Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-11 00:00:00

31.10.2008 року позивач звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що [INFO] року між ним та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено трудовий договір. Наприкінці жовтня 2007 року [PERSON] повідомив позивача, що на підприємстві тимчасово немає роботи і сказав чекати його повідомлення про початок роботи. Проходив час, але ніякого повідомлення він не отримував. Тривалий час [PERSON] не міг виконувати покладені на нього обов’язки та отримати заробітну плату. Позивач вказує, що дізнався про порушення свого права лише в серпні 2008 року, коли звернувся до адвоката, тому і пропустив строк позовної давності. Просить позов задовольнити, поновити пропущений строк звернення до суду і стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу з жовтня 2007 року по жовтень 2008 року в розмірі 12 000 гривень. Позивач у судовому засіданні збільшив свої позовні вимоги і просив стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу з жовтня 2007 року по грудень 2008 року у розмірі 14 000 гривень. Збільшені позовні вимоги позивач підтримав повністю. Представник позивача позовні вимоги підтримала повністю. Представник відповідача в судове засідання не з*явився, повідомлений у встановленому порядку про місце та час судового засідання, від відповідача не надійшло повідомлення про причини неявки. Представник третьої особи - Вознесенського міськрайонного центру зайнятості в судове засідання не з*явився, повідомлений у встановленому порядку про місце та час судового засідання. Позивач та його представник не заперечують проти заочного вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши інші докази, суд приходить до такого. [INFO] року [PERSON] уклав з фізичною особою-підприємцем [PERSON] трудовий договір, згідно якого він прийнятий на посаду начальника цеху, що підтверджується копією трудового договору від [INFO] року. [PERSON] і на теперішній час працює у фізичної особи-підприємця [PERSON] , що підтверджується довідкою Вознесенського міськрайонного центру зайнятості від [INFO] року. Трудовий договір не розірвано. Але з [INFO] року і по теперішній час заробітна плата позивачу відповідачем не сплачується. Відповідно до виписки з основної карти [PERSON] розмір середньої заробітної плати позивача складає 1000 гривень. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заборгованість по заробітній платі складає з [INFO] року по [INFO] року 14 000 грн.(14х1000грн.). Згідно зі ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 КЗпП України, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Суд вважає, що строки позивачем не пропущені, так як по теперішній час трудовий договір між позивачем та відповідачем не розірвано. Звідси по теперішній час позивач працює у відповідача, але заробітна плата йому не сплачується. На підставі вищезазначеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення заробітної плати за весь час вимушеного прогулу підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved