.08.2006р. на житловий будинок та земельну ділянку по вул. Дворецькій, 86 в м. Рівне. На підставі свідоцтв спадкоємцям виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку від 29.03.2007 року. Представник відповідача вважає, що права позивачки порушені не були, а суть спору полягає в тому, що Державний акт знаходиться у відповідача. Вважає безпідставною вимогу позивачки про визнання недійсним Державного акту від 06.02.2002 року, який виданий на підставі рішення [PERSON] міської ради за № 256 від 29.12.1997 року, ухваленого ще до смерті [PERSON] Отримавши в 2002 році Державний акт на право власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON], позивачка не оскаржила його в судовому порядку, пропустивши на даний час строк позовної давності. Поважних причин пропуску строку позовної давності не підтвердила. Свої права позивачка вважала законними, оскільки в 2006 році отримала в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, в тому числі на земельну ділянку на підставі Державного акту за 2002 рік, в 2006 році подарувала [PERSON] 1/2 частину домоволодіння по вул. Дворецькій, 86 в м. Рівне, мала намір подарувати йому і земельну ділянку, однак перешкодою цьому була відсутність Державного акту, який знаходиться у [PERSON] Представник Другої рівненської державної нотаріальної контори пояснила, що спадкоємцями були надані в нотаріальну контору необхідні правовстановлюючі документи на майно спадкодавця [PERSON], на підставі яких видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] та [PERSON]. Спадкоємцями подані також заяви про прийняття спадщини та витяги з технічної документації. Якщо спадкоємці вважали незаконними правовстановлюючі документи, вони мали змогу звернутись до суду. Документи видані нотаріальною конторою спадкоємцям по встановленій формі відповідно до вимог закону. При вирішенні спору покладається на суд. Представник [PERSON] міської ради вважає, що в позові слід відмовити. Для отримання Державного акту подані всі необхідні документи, проведена встановлена оплата. На даний час не можливо встановити чий підпис є в журналі при отриманні Державного акту в 2002 році. Представник Управління земельних ресурсів Рівненського міськвиконкому вважає, що в позові слід відмовити, оскільки позов є недоведеним. Представник не вбачає фактів, які б були підставою для скасування державних актів на право власності на земельні ділянки, виданих [PERSON] та [PERSON] Від [PERSON] не було заяв і скарг після отримання Державного акту в 2002 році на ім'я [PERSON] В 2007 році спадкоємець [PERSON], який є іноземним громадянином, мав право на отримання Державного акту, [PERSON] мав у власності нерухоме майно, отже, він мав право на земельну ділянку. Заслухавши пояснення представників сторін, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 30.10.2000 року померла [PERSON], яка залишила після своєї смерті заповіт, посвідчений 05.05.1990 року в Першій рівненській державній нотаріальні й конторі за р.№ 3-1619. Спадкодавець [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Із спадкової справи № 149 до майна спадкодавця [PERSON] вбачається, що спадкоємці [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину шляхом подачі в [PERSON] державну нотаріальну контору заяв про прийняття спадщини відповідно 28.03.2001 року та 20.03.2001 року. Спадкові документи отримали в нотаріальній конторі представники спадкоємців: [PERSON] на підставі довіреності і [PERSON], посвідченої 10.11.2005 року приватним нотаріусом [PERSON] за р.№2373 та [PERSON] на підставі довіреності [PERSON], посвідченої 02.08.2006 року нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] за р.№3-840. Так, 11.08.2006 року [PERSON] рівненська державна нотаріальна контора видала [PERSON]З свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване за р.№3-875, відповідно до якого спадкове майно складалось з права власності на житловий будинок №86 з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Рівне по вул. Дворецькій; свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване за р.№3-877, відповідно до якого спадкове майно складалось з права власності на приватизовану земельну ділянку площею 0,0443 га, розташована в м. Рівне по вул. Дворецькій, 86. 11.08.2006 року [PERSON] рівненська державна нотаріальна контора видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване за № 3-849, відповідно до якого спадкове майно складалось з права власності на житловий будинок №86 з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Рівне по вул. Дворецькій; свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстроване за № 3-851, відповідно до якого спадкове майно складалось з права власності на приватизовану земельну ділянку площею 0,0443 га, яка розташована в м. Рівне по вул. Дворецькій №86. Обидва спадкоємці мають право на 1/2 частину спадкового майна. Право приватної власності [PERSON] на 1/2 частину домоволодіння в м. Рівне по вул. Дворецькій №86 зареєстроване за ним комунальним підприємством «[PERSON] міське бюро технічної інвентаризації» 31.08.2006 року за реєстраційним №15165729, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №11700285, позивачем не оспорюється. Право приватної власності [PERSON] на 1/2 частину домоволодіння в м. Рівне по вул.Дворецькій №86 було зареєстроване за нею комунальним підприємством «[PERSON] міське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним №151657729. 26.12.2006 року [PERSON] подарувала їй належну 1/2 частину домоволодіння №86 по вул. Дворецькій в м. Рівне Костюковському [PERSON]. Договір дарування посвідчений 26.12.2006 року приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований за №3308. Право приватної власності [PERSON] на 1/2 частку домоволодіння по вул. Дворецькій №86 в м. Рівне зареєстроване за ним комунальним підприємством «[PERSON] міське бюро технічної інвентаризації» 25.01.2007 року за реєстраційним №15165729, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №13345180. Свідоцтва про право на спадщину за заповітом видані [PERSON] та [PERSON] в Другій [PERSON] державній нотаріальній конторі 11.08.2006 року на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON] від 06.02.2002 року. Прийнявши спадщину після смерті [PERSON], позивачка [PERSON] не оспорювала Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я [PERSON] 06.02.2002 року. На час оформлення нею спадкових документів було чинним рішення [PERSON] міської ради за №256 від 29.12.1997 року про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0443 га по вул. Дворецькій №86 в м. Рівне, був чинним Державний акт про право власності на земельну ділянку за вказаною адресою, виданий на ім'я [PERSON] 06.02.2002 р. [PERSON] мала можливість оспорити в судовому порядку вказані документи, якщо вважала свої права порушеними, у встановлений законом строк позовної давності, натомість реалізувала їх для узаконення своїх спадкових прав. Не заслуговують на увагу пояснення представника позивачки [PERSON] про те, що [PERSON] похилого віку і не розібралася в документах. Довіреність, надана [PERSON]на ім'я [PERSON] від 10.11.2005 року, була дійсною до 10.11.2008 року. Протягом вказаного терміну [PERSON] мала змогу з допомогою свого представника оспорити правовстановлюючі документи на земельну ділянку, видані на ім'я [PERSON], якщо вважала порушеним своє право спадкоємця. В позовних заявах [PERSON] вказано, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії РВ №02147 був помилково виданий її дочці [PERSON] 06.02.2002 року та зареєстрований в той же день в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2144. Отже, ще 06.02.2002 року позивачці було відомо про наявність виданого на ім'я [PERSON] Державного акта, що давало їй можливість оспорити його та не оформляти в 2006 році спадкові документи на земельну ділянку в разі, якщо вона вважала свої права порушеними, не отримувати 30.03.2007 року Державний акт на право власності на земельну ділянку через свого представника [PERSON], про що свідчить лист №491 від 28.01.2010 року [PERSON] регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру». Відповідно до положень ст.80 ЦК України в редакції 1963 року, ст. 267 чинного ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Вказані вище обставини свідчать про те, що позивачка не вважала за необхідне звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Позивачка не довела в чому порушенні її права як спадкоємця. Згідно позовних заяв [PERSON] просить визнати недійсним лише свідоцтво про право на спадщину за заповітом на землю, видане 11.08.2006 року [PERSON] Аналогічне свідоцтво, видане позивачці, вона вважає законним. Такі протиріччя у своїх позовних вимогах вона не обґрунтовувала. Суд не бере до уваги вимогу представника позивачки визнати не дійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, видане [PERSON], оскільки така вимога заявлена усно в стадії судових дебатів. До закінчення з'ясування обставин та перевірки їх доказами позивачка не подала позову відповідно до вимог ст.ст.118,119 ЦПК України. В позовних заявах від 28.01.2009 року та 14.01.2010 року позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що ситуація з землею є невизначеною, оскільки протизаконно виготовлений державний акт відповідач викрав і вивіз у [PERSON], вона не може подарувати онукові успадковану землю. Таке обґрунтування позовних вимог щодо скасування правовстановлюючих документів не заслуговує на увагу. Маючи намір на відчуження земельної ділянки, позивачка не зверталась з заявою про видачу їй дубліката Державного акту. Відповідно до ч.2 ст.81 ЗК України іноземні громадяни можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належить їм на праві приватної власності. Відповідно до ч,4 ст.120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди. Сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] як співвласники домоволодіння по вул. Дворецькій, 86 в м. Рівне, мають право власності на земельну ділянку за цією ж адресою в рівних частках. Підстави позову, якими обґрунтувала позивачка свою уточнену позовну заяву, а саме - ст. ст. 1218, 1220 ЦК України 2004 року не можуть бути застосовані в даній цивільній справі, оскільки спадщина відкрилась в 2000 році під час дії норм ЦК 1963 року. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №270926, виданий на ім'я [PERSON] 29.03.2007 року, узгоджується зі ст. ст.125, 126 ЗК України 2001 року, якими позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги. Вказані норми закону не дають підстав для визнання недійсними оспорюваних позивачкою Державних актів. На підставі викладеного, ст. ст. 3, 16, 256,257,267 ЦК України,

Outcome: dismissed