Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-18 00:00:00

У жовтні 2007 р. прокурор м. Чернігова в інтересах Чернігівської міської ради пред'явив позов до[PERSON] і [PERSON], в якому, після уточнення вимог, просив зобов'язати останніх звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, площею 43 м2, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, [ADDRESS], шляхом знесення спорудженого ними паркану і привести цю ділянку у попередній стан, а також зобов'язати їх утриматися від самовільного зайняття земельної ділянки у майбутньому. Свої вимоги представник позивача обгрунтовував тим, що спірна земельна ділянка є землею Чернігівської міської ради; до її компетенції згідно з ст. 12 ЗК України відноситься розпорядження землями територіальної громади, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності. Тож пред'явлення даного позову є заходом прокурорського реагування на захист інтересів держави в особі цієї ради. Відповідачі, на порушення ст.ст. 116, 125, 126 ЗК України, самовільно зайняли вищевказану земельну ділянку, за що [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 531 КпАП України. Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково: зобов'язано [PERSON] звільнити самовільно зайняту ним земельну ділянку, площею 43 м2, що розташована за адресою: м. Чернігів, [ADDRESS], яка належить до земель Чернігівської міської ради, шляхом знесення спорудженого паркану, та привести її до попереднього стану і відмовлено у решті позову; з [PERSON] стягнуто на користь держави 8 грн. 50 коп. мита та 7 грн. 50 коп. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи. В апеляційній скарзі останній просить скасувати вищевказане рішення й ухвалити рішення по суті позовних вимог. Доводи скарги зводяться до того, що висновки суду І інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. Так, самовільно захоплені відповідачами земельні ділянки мають бути всередині кадастрового плану земельної ділянки [ADDRESS] у м. Чернігові, але у плані, що міститься в матеріалах обміру цієї ділянки, який виконано Чернігівською облдержземінспекцією 11.07.2008 р., самовільно захоплені земельні ділянки показано поза межами її кадастрового плану. Суд постановив рішення на суперечливих доказах про розмір та межі присадибної земельної ділянки садиби [ADDRESS] у м. Чернігові і про розмір та межі земельної ділянки, яку його зобов'язано звільнити, тому при його виконанні виникнуть складнощі. Судом не враховано, що право користування земельною ділянкою, яку він має звільнити, в нього виникло за набувальною давністю. Для вирішення спору між сторонами необхідно провести обміри земельних ділянок, про які йдеться, з прив'язкою до місцевості з застосуванням спеціального обладнання. Про проведення таких обмірів заявив клопотання третя особа [PERSON], яке було підтримано відповідачами, але суд це клопотання відхилив. У судовому засіданні представник [PERSON], відповідач [PERSON] і її представник підтримали апеляційну скаргу, а всі інші учасники судового розгляду її не визнали. Заперечення останніх зводиться до того, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Постановляючи рішення, місцевий суд виходив з того, що у ході розгляду справи встановлено, що належним відповідачем по справі є [PERSON], що він самовільно захопив земельну ділянку, що належить до земель територіальної громади м. Чернігова, розміром 43 м2, місце розташування якої зображено в додатку до акту Чернігівської облдержземінспекції від 11.07.2008 р., пригородивши її парканом до своєї садиби [ADDRESS] у м. Чернігові. Але дані висновки неповністю відповідають нормам матеріального й процесуального права, на підставі яких належить врегулювати спір між сторонами. Так, по справі встановлено наступне. Згідно з копією свідоцтва про право власності на жилий будинок від 09.04.1976 р. (а.с. 31), [PERSON] належить садиба [ADDRESS] у м. Чернігові і це його право зареєстровано у Чернігівському МБТІ. Власникові даної садиби виділено у постійне користування 600 м2 присадибної земельної ділянки і у тимчасове користуванні іще 355 м2 земельної ділянки у межах, що зображені на генеральному плані (схемі), який виконано Чернігівським МБТІ у грудні 1977 р. з наступними змінами. Викладене підтверджується копіями витягів з рішення Чернігівського міськвиконкому від 02.08.1979 р. № 362 (а.с. 28-29) та згаданого плану (а.с. 30). З копії постанови державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області від 10.05.2007 р. № 24/07 про притягнення [PERSON] до відповідальності за ст. 531 КпАП України вбачається, що він порушив вимоги ст.ст. 116, 125, 126 ЗК України шляхом самовільного зайняття земельної ділянки орієнтовною площею 43 м2 біля буд. [ADDRESS] у м. Чернігові, за що на нього було накладено адміністративне стягнення (а.с. 70). З копії акту перевірки Чернігівською облдержземінспекцією дотримання вимог земельного законодавства від 11.07.2008 р. та додатку до нього (а.с. 83-84) вбачається, що розмір присадибної земельної ділянки, якою фактично користуються мешканці садиби [ADDRESS] у м. Чернігові, становить 998 м2 і що ними самовільно зайнято дві земельні ділянки, розмірами 49,3 м2 і 46 м2 відповідно. З наданого апеляційному суду додатку до кадастрового плану земельної ділянки даної садиби з визначенням додаткових площ землекористування теж вбачається, що її мешканцями вчинено самовільне захоплення земель Чернігівської міської ради. зі змісту апеляційної скарги випливає, що [PERSON] заперечує, що ним самовільно зайнято земельні ділянки у тих межах і розмірах, що визначено місцевим судом і зображено у додатку до акту перевірки Чернігівською облдержземінспекцією дотримання вимог земельного законодавства від 11.07.2008 р. (а.с. 84), і що він визнає, що фактична площа присадибної земельної ділянки належної йому садиби є більшою, ніж вона має бути згідно з правоустановчими документами (а.с. 118 (зв.)). Такі ж пояснення апеляційному суду дали і [PERSON] та її представник. З вищевикладеного випливають наступні висновки. Акт перевірки Чернігівською облдержземінспекцією дотримання [PERSON] вимог земельного законодавства від 11.07.2008 р., додаток до нього (а.с. 83-84) і додаток до кадастрового плану земельної ділянки, про яку йдеться, містять суперечливі дані щодо конфігурації та розміру самовільно зайнятих земельних ділянок. Так, згідно з даними акту від 11.07.2008 р. та додатку до нього, розмір самовільно зайнятої земельної ділянки становить 998 м2 - 955 м2 = 43 м2. у той же час згідно з зображеними у них схемами, мешканцями садиби [ADDRESS] у м. Чернігові самовільно зайнято дві земельні ділянки, площею 49,3 м2 і 46 м2 відповідно. Конфігурація самовільно захоплених відповідачами земельних ділянок, яка зображена у наданому апеляційному суду додатку до кадастрового плану їхньої земельної ділянки, різко відрізняється від тієї, що зображена у акті від 11.07.2008 р. з додатком до нього. Таким чином, достовірні дані про розмір та межі земельної ділянки, що виділена у встановленому законом порядку в користування власникові садиби [ADDRESS] у м. Чернігів, містяться лише у вищевказаних рішеннях Чернігівського міськвиконкому і її генеральному плані (схемі), копії яких на а.с. 28-29, 30. За таких обставин апеляційний суд вважає, що порушені права Чернігівської міської ради можливо відновити лише у один спосіб - звільненням самовільно зайнятої земельної ділянки та приведенням її у придатний до використання стан шляхом відновлення меж і площі присадибної земельної ділянки садиби [ADDRESS] у м. Чернігові й приведення їх у відповідність до тих меж і площі (у розмірі 955 м2), що зображені на генеральному плані (схемі) даної садиби, який виконано Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації у грудні 1977 року з внесеними до нього 09 січня 1980 року змінами. Відповідач [PERSON] суду пояснила, що вищезазначену садибу [PERSON] придбано у період шлюбу з нею і що огорожу по межі земельної ділянки цієї садиби споруджено ними разом. Тому належними відповідачами по справі є як [PERSON], так і [PERSON] Твердження апелюючої сторони про те, що право користування самовільно зайнятою земельною ділянкою в неї виникло за набувальною давністю користування нею, суперечить ст. 119 і п. 1 розд. ІХ „Прикінцеві положення” ЗК України. Підстав для задоволення вимог про зобов'язання відповідачів утриматися від самовільного зайняття земельної ділянки у майбутньому не встановлено, т.я. суд здійснює захист порушених прав, а не тих прав, що порушуватимуться у майбутньому. У зв'язку з частковим задоволенням і позову, і апеляційної скарги апеляційний суд у порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України з урахуванням сплачених [PERSON] судових витрат за подання апеляційної скарги (квитанції на а.с. 121-122) перерозподіляє судові витрати по справі і стягує з[PERSON] 4 грн. 25 коп. мита на користь держави - згідно з ставками, встановленими п/п п/п „д”, „з” п. 1 ст. 3 Декрету кабміну україни „Про державне мито”. Тож оскаржуване рішення підлягає зміні у вищевказаний спосіб.

Outcome: partial