Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на обєкт нерухомого майна, а саме приміщення майстерні та закусочної. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що згідно будівельного паспорта та дозволу на виконання будівельних робіт від 09.07.2001 року чоловікові позивачки [PERSON] надано дозвіл на будівництво житлового будинку з вбудованою закусочною та майстернею в смт. Лисянка по вул. Київській 88. На даний час дані обєкти побудовані згідно затверджених проектів та їх використання можливе за цільовим призначенням. Проте, згідно акту вводу в експлуатацію від 30 липня 2003 року комісією введено в експлуатацію лише житловий будинок, а вбудована закусочна та майстерня в акті не зазначені. Хоча в рішенні селищної ради від 27.08.2003 року зазначено, що затверджується акт вводу в експлуатацію з вбудованою закусочною. Згідно договорів дарування земельної ділянки від 27.11.2009 року,та договору дарування будинку від 13.05.2005 року чоловік позивачки подарував останній житловий будинок та земельні ділянки на яких розміщені закусочна і майстерня. В звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на частину майна, а саме закусочна і майстерня, дані обєкти не були предметом договору дарування, хоча фактично вони перейшли позивачці у власність разом з земельною ділянкою на яких вони розміщені, що підтверджується копією державних актів з відповідною відміткою нотаріальної контори про перехід права власності на ці ділянки позивачці. Рішенням селищної ради закусочній та майстерні присвоєно окремі поштові номера, а саме закусочній Київська 88 Б, майстерні Київська 88 В. За таких обставин, позивачка фактично є повноцінним власником вказаних вище обєктів нерухомого майна, але не може реалізувати своє право власності, зокрема використовувати дані приміщення за призначенням, через невідповідність дозвільних документів на будівництво акту вводу в експлуатацію. В звязку з цим для захисту свого цивільного права звернулася до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка підтримала свій позов повністю з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач позов визнав вказуючи на те, що дані приміщення побудовані відповідно до отриманих дозволів з дотриманням існуючих будівельних норм і правил, але помилково не включені до акту вводу в експлуатацію. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріли справи суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення виходячи з наступного. Згідно договору дарування від 27 листопада 2009 року посвідченого державним нотаріусом Лисянської державної нотаріальної контори за №4698 до позивачки переходить право власності на земельну ділянку площею 0,2013 га. для ведення особистого селянського господарства. Згідно договору від 27 листопада 2009 року №4701 посвідченого цим же нотаріусом до позивачки переходить право власності на земельну ділянку площею 0,15 га. для обслуговування житлового будинку. Відповідно до договору дарування будинку від 30.04.2005 року № 1101 позивачка є власником житлового будинку розташованого на вказаній вище земельній ділянці в смт. Лисянка вул. Київська, 88. Вказані земельні ділянки та будинок подарував позивачці [PERSON]. Відповідно до довідки Лисянської селищної ради №56 від 28.01.08. за [PERSON] рахується земельна ділянка у приватній власності площею 0,3524 га. Згідно будівельного паспорта на [PERSON], останньому видано дозвіл на будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, майстернею, гаражем. Рішенням селищної ради №186 від 27.08.2003 року затверджено акт вводу в експлуатацію житлового будинку з вбудованою закусочною, яка позначена на плані забудови у будівельному паспорті. Разом з тим, обєкти майстерні та закусочної в акті вводу в експлуатацію не включені, а зазначено лише житловий будинок. Рішенням селищної ради №97 від 25.03.2010 року, приміщенням закусочної та майстерні присвоєно окремі поштові номера. Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Статтею 373 ЦК України також визначено, що власник земельної ділянки має право використовувати на власний розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Згідно ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Отже, позивачка є власником земельних ділянок, на яких розміщені обєкти нерухомого майна, які вона фактично набула за договором дарування. За викладених обставин та відсутності правопідтверджуючих документів на приміщення закусочної та майстерні, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на зазначені обєкти нерухомого майна. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved