overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Уманської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво. Зазначає, що він є власником нежитлової будівлі по вул. Ворошилова, 18а, м. Умань, Черкаської області. Вказана будівля розташована на належній йому земельній ділянці площею 0,0229 га, наданій йому рішенням Уманської міської ради від 30.01.2009 р. № 3.17-41/5. Позивач зазначає, що так як стан будівлі був не цілком задовільний та не дозволяв використовувати його за цільовим призначенням, ним з метою покращення будівлі та для зручності відвідувачів було проведено ремонт з переплануванням та добудовано ганок з пандусом, що вийшов за основні стіни будівлі, а також санвузол та службове приміщення. Внаслідок такого перепланування куплена ним будівля стала більших розмірів і почала вважатись як самочинне будівництво. Просить визнати за ним право власності на самочинне будівництво - нежитлову будівлю (магазин промтоварів) розміром 7,85x14,84 м по вул. Ворошилова, 18а, м. Умань, Черкаської області. В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі. Представник Уманської міської ради не заперечує проти задоволення позову. Представник Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області в суд не зявився, однак подав заяву в якій просить справу слухати у його відсутність, покладається на розсуд суду. Судом встановлено, що позивачеві на праві приватної власності належить нежитлова будівля по вул. Ворошилова, 18а, м. Умань, Черкаської області. Вказана будівля розташована на належній йому земельній ділянці площею 0,0229 га, наданій йому рішенням Уманської міської ради від 30.01.2009 р. № 3.17-41/5. З метою покращення будівлі та для зручності відвідувачів позивачем самочинно було проведено ремонт з переплануванням та добудовано ганок з пандусом, що вийшов за основні стіни будівлі, а також санвузол та службове приміщення. Згідно висновку ПП „Ханест від 24.03.10 р. № 13-2010 технічний стан нежитлової будівлі - магазину продтоварів по вул. Ворошилова, 18а, м. Умань, Черкаської обл. оцінюється як добрий, відповідає діючим Державним будівельним нормам і правилам. Згідно висновків Уманського районного ГУ МНС в Черкаській області від 22.03.2010 р. та Уманської міської санепідемстанції від 29.03.2010 р. № 03/1-92 нежитлова будівля - магазин продтоварів по вул. Ворошилова, 18а, м. Умань, Черкаської обл. відповідає Державним будівельним нормам. Вислухавши сторони процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-05 00:00:00

КП «Харківські теплові мережі» звернулося в Дзержинський районний суд м. Харкова з позовом, у якому просить стягнути з відповідача 8049,46 грн., заборгованість по теплопостачанню , мотивуючи де тим, що відповідач своїх обов'язків тривалий період часу не виконують, добровільно заборгованість не погашає. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі, стягнувши з відповідачів зазначену суму заборгованості. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлені вчасно й належним чином, про причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі є піднаймачами житлового приміщення за адресою Пр. Л.Свободи 35 Б, кв. 18, а згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний вчасно вносити квартирну плату й комунальні платежі. Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованість відповідачів за період з 01.09.06 по 31.01.10 оку становить 8049,46 грн. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України на відповідачів також варто покласти витрати по оплаті державного збору, які становлять 1 % від ціни позову, але не менш 51 грн. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-05 00:00:00

КП «Харківські теплові мережі» звернулося в Дзержинський районний суд м. Харкова з позовом, у якому просить стягнути з відповідачів 5907,58 грн., заборгованість по теплопостачанню , мотивуючи це тим, що відповідачі своїх обов'язків тривалий період часу не виконують, добровільно заборгованість не погашають. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі, стягнувши з відповідачів зазначену суму заборгованості. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день і час слухання справи був повідомлені вчасно й належним чином, про причину неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді , що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі є піднаймачами житлового приміщення за адресою [ADDRESS], а згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний вчасно вносити квартирну плату й комунальні платежі. Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованість відповідачів за період з 01.11.06 по 31.01.10 року становить 5907,58 грн. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України на відповідачів також варто покласти витрати по оплаті державного збору, які становлять 1% від ціни позову, але не менш 51 грн. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-05 00:00:00

Прокурор Кіцманського району в інтересах держави в особі [PERSON] РЕМ звернувся в суд із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, мотивуючи свої вимоги тим, що проведеною перевіркою прокуратурою району щодо здійснення розрахунків за спожиту електричну енергію, встановлено, що відповідачі є споживачами електроенергії - особовий рахунок № 12/150. Згідно Правил користування електроенергією споживачі зобовязаний своєчасно вносити плату за послуги з електропостачання, а також несуть відповідальність за прострочення терміну внесення платежів. Однак, за відповідачами існує заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 484 гривні 06 коп. Прокурор та представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявились, хоча належним чином були повідомлені про час і місце слухання справи. У звязку з повторною неявкою відповідачів в судове засідання суд вважає, що у відповідності до вимог ст. 169 ЦПК України, справа підлягає розгляду в їх відсутності. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 УПК України. По справі є в наявності достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Суд оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-05 00:00:00

22.02.2010 року позивач звернувся до суду з позовом де зазначив, що основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією. Згідно Рішення виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.10.09 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м.Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Відповідачі проживають в [INFO], куди позивачем у період часу з січня 2009 року по січень 2010 року надавались послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Однак відповідачами надані послуги не були сплачені, у звязку з чим станом на 01.02.2010 року за ними утворилась заборгованість в розмірі 2348,86 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачів солідарно, в судовому порядку, а також понесені витрати по оплаті інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 30 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі, оскільки на час розгляду справи заборгованість відповідачами не сплачена. Відповідачі в судове засідання не зявились за невідомих суду причин, про день та час слухання справи були повідомлені судом своєчасно, заперечень щодо позову не надали. Суд, за згодою представника позивача, вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 169 ч.4 ЦПК України за відсутністю відповідачів. Вислухавши пояснення представника позивача, а також вивчив матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. У відповідності зі ст.ст.66-68 ЖК України наймач зобов'язаний у встановленому розмірі і вчасно робити оплату за займане житло та комунальні послуг, до яких входить послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. У відповідності зі ст. 64 ЖК України наймач і всі повнолітні члени родини несуть солідарну відповідальність по своїх обов'язках, зв'язаним з найманням житла. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі проживають у [INFO] та користуються послугами Концерну «МТМ», однак не сплачують послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у звязку з чим за ними перед позивачем утворилась заборгованість, яка, за період часу з січня 2009 року по січень 2010 року, склала 2348,86грн., що підтверджується письмовими доказами по справі, а тому підлягає стягненню в судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягає також стягненню судові витрати, у наступному порядку: державне мито в дохід держави в розмірі 51грн.; на користь позивача витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-05 00:00:00

У липні 2009 року Нижньостанівецький психоневрологічний будинок - інтернат звернувся до суду з заявою про визнання [PERSON] недієздатним. Вказують на те, що останній знаходиться на утриманні будинку інтернату, хворіє помірним психоорганічним розладом змішаного типу з рідкими судомними нападами, а тому не здатний розуміти значення своїх дій та керувати ними і потребує встановлення над ним опіки та призначення опікуна. На даний час [PERSON] перебуває у психоневрологічному будинку-інтернат, який здійснює над ними опіку, тому просив суд заяву задовольнити. Суд, заслухавши пояснення заявника, представника органу та піклування дослідивши та оцінивши матеріали справи, прийшов до наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебуває у психоневрологічному будинку-інтернаті, хворіє маячним розладом. Відповідно до акту № 182 проведеної амбулаторної судово-психіатричної експертизи встановлено діагноз про те, що [PERSON] на даний час виявляє ознаки виражених розладів особистості та поведінки внаслідок ураження центральної нервової системи ( травматичного та інтоксикаційного), про що свідчать дані анамнезу, медичної документації, а також виявлені при теперішньому психіатричному обстеженні значні зміни особистості по органічному типу, виражені порушення в емоційно-вольовій сфері та значні порушення критичних можливостей. За своїм психічним станом на даний час [PERSON] не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона в наслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] не дієздатним та встановлення йому опікуна. На підставі ст. 39, 40, 41 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-05 00:00:00

У липні 2009 року Нижньостанівецький психоневрологічний будинок - інтернат звернувся до суду з заявою про визнання [PERSON] недієздатним. Вказують на те, що останній знаходиться на утриманні будинку інтернату, хворіє органічним маячним розладом, а тому не здатний розуміти значення своїх дій та керувати ними і потребує встановлення над ним опіки та призначення опікуна. На даний час [PERSON] перебуває у психоневрологічному будинку-інтернат, який здійснює над ними опіку, тому просив суд заяву задовольнити. Суд, заслухавши пояснення заявника, представника органу та піклування дослідивши та оцінивши матеріали справи, прийшов до наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебуває у психоневрологічному будинку-інтернаті, хворіє маячним розладом. Відповідно до акту № 181 проведеної амбулаторної судово-психіатричної експертизи встановлено діагноз про те, що [PERSON] на даний час виявляє ознаки судинної деменції, про що свідчать дані анамнезу, медичної документації, а також виявлені при теперішньому психіатричному обстеженні ознаки вираженого інтелектуально-мнестичного зниження з грубим порушенням осмислення оточуючого та відсутність критики. За своїм психічним станом на даний час [PERSON] не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона в наслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] не дієздатним та встановлення йому опікуна. На підставі ст. 39, 40, 41 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-05 00:00:00

У липні 2009 року Нижньостанівецький психоневрологічний будинок - інтернат звернувся до суду з заявою про визнання [PERSON] недієздатним. Вказують на те, що останній знаходиться на утриманні будинку інтернату, хворіє шизофренією параноїдальної форми, безперервний перебіг з вираженим емоційно-вольовим дефектом, а тому не здатний розуміти значення своїх дій та керувати ними і потребує встановлення над ним опіки та призначення опікуна. На даний час [PERSON] перебуває у психоневрологічному будинку-інтернат, який здійснює над ними опіку, тому просив суд заяву задовольнити. Суд, заслухавши пояснення заявника, представника органу та піклування дослідивши та оцінивши матеріали справи, прийшов до наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебуває у психоневрологічному будинку-інтернаті, хворіє маячним розладом. Відповідно до акту № 184 проведеної амбулаторної судово-психіатричної експертизи встановлено діагноз про те, що [PERSON] на даний час виявляє ознаки психічного захворювання у формі шизофренії, параноїдної з емоційно-вольовим дефектом, про що свідчать дані анамнезу, медичної документації, а також виявлені при теперішньому психіатричному обстеженні зміни психіки характерної для шизофренічного процесу з відсутністю критики. За своїм психічним станом на даний час [PERSON] не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона в наслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] не дієздатним та встановлення йому опікуна. На підставі ст. 39, 40, 41 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-05 00:00:00

У липні 2009 року Нижньостанівецький психоневрологічний будинок - інтернат звернувся до суду з заявою про визнання [PERSON] недієздатним. Вказують на те, що останній знаходиться на утриманні будинку інтернату, хворіє органічним маячним розладом, а тому не здатний розуміти значення своїх дій та керувати ними і потребує встановлення над ним опіки та призначення опікуна. На даний час [PERSON] перебуває у психоневрологічному будинку-інтернат, який здійснює над ними опіку, тому просив суд заяву задовольнити. Суд, заслухавши пояснення заявника, представника органу та піклування дослідивши та оцінивши матеріали справи, прийшов до наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебуває у психоневрологічному будинку-інтернаті, хворіє маячним розладом. Відповідно до акту № 183 проведеної амбулаторної судово-психіатричної експертизи встановлено діагноз про те, що [PERSON] на даний час виявляє ознаки психічного захворювання у формі органічного маячного розладу, про що свідчать дані анамнезу, медичної документації, а також виявлені при теперішньому психіатричному обстеженні зміни психіки у вигляді стійких маячних ідей різного розу, відсутністю критики. За своїм психічним станом на даний час [PERSON] не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона в наслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] не дієздатним та встановлення йому опікуна. На підставі ст. 39, 40, 41 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] 09 квітня 2010 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] Пенсійного фонду України у Липоводолинському районі Сумської області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги „Дітям війни Свої позовні вимоги обгрунтовує наступним. Вона, [PERSON], [INFO]. Відповідно до Закону України від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни» являюся дитиною війни. Згідно ст. 6 зазначеного Закону, починаючи з 1 січня 2006 року, вона повинна отримувати соціальну грошову допомогу в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, але за 2009 рік така допомога їй не виплачувалася. Виплачена вона лише в розмірі 10 % мінімальної пенсії за віком, замість 30. Отже недоплата становить 20%. Верховна Рада України Законом № 3235 від 20 грудня 2005 року "Про державний бюджет України на 2006 рік" /стаття 77 та 110/ та Законом України в№ 489 від 19 грудня 2006 року "Про державний бюджет України на 2007 рік" /стаття 71 п. 12 призупинила дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", якою передбачено такі соціальні виплати. Однак Конституційний Суд України своїми рішеннями від 9 липня 2007 року №6 рп/2007 та 10-рп /2008 від 22 травня 2008 року,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом і просить стягнути в її користь з відповідача [PERSON] аліменти на сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) батька, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з часу предявлення позову щомісячно. В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала і суду пояснила, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі. В цьому шлюбі в них ЗО квітня 2007 року народився син [PERSON]. Сімейне життя не склалося і 95 лютого 2010 року шлюб було розірвано. Після розлучення з відповідачем син [PERSON] залишився проживати разом з нею. Відповідач проживає окремо, коштів на утримання сина не надає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоч вчасно і належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Заслухавши доводи позивачки та перевіривши матеріали справи суд вважає, що позов слід задовольнити . Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому в них ЗО квітня 2007 року народився син [PERSON]. З копії свідоцтва про народження останнього вбачається, що батьком його є [PERSON]. З копії свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що 05 лютого 2010 року шлюб між сторонами розірвано. Після розлучення син [PERSON] залишився проживати разом з позивачкою, що стверджується довідкою Дубовецької сільської ради Галицького району за № 304 від 19.04.2010 року. Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримування сина не надає. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, яке відповідно до ст. 6 цього кодексу настає після досягнення вісімнадцяти років. З врахуванням вищенаведеного, на підставі ст.ст. 180, 182, 183 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати його право на державну соціальну допомогу, встановлену ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", стягнути з відповідача недоотриману з вини відповідача соціальну допомогу за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, та з 22 травня 2008 року по 28 лютого 2010 року в сумі 4030,30 гривень. Позивач у судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача, будучи повідомлений належним чином про дату та час розгляду справи до суду не з'явився, надавши заперечення проти позову та просив справу розглянути за його відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задовольню з наступних підстав. Згідно ст. 1 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" від 18 листопада 2004 року, який встановлює правовий статус дітей війни та визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки, дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення ( 2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 1 8 років. Відповідно з наданими документами позивачу станом на 2 вересня 1945 року було менше 18 років. Згідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», який набрав чинності з 01.01.06р.. дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Згідно ст.8 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками війни визнаються військовослужбовці, які в період війни проходили військову службу у Збройних Силах колишнього СРСР. трудівники тилу, а також інші особи, передбачені цим Законом. Згідно ст. 14 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, іншим учасникам війни - на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність Таким чином, позивач отримує надбавку як учасник війни, тому не має права на одержання надбавки як «Дитина війни», і не був її одержувачем протягом строку, вказаного в позовній заяві.

Outcome: dismissed