Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу № 97 217 М від 20 листопада 1997 року 127/1000 частин квартири [ADDRESS] дійсним. Позивачка обґрунтувала свої позовні вимоги тим, що договір № 97 217 М від 20 листопада 1997 року оформлявся на Одеській універсальній біржі «Вітязь», всі істотні умови угоди дотримані, договір купівлі продажу зареєстрований в ОМБТІ та РОН 5 травня 1998 року. Позивачка має намір розпорядитися належним їй майном, але зробити цього не може, оскільки укладений договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, проте надали заяву в якій позовні вимоги визнали в повному обсязі та просили слухати справу у їх відсутності. Суд, у звязку з неявкою відповідачів в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди представника позивача, ухвалює заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, розглянувши й дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], з однієї сторони, і відповідачі [PERSON], [PERSON], з іншої, уклали 20.11.1997 року договір купівлі-продажу нерухомого майна 127/1000 частин квартири [ADDRESS], що складається з однієї кімнати, житловою площею 9,3 кв.м., а також 127/1000 коридора 1, 127/1000 туалета 13, 127/1000 кухні 11, 127/1000 душевой 12, встр. шкафа 5. Підтвердженням наміру сторін, досягнення домовленості щодо всіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на зазначену частину квартири є договір купівлі-продажу нерухомого майна № 97 217 М від 20 листопада 1997 року, укладений на Одеській універсальній біржі «Вітязь», без наступного нотаріального посвідчення угоди, з реєстрацією його в „Журнале регистрации биржевих сделок с недвижимостью, реєстраційний №97 217 М від 20 листопада 1997 року. Після укладання зазначеного договору сторони повністю виконали його умови. Відповідачі виселилися зі спірної квартири, а також були зняті з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Факт передачі покупної ціни від покупця, позивача по справі, до продавця відповідача, підтверджується пунктом 6 договору № 97 217 М від 20 листопада 1997 року, зареєстрованого на Одеській універсальній біржі «Вітязь», згідно якого продавцем отримана сума за відчужувану частину квартири до підписання договору. Підтвердженням виконання договору його сторонами є видача покупцю екземпляра договору, другий екземпляр залишений на зберігання в біржі. Підтвердженням факту виникнення права власності у [PERSON] на 127/1000 частки квартири є реєстрація договору купівлі-продажу № 97 217 М від 20 листопада 1997 року в ОМБТІ та РОН під № 441 стр.154 кн. 279 пр. від 05.05.1998 року. До укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна № 97 217 М від 20 листопада 1997 року ця частка квартири належала на праві власності відповідачам на підставі свідоцтва про право власності на майно, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 24.10.1996 року за № 172655, тому згідно ст. 225 ЦК УРСР, який був чинний на момент укладання правочину, відповідачі вправі були здійснювати її відчуження. На сьогоднішній момент нотаріально посвідчити договір, вчинений на товарній біржі, сторони не можуть, оскільки згідно зі ст. 15 Закону України „Про товарну біржу угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 317 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов [PERSON] в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved