Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа -приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним договору довічного утримання. Представник позивачки [PERSON] - адвокат [PERSON] позов підтримала і пояснила, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] Позивачка прийняла спадщину, подавши заяву про прийняття спадщини в [PERSON] державну нотаріальну контору. Оформити спадкові документи не має змоги, оскільки квартира [ADDRESS] перебуває у приватній власності відповідача на підставі договору довічного утримання, укладеного з [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] 26.09.2003 року. Вважає недійсним договір довічного утримання на тій підставі, що ст.146 Кодексу про шлюб та сім'ю України забороняє укладати угоди між підопічним і піклувальником. Згідно розпорядження № 735-р від 16.05.1997 р. виконкому [PERSON] міської ради [PERSON] призначений піклувальником [PERSON] Відповідач оспорював заповіт [PERSON] на користь [PERSON], однак йому було відмовлено в позові рішенням Рівненського міського суду від 03.03.2009 року. Крім того, .представник позивачки вважає, що приватний нотаріус не мала права посвідчувати договір довічного утримання. Просить визнати недійсним договір довічного утримання, укладений між іГнітецькою М.Г. та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] 26.09.2003 року, як такий, що не відповідає вимогам закону. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала письмову заяву про розгляд справи без неї. Відповідач [PERSON] позов не визнав, просить відмовити в його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] позов не визнав і пояснив, що позов [PERSON] про визнання недійсним договору довічного утримання вже розглядався Рівненським міським судом 03.03.2009 року. Вказане рішення скасоване рішенням апеляційного суду Рівненської області від 19.05.2009 року. [PERSON] подала позов без врахування висновків апеляційного суду, викладених в рішенні від 19.05.2009 року. Вважає, що дії приватного нотаріуса [PERSON] є законними. З моменту укладення договору довічного утримання між [PERSON]Г і [PERSON] та до моменту настання смерті, ні одна із сторін не ставила питання про його розірвання чи припинення або визнання недійсним. Позивач [PERSON] не була стороною при укладенні зазначеного договору Відповідно позивач [PERSON] не була стороною при укладенні зазначеного договору Відповідно до ч. 2 ст. 755 ЦК України договір припинив свою дію в день смерті [PERSON] і права та обов'язки спадкодавця не увійшли до складу спадщини. Просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити за їх безпідставністю. Приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву просить справу розглянути за її відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд пришов до висновку, що позов [PERSON] підлягав до задоволення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] призначений піклувальником [PERSON] згідно розпорядження виконкому [PERSON] міської ради за № 735-р від 6.05.1997 року. До смерті [PERSON], померлої 10.01.2006 року, розпорядження скасоване не було. 26.09.2003 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] за р.н. 1886, відповідно до якого [PERSON] передала у власність [PERSON] належну їй на праві власності однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності комунальним підприємством "[PERSON] міське бюро технічної інвентаризації" 20.07.2005 року за р.н 2773356. Договір довічного утримання слід визнати недійсним, оскільки він не відповідає вимогам закону. Відповідно до от. 146 Кодексу про шлюб та сім"ю України піклувальник не вправі укладати угоди з підопічним. В ході розгляду справи 2-2046/09 за позовом [PERSON] до [PERSON], приватного нотаріуса [PERSON] про визнання недійсним договору довічного утримання приватний нотаріус [PERSON] пояснила, що їй не було відомо про те, що [PERSON] був піклувальником [PERSON] на час посвідчення договору довічного утримання. При наявності такої інформації вона діяла б відповідно до вимог закону. Приватний нотаріус [PERSON] не мала права посвідчувати договір довічного тримання,оскільки відповідно до ч.5 ст.36 Закону України "Про нотаріат" приватний нотаріус вчиняє нотаріальні дії, передбачені ст.34 Закону України "Про нотаріат", за винятком освідчення договору довічного утримання. Суд не може погодитись з доводами представника відповідача про те, що приватний нотаріус на законних підставах посвідчила договір довічного утримання відповідно до Указу резидента України від 23.08.1998 року № 932/98 "Про врегулювання діяльності нотаріату в Україні". В п.2 Указу сказано що приватні нотаріуси мають право посвідчувати права, а також акти, що мають юридичне значення, та всі інші нотаріальні дії, які вчиняються державними нотаріусами, за винятком видачі свідоцтва про право на спадщину та вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1.11.1996 р. "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу акти Президента, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів АРК, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств та відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Перевіряючи відповідність Указу Президента № 932/98 від 23.08.1998 р. Закону "Про нотаріат", суд дійшов висновку про те, що за ст.36 Закону "Про нотаріат" приватний нотаріус не має права посвідчувати договори довічного утримання,оскільки Закон України має вищу юридичну силу, тому і договір довічного утримання від 26.09.2003 року між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] з порушенням вимог Закону. Посвідчення таких договорів згідно з п.1 ст.34 Закону України "Про нотаріат" відноситься до виключної компетенції державних нотаріальних контор. В п.6 Указу Президента зазначено, що Указ набирав чинності в порядку,передбаченому П.4 розділу ХУ "Перехідні положення" Конституції України, де передбачається, що Президент України протягом трьох років після набуття чинності Конституцією України має право видавати схвалені Кабінетом Міністрів України укази з економічних питань. Указ має назву «Про врегулювання діяльності нотаріату в Україні» тобто до питань економічного характеру його віднести не можна. Крім того, відповідно до ст.93 Конституції України, змін до Закону України "Про нотаріат" не внесено. Таким чином, Указ Президента України суперечить Закону України "Про нотаріат" у І питанні обмежень повноважень приватних нотаріусів щодо посвідчення договорів довічного утримання. Згідно з ч.4 ст.8 ЦПК України у разі невідповідності правового акта закону України суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. Враховуючи ту обставину, що договір посвідчений приватним нотаріусом, який не мав на це права, договір довічного утримання не може вважатись укладеним з додержанням встановленої нотаріальної форми. [PERSON] померла 10.01.2006 року, що стверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції на підставі актового запису про смерть за № 70. 05.02.2003 року [PERSON] М,Г- склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON]П, за реєстраційним № 173, відповідно до якого заповіла [PERSON] все своє майно, в тому числі належну їй на праві приватної власності квартиру № З по вул. О.Дундича № 20 в м. Рівне. Рішенням Рівненського міського суду від 03.03.2009 року по цивільній справі № 2-2046/09 було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON],третя особа -приватний нотаріус [PERSON] про визнання заповіту [PERSON] недійсним. Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 19.05.2009 року рішення Рівненського міського суду від 03.03.2009 року в цій частині залишено без змін. Рішенням Рівненського міського суду від 10.06.2009 року по цивільній справі 2-4566/09 [PERSON] визначений додатковий тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Відповідно до рішення суду, як спадкоємець за заповітом, [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] М,Г., подавши заяву про прийняття спадщини в [PERSON] державну нотаріальну контору, що стверджується оглянутою в судовому засіданні спадковою справою до майна [PERSON], заведеною на підставі заяви [PERSON] Першою [PERSON] державною нотаріальною конторою. Позивачка не має можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом по тій причині, що спірна квартира перебуває у приватній власності відповідача [PERSON] на підставі договору довічного утримання, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 26.09.2003 року. В зв'язку з визнанням договору довічного утримання недійсним з моменту його укладення відповідно до вимог ст.ст. 48,59 ЦК України в редакції 1963 року, [PERSON] може реалізувати своє право спадкоємця за заповітом та отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірну квартиру та інше майно спадкодавця. Як спадкоємець, [PERSON] має право на звернення в суд з позовом про визнання договору довічного утримання недійсним. Відповідно до ч.і ст.П ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними", яка була чинною на час укладення договору довічного утримання в 2003 році, на час його припинення в 2006 році, на час подачі позову [PERSON] в суд про визнання недійсним вказаного договору в 2009 році, навчається, що визнання угоди недійсною може маги місце і після смерті громадянина, що її учасником, на вимогу, що заявляється спадкоємцями померлого. Отже, після прийняття [PERSON] спадщини за заповітом вона стала згідно зі 1218 ЦК України правонаступником померлої [PERSON] Права та обов'язки спадкодавця [PERSON] на квартиру [ADDRESS] увійшли до складу спадщини, оскільки договір довічного утримання є недійсним. Суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що спір про визнання говору довічного утримання вже розглянутий судом за позовом [PERSON] в 2009 році, ому вона не має права повторно звертатись з таким позовом. В 2007 роді [PERSON] зверталась в Рівненський міський суд з позовом до [PERSON], третя особа - приватний нотаріус [PERSON] про визнання недійсним зговору довічного утримання на підставі ст.57 ЦК України в редакції 1963 року, як укладеного в результаті обману з боку [PERSON] Відповідно до ст.31 ЦПК України позивачка міняла свої позовні вимоги, однак підставою позову залишалась ст.57 ЦК укладання договору в результаті обману. Крім того, на час подачі позову в 2007 році [PERSON] не прийняла спадщину за заповітом, в зв'язку з чим до неї, як до спадкоємця, на той час не перейшли всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю. На цю обставину звернув увагу апеляційний суд Рівненської області в рішенні від 9.05.2009 року, вказавши на те, що в матеріалах даної справи відсутні будь-які дані про те, що [PERSON] у встановленому порядку прийняла спадщину за заповітом, який був укладений не її користь [PERSON] 05.02.2003 року і до неї, як спадкоємця, не перейшли її права та обов'язки, що належали спадкодавцю. Тоді як на час розгляду Рівненським міським судом даного позову [PERSON] про визнання недійсним договору довічного утримання, поданого в червні 2009 року, вона набула право на звернення в суд з позовом, як спадкоємець, правонаступник спадкодавця [PERSON] Вимога про визнання угоди недійсною може заявлятись не тільки її учасником. Такі вимоги можуть бути заявлені спадкоємцями померлого, іншими заінтересованими особами та прокурором. Позов [PERSON] заявлений на підставі ст.ст. 48,59 ЦК України в редакції 1963 року, ст.ст. 146,149 КпШС України, ст.ст. 15,16 ЦК України 2004 року. Підстава позову -складення угоди в результаті обману, що мала місце в позові за 2007 рік, відсутня.

Outcome: approved