Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-09 00:00:00

У листопаді 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та інших про визначення розміру часток у праві спільної власності на квартиру № 13, по вул. Червоноармійській 4 в смт. Новогуйвинську, усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення тощо, посилаючись на те, що вона має право на виділ частки майна у спільній сумісній власності колишнього подружжя та її частка може бути збільшена з врахуванням неповнолітньої дочки. Просила виділити її частку в натурі, визнавши за нею право власності на жилу кімнату розміром 17,7 кв.м., а за відповідачем - на кімнату площею 10,8 кв.м. Допоміжні приміщення залишити у спільній власності. [PERSON] позивачку з дочкою, висиливши матір відповідача. Іншого житла позивачка не має. З причин скасування рішення цього суду, за позовом [PERSON] до [PERSON] у частині визнання за нею права на половину спірної квартири, позивачка дещо змінила свої вимоги та просила визнати спірну квартиру спільною сумісною власністю сторін, як колишнього подружжя, враховуючи інтереси їхньої дочки, яка часто хворіє, відступити від рівності часток, визнавши за нею право власності на 62/100 частин квартири, за відповідачем - право власності на 38/100 частин. Встановити порядок користування житлом, виділивши неї відповідно у користування жилу кімнату площею 17,7 кв.м., а відповідачу - жилу кімнату 10,8 кв. м. з лоджією, до якої є вихід лише з цієї кімнати, інші допоміжні приміщення залишити у спільному користуванні власників, усунути перешкоди у користування житлом, вселити позивачку з дочкою, зобов»язати ВЖРЕП відокремити її особовий рахунок для оплати комунальних послуг та квартирної плати. Поділити також рухоме майно. У ході розгляду справи позивачка підтримала свої позовні вимоги. Стверджувала, що спочатку вони з [PERSON] проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу та разом придбали однокімнатну квартиру у м. Житомирі. Після одруження та народження дочки проживали разом, мали спільний бюджет та вирішили придбати більшу за розміром квартиру. Грошей не вистачало. Для цієї мети відповідач брав кредит в банк; позивачка була поручителем кредиту, до того ж в забезпечення кредиту була заставлені їх однокімнатна квартира, яку згодом продали та відразу сплатили кредит. Вважає, спірна квартира є їх сумісною власністю. Втім відповідач у державному реєстрі прав власників нерухомого майна вказав власником лише себе У січні 2007 року шлюб відповідачем було розірвано, стосунки між колишнім подружжям погіршились. [PERSON]! І. створює неможливі умови для сумісного проживання, перешкоджає позивачці з дочкою користуватися житлом, без згоди позивачки вселив матір, поміняв замки. Просила також поділити рухоме майно. Відповідач позов визнав частково. Вважає, що спірна квартира є його особистою власністю, оскільки придбана за гроші, що подарувала йому матір, у той період часу, коли сторони хоча і перебували у шлюбних стосунках, проте фактично шлюбні відносини були припинені. Сторони проживали окремо. Не заперечував, що брав кредит у банку, але не для придбання спірної квартири, а для розширення бізнесу. Вважає, що позивачка проживати в квартирі не бажає, а бажає її продати. На думку відповідача виділити позивачці її частку в натурі неможливо, оскільки квартира находиться на 2-ому поверху, без Причиною сварок на думку [PERSON] є втручання братів відповідачки, які зламали вхідні двері, поставили інший замок. Поділ рухомого майна не оспорював. Казав, що музичний центр та іншу апаратуру відповідач придбав вже після розірвання шлюбу за власні кошти. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, пояснила, що вона у спірній квартирі не проживає, а вимушена була приїхати, коли сина арештували. Підтвердила факт передачі у дар синові гроші на придбання спірної квартири, хоча ці гроші вона накопичувала для своїй сім»ї. Вважає, що позивачка навмисно створює конфліктні ситуації в сім»ї, викликає дільничного, для того щоб позбавити сина житла. Брати позивачки зламали двері, замінили замки. Позивачка майже все майно вивезла. Онучку не пускає в школу. Представник ВЖРЕП пояснив, що на даний час власником спірної квартири №13 є [PERSON], а тому особовий рахунок відкрито на власника. Не заперечували проти запропонованого позивачкою порядку користування житлом, оскільки слід враховувати інтереси неповнолітньої дитини, створювати для неї умови для розвитку та виховання. При визнанні судом права власності на спірне житло і за позивачкою, особовий рахунок буде розділено. Втім вважає, що в натурі виділити частку квартирі позивачці неможливо, тому що не можна її відокремити без втрати цільового призначення. Суд розглядає позов у межах заявлених вимог. Ухвалою суду від 12.01.2010 первісний позов [PERSON]В.(2006 року справа № 2-741-10) об»єднаний в одне провадження з цим позовом. Беручи до уваги пояснення учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені обставини, які відповідають цивільним правовідносинам. Предметом спору у даній справі є двокімнатна квартира № 13, що розташована по вул. Червоноармійській 4 в смт. Новогуйвинську, Житомирського району та рухоме майно. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 20 липня 2001 року. 08 березня 2002 року у подружжя народилася дочка [PERSON]І.(а.с.12,16) Відповідно до договору купівлі - продажу, укладеного 01 серпня 2002 року між співвласниками Новачуками та [PERSON], останній придбав спірну квартиру за 20825 грн. Право власності зареєстровано на [PERSON] Позивачка з дочкою прописалася у спірну квартиру 14.05.2003. За рішенням цього суду від 19.01.2007 шлюб між позивачкою та [PERSON] розірвано (а.с.22,9). З матеріалів справи видно, що в 1998 році позивачка (на той час [PERSON]С.) та відповідач придбали в рівних частках однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Згідно із кредитним договором № 260702/2201 - 76 від 26.07.2002 [PERSON] 30.07.2002 отримав у КБ «Західінкомбанк» грошові кошти в сумі 2200 доларів СІЛА. В забезпечення повернення цих кредитних коштів, за договором застави від 26.07.2002 була прийнята наведена однокімнатна квартира № 270. Окрім цього позивачка виступила поручителем перед кредитором за договором поруки від 26.07.7002 та зобов»язалася погасити кредит у повному обсязі у випадку невиконання [PERSON] своїх зобов»язань. 22.10.2002 заставлена квартира була продана та саме в цей день заборгованість по наведеному кредитному договору була повністю погашена, що підтверджується листами банку від 20.12.2010 за № 027 та КП Житомирського бюро технічної інвентаризації від 11.01.2010 за № 37. До того ж ці обставини не заперечував і відповідач [PERSON] Ураховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що спірна квартира була придбана не лише за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами, а тому в силу ст.60,ч.1,3 ст.70 СК України є спільною власністю позивачки та відповідача [PERSON]В, і частки їх є рівними, оскільки інше не визначено домовленістю між подружжям або шлюбним договором. Твердження відповідача, що на час придбання квартири вони фактично припинили шлюбні стосунки жодним чином не підтверджено в суді. Розписки, які надані відповідачами з приводу дарування відповідачки Каленюк Т.А.25.07.2002 [PERSON] І.В.5 500 доларів СІЛА суд вважає неналежними доказами. З таких підстав не беруться до уваги і розписки позивачки. Враховуючи розташування спірної квартири - 2-ій поверх 3-х поверхового будинку, відсутність належних доказів про можливість виділення належні ї позивачці частки в натурі із збереженням санітарних та технічних умов, суд дійшов висновку, що виділити позивачці її частку у спірній квартирі є неможливим, а тому позов у цій частині не підлягає до задоволення. За рішенням суду частка майна одного з подружжя може бути збільшена, якщо з нею(ним) проживають діти, а розмір аліментів, які така особа одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини та її лікування. За рішенням суду неповнолітня [PERSON] залишена на виховання матері. З виписки медичної картки неповнолітньої [PERSON] вбачається, що вона перебуває на «Д» обліку, лікувалася, звільнена від навчання на 1 місяць Проте позивачка не надала доказів про розмір витрачених грошей на лікування дочки, отриманих аліментів, до того ж сторони проживатиме в одній квартири, що є підставою для задоволення позову у частині встановлення порядку користування спільним майном колишнього подружжя запропонованого позивачкою, тобто, виділення в користування позивачці з дочкою жиі кімнату розміром 17,7 кв. м., а жилу кімнату розміром 10,8 кв. м. та лоджію, до якої вихід саме з цієї кімнати - виділити в користування [PERSON] Решту нежю приміщень залишити у спільному користуванні власників. Зобов»язати [PERSON] н чинити перешкоди користуванні спільною власністю позивачку і неповнолітню дочку [PERSON] [PERSON] та [PERSON] у спірну квартиру.. Позивачка запропонувала поділ рухомого майна. Відповідач такий розподіл не оспорює. За правилами ч.І ст.61 ЦПК України обставини, які визнані сторонами ті іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, а тому суд визш за позивачкою право власності на кухонні меблі вартістю 600 грн.( стіл, 2 табуретки, кухонна лавка, 3 напільних тумбочки і три навісних тумбочки) диван - малютку за ціною* 650 грн., комод вартістю 350 грн., пральну машину ціною 1500 грн. і 1 килим 2x3 м. зі штучного волокна вартістю 800 грн. Визнати за позивачем власність на шафу - купе вартістю 3000 грн., м"ягкий куточок (диван і 1 крісло) вартістю 3000 грн., домашній кінотеатр вартістю 5000 грн., дерев"яний стілець під телевізор за ціною 900 грн. аудіо - відео техніка ( музичний центр, телевізор тощо) загальною вартістю 7000 грн., 1 килим 1,5 х 2 м. зі штучного волокна за ціною 450 грн. Доводи позивачки, що матір відповідача без її згоди поселилася у спірній квартирі не знайшли документального підтвердження в суді. З огляду на наведені обставини справи в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в своїх та в інтересах дочки підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial