overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-14 00:00:00

ГУ МНС України в Харківській обл. звернулося із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про їх виселення разом із неповнолітньою [PERSON] із незаконно займаної частини нежитлової будівлі професійної пожежної частини №21 ГУ МНС України в Харківській обл.. Преставник позивача зазначив, що спірна частини нежитлової будівли потрібна для виконання своїх службових обовязків працівниками пожежної частин. Відовідачі [PERSON]А, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили, що в спірному приміщенні вони проживають вже багато років із дозволу колишнього керівника Великобурлуцького райвідділу міліції, хоча зареєстровані по різним адресам. Вони самостійно сплачують за електричну енергію. Іншого житла у них немає. Вислухавши поясненя сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, судприходить до висновку, що позов підлягає задовленню. Судом встановленінаступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про право власності власником пожежної частини є держава(а.с.8). Згідно витягу про реєстрацію права властності на нерухоме майно, зазначений будинок перебуває в загальнодержавній власності та оперативному управлінні МНС України в Харківській обл.(а.с.9). Згідно ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконнно, без відповідної підстави заволоділа ним. Із довідки ГУ МНС України в Харківській обл. встановлено, що договір оренди із відповідачами не укладався. Згідно копії технічного паспорту та пояснення сторін спірні кімнати є складовою частиною професійної пожежної частини №21 в сел. Великий Бурлук. Виходячі із викладеного суд вважає, що відповідачі та їх неповнолітня донька незаконно проживають в кімнатах пожежної частини та не повертають майно позивачеві, а тому [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON] та її неповнолітню доньку [PERSON] слід виселити із займаного приміщення, розташованого в сел. Великий Бурлук по вул. Радянська-55 «А».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-14 00:00:00

15.03.2010 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 159,07 грн. заборгованості за спожиту електричну енергію за період з 26.06.2009 року по 17.02.2010 року. Також просить стягнути 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги і просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про слухання справи, заперечень по суті позову не надала. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Поясненнями представника позивача, копією особового рахунку ( а.с. 4-6), розрахунку заборгованості ( а.с. 3) суд вважає доведеним, відповідно до ст. 60 ЦПК України, що дійсно має місце заборгованість за спожиту електроенергію в сумі 159,07 грн. за період з 26.06.2009 року по 17.02.2010 року, яка підлягає стягненню на підставі ст. ст. 638,639 ЦК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути і судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] міської ради про визнання права власності на самочинно забудовані споруди, а саме: приміщення веранди «а», розміром в 3,10х2,55 кв.м., веранди «а» розміром в 2,85х2,55 кв.м., сараю «д», розміром в 1,68х4,40 кв.м., які розташовані в м.Первомайську по вул..Генерала Турунова, 14 та узаконити збільшення житлової площі будинку до 32,6 кв.м. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала, що на підставі договору дарування від 07 листопада 2003 року посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] нотаріального округу їй на праві приватної власності належить будинок № 14 по вул.Генерала Турунова в м.Первомайськ Миколаївської області. Житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,0539 га за цією ж адресою, яка належить позивачці на підставі рішення суду і надана для обслуговування житлового будинку за цією ж адресою. Позивачкою, за час проживання в вищезазначеному будинку, на земельній ділянці були побудовані самочинно веранда «а», розміром в 3,10х2,55 кв.м., веранда «а» розміром в 2,85х2,55 кв.м. та сарай «д», розміром в 1,68х4,40 кв.м., також нею було самовільно проведено реконструкцію житлового будинку, в результаті якої житлова площа будинку збільшилась і складає 32.6 кв.м. які згідно довідки [PERSON] міського управління містобудування, архітектури, комунальної власності та земельних питань вказані будівлі частково збудовані з порушенням державних будівельних норм, однак їх можливо узаконити, оскільки це не порушує нічиїх прав ці будівлі виходять до дороги. Але вирішити питання відносно самовільних споруд можливо лише в судовому порядку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі і просила винести рішення про визнання права власності самовільні споруди на а саме: приміщення веранди «а», розміром в 3,10х2,55 кв.м., веранди «а» розміром в 2,85х2,55 кв.м., сараю «д», розміром в 1,68х4,40 кв.м., які розташовані в м.Первомайську по вул..Генерала Турунова, 14 та узаконити збільшення житлової площі будинку до 32,6 кв.м. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судовому засіданні визнав позов в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Тому на підставі викладеного, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] необхідно задовольнити, оскільки відповідач визнав позов позивача і визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та на підставі ст.376 ЦК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини доходу відповідача, щомісяця, до повноліття дитини, вказавши, що між нею та відповідачем 15.09.2000 р. у відділі РАЦС м. Первомайська Первомайського міськрайонного правління юстиції Миколаївської області був зареєстрований шлюб, а 01.03.2010 р. шлюб між ними розірвано в судовому порядку. Від даного шлюбу мають доньку, яка знаходиться на повному її утриманні, так як відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини. В попередньому судовому засіданні позивачка позов підтримала у повному обсязі. Просила позов задовольнити. Відповідач у попередньому судовому засіданні позов визнав у повному обсязі. Проти задоволення позову не заперечував. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що з 15.09.2000 р. сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. 18.03.2001 року у них народилася донька [PERSON], батьком якої в Свідоцтві про його народження записаний відповідач. 01.03.2010 р. шлюб між сторонами був розірваний у судовому порядку, що підтверджується випискою з рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області. В даний час дитина знаходиться на повному утриманні позивачки, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість. Згідно ж ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття, тобто відповідач ухиляється від виконання свого обовязку. Таким чином, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує будь-чиї права, свободи чи інтереси, є законні підстави для задоволення позову, тому суд вважає позовні вимоги [PERSON] законними, обґрунтованими і підлягаючими задоволенню в повному обсязі в силу ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України. Врахувавши стан здоров?я дитини та матеріальне становище сторін по справі, відсутність у відповідача інших утриманців, з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивачки до суду із зазначеним позовом до досягнення дитиною повноліття. На підставі п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню. Крім того, на підставі ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір. На підставі п.4 ч.3 ст. 81 ЦПК України з відповідача слід також стягнути витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-14 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті його баби [PERSON], померлої 21 березня 2005 року. В судовому засіданні представник позивача (на підставі ордеру), пояснив, що 21 березня 2005 року померла бабуся позивача [PERSON]. Після тої смерті залишилася спадщина. Згідно заповіту, все своє майно померла заповідала позивачеві. Своєчасно до нотаріуса за оформленням спадщини той не звернувся в силу того, що є юридично неосвіченим. Просить задовольнити позов і визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини у шість місяців. Відповідач в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про те, що позов визнає і просить розглянути справу без його участі. Вислухавши представника позивача, дослідивши заяву відповідача, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Статтею 1272 ч.3 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Юридичну неосвіченість позивача суд відносить до причин, що є поважними в пропуску строку для прийняття спадщини. На підставі ст. 1272 ч.3 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] просить визначити йому додатковий строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом від спадкодавця [PERSON], померлої 03 березня 2004 року. Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує, що після смерті його матері [PERSON], яка померла 03 березня 2004 року, залишилася спадщина, що складається з домоволодіння по вул. Леніна, 82 в смт. Каланчак, Каланчацького району Херсонської області. За життя своє майно спадкодавець не заповідала нікому. Являючись спадкоємцем першої черги у визначений законом 6-місячний строк не звернувся до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, в зв'язку з юридичної необізнаністю в даному питанні. Відповідач [PERSON] селищна рада з моменту відкриття спадщини і до цього часу не здійснила будь яких дій спрямованих на її відчуження та визнання спадщини відумерлою. Представник відповідача позов визнав в повному обсязі та пояснив, що не заперечує проти визначення позивачу додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе постановити рішення при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що після смерті [PERSON], яка померла 03 березня 2004 року, позивач [PERSON] став спадкоємицем першої черги майна, яке належало покійній, за законом. Однак, у встановлений законом строк не звернувся до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом і пропустив строк подачі заяви, в зв'язку з юридичною необізнаністю. Відповідач [PERSON] селищна рада з моменту відкриття спадщини не вчиняла будь- яких дій, спрямованих на відчуження спадщини та визнання її відумерлою. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України визначено, що, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч.6 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Суд дійшов висновку про поважність причин пропуску вказаного строку, тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту батьківства [PERSON] відносно її дочки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з березня 2002 року по грудень 2003 року проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON] Під час спільного проживання 28.09.2003 року у них народилася дочка. Запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень проведено за її прізвищем, а імя та по батькові батька дитини записано за її вказівкою. При житті [PERSON] визнавав себе батьком дитини, надавав матеріальну допомогу на її утримання, обіцяв подати заяву в органи РАЦС про визнання себе її батьком, однак 02.09.2009 року помер. Встановлення факту батьківства необхідно заявниці для призначення пенсії дитині у звязку із втратою годувальника. В судовому засіданні заявниця підтримала свої вимоги з підстав, зазначених у заяві. Представник заінтересованої особи - управління Пенсійного фонду України у Лугинському районі в судовому засіданні зазначив, що дійсно при встановленні факту батьківства дитині може бути призначено пенсію в разі втрати годувальника. Щодо вирішення даної заяви покладається на думку суду. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON]М пояснили, що [PERSON] дійсно перебувала у фактичних шлюбних відносинах с [PERSON] з березня 2002 року по грудень 2003\~р. Під час спільного проживання у заявниці народилася дочка. [PERSON] при житті визнав дитину своєю, надавав матеріальну допомогу на її утримання, приймав участь у вихованні дочки, купував їй одяг, іграшки. Заслухавши пояснення заявниці, представника заінтересованої особи, свідків, вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 28.09.2003 року народилася [PERSON], матірю якої є заявниця, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 4). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 00002296866 від 11.03.2010 р. запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень проведено за прізвищем матері, а імя та по батькові батька дитини записано за її вказівкою. У графі «батько» зазначений [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до довідки Лугинської селищної ради заявниця проживала в смт. Лугини, разом з [PERSON] та вела з ним спільне господарство з 17.03.2000 року по грудень 2003 року (а.с. 8). Згідно актового запису про смерть № 73 від 03.09.2009 р., [PERSON] помер 02.09.2009 року. В даному випадку діють цивільні правовідносини, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження з урахуванням положень СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матірю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Надані заявницею докази дають суду підстави для задоволення заявлених нею вимог про те, що [PERSON] є батьком її дочки [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-14 00:00:00

Прокурор в позовній заяві зазначає, що військовою прокуратурою Рівненського гарнізону проведено перевірку щодо додержання посадовими особами в\\чА1671 вимог Закону України\~\~\~\~ " Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". В ході перевірки встановлено, що наказом №279 командира військової частини [NUMBER] від 15 грудня 2008 року, військовослужбовцю за контрактом солдату [PERSON] , надано матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань. Проте, всупереч вимогам ст. 9 Закону України " Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", станом на день звернення до суду [PERSON] , кошти не виплачені. Позивач в судове засідання не прибув, подав заяву з клопотанням розглянути справу без його участі, позов підтримує повністю з підстав, викладених у позовній заяві та просить суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] , заборгованість по виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі 1477 грн.50 коп. Представник відповідача в судове засідання не прибув однак подав заяву, з якої вбачається, що позов не визнає, а також відповідач просить справу розглянути без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, а також інші докази по справі, і оцінивши їх в судовому засіданні, вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, відповідно до статті 43 Конституції України кожна особа має право на заробітну плату, своєчасне одержання якої захищається законом. Відповідно до ст..9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби. Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 p. N 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» встановлено право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань. Наказом командира в/частини [NUMBER] № 279 від 15 грудня 2008 року військовослужбовцю військової служби за контрактом, солдату [PERSON] , надано матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань. Проте всупереч вимогам ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року та Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 p. N 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, яка призначена солдату [PERSON] наказом командира в/частини [NUMBER] № 279 від 15 грудня 2008 року не виплачено. Заборгованість Військової частини [NUMBER] перед [PERSON] , станом на 17 березня 2010 року становить 1477 грн. 50 коп. На підставі вище наведеного і ,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-14 00:00:00

В суд звернулося ЗАТ « Ей-І-ЕС Рівнеенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за використану електроенергію в сумі 590,97 грн. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що енергопостачальною організацією ЗАТ «ЕЙ-І-ЕС Рівнеенерго» [PERSON], як споживачу електричної енергії, було присвоєно особовий рахунок № 256299072 та постачалася енергія. Придбана споживачем електрична енергія підлягає обов»язковій оплаті. Позивач відпускав електричну енергію та предявляв відповідні рахунки для оплати спожитої електроенергії. [PERSON]М станом на 01.02.2010 року має заборгованість перед ЗАТ « Ей-І-ЕС Рівнеенерго» за використану електроенергію 590 грн. 97 коп., що підтверджується особовою карткою споживача про стан розрахунків, рахунком на оплату електроенергії та актом завданням на зняття показників. В судове засідання, представник позивача з»явився, позовні вимоги пітримав, дав пояснення згідно позовної заяви, просить стягнути з [PERSON]М 590,97 грн. заборгованості за використану електроенергію. Відповідачка в судове засідання не з»явилася, хоча була повідомлена про час, місце та дату слухання справи у встановленому законом порядку. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши інші докази у справі приходить до висновку про задоволення позову . Відповідно до п. 42 ч.5, п.48 ч.1 Правил користування електричною енергією для населення, затвердженого постановою КМУ від 26.07.1999 року № 1357, споживач електричної енергії зобовязаний оплачувати спожиту електричну енергію, а також несе відповідальність за прострочення терміну внесення платежів за електроенергію. Згідно ст. 26 ч.2 Закону України « Про електроенергетику» споживач енергії зобовязаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та Договору про постачання енергії. Як вбачається із ст. 509, 526 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію( передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог, інших актів цивільного законодавства. А за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За наведених обставин суд прийшов до висновку про підставність та обгрунтованість позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-14 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі із 29 листопада 1990 року. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей, а саме син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Посилаючись на обставини, які склалися у сім'ї, позивач просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити. Від відповідачки в судове засідання поступила письмова заява, в якій він вказує, що позовні вимоги визнає, на розірвання шлюбу погоджується. Суд, вислухавши пояснення позивача, враховуючи заяву відповідачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між сторонами склалися умови при яких збереження сім'ї неможливе, сторони не підтримують жодних сімейних стосунків, три роки спільно не проживають, а тому суд вважає, що сім'я розпалась повністю і заявлені вимоги слід задоволити. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що має істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, який зареєстрований 08 травня 1998 року в Козятинському відділі реєстрації актів громадянського стану Вінницької області, за актовим записом № 60, посилаючись на те, що подальше спільне проживання з відповідачем стало неможливим, так як в них різні погляди на життя, між ними виникають непорозуміння, які призводять до скандалів, чоловік зловживає спиртиними напоями. Перебуваючи з відповідачем в шлюбі, позивачка 21.08.1998 року народила дочку [PERSON], яка проживає з нею та знаходяться на її утриманні та вихованні. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить шлюб розірвати, строк на примирення не надавати. Відповідач позовні вимоги визнав, просить розірвати шлюб, строк на примирення не надавати, прийняти визнання позову. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, вважає, що визнання відповідачем позову необхідно прийняти, оскільки це не суперечить закону і не порушує будь-чиїх прав та інтересів. Суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, шлюб розірвати, оскільки сторони не бажають бути в шлюбі і не проживають вже тривалий час подружнім життям, а тому сімя існує формально.

Outcome: approved