Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-31 00:00:00

Позивач 16.11.2009 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частку жилого будинку в порядку спадкування за законом та на 1/2 частку жилого будинку у спільному майні подружжя, в якій просить суд визнати за нею [PERSON] право приватної власності в порядку спадкування за законом: на 1/2 частку жилого будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами розташованого [ADDRESS], після смерті [PERSON], а також визнати за нею [PERSON] право власності в спільному майні подружжя на 1/2 частку жилого буднику з відповідною частиною господарсько-побутових будівель та споруд за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], який проживав за адресою: [ADDRESS], про що встановлено державним нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори. Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами розташованого в [ADDRESS]. Вищевказаний жилий будинок належить померлому на підставі свідоцтва на право особистої власності видане 20.12.1983 року виконкомом Синельниківської міської Ради. [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [INFO] [PERSON]. У встановлений законом шестимісячний строк після його смерті, спадщину прийняла. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено у зв'язку з тим, що документів підтверджуючих право власності на спадковий жилий будинок вона нотаріусу не надала. Повідомлення Комунального підприємства «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області від 09.11.2009 року, про те що жилий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами належить [PERSON], на підставі свідоцтва на право особистої власності видане 20.12.1983 року виконкомом Синельниківської міської Ради. На жилий будинок видано технічний паспорт. Прийняття спадщини, та звернення до державного нотаріуса за одержанням свідоцтва про право на спадщину, є здійснення правочину. У відповідності з ч.1,2,3 ст. 368, ч.2 ст. 370 Цивільного Кодексу України майно, що є у спільній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі виділу частки із майна що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. [PERSON] з 1978 року до часу відкриття спадщини перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], тому має право на ? частку жилого будинку в спільному майні подружжя. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, пояснила обставини справи таким чином як вони викладені вище. Також пояснила, що шлюб з померлим [PERSON] не розірваний. З 1984 року вони разом не проживали. Будинок будували з померлим в 1978 році за спільні кошти. В якому місяці 1978 року пояснити не може. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] у відкритому судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] у відкритому судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Також пояснила, що відмовляється від своєї частки спадщини на користь матері [PERSON]. Представник відповідача [PERSON] у відкритому судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, не згодна з розміром часток. Даний будинок не є спільною власністю позивача та [PERSON] Він сам будував будинок. У судовому засіданні досліджені наступні письмові докази: довідка виконавчого комітету Раївської сільської ради №1170 від 28.10.2009 року; довідка виконавчого комітету Раївської сільської ради №1171 від 28.10.2009 року; довідка виконавчого комітету Раївської сільської ради №1220 від 11.11.2009 року; довідка виконавчого комітету Раївської сільської ради №1221 від 11.11.2009 року; довідка виконавчого комітету Раївської сільської ради №554 від 07.09.2001 року; копія свідоцтва про смерть [PERSON]; копія свідоцтва про укладення шлюбу від 20.05.1978 року; копія свідоцтва про народження [PERSON]; довідка КП «Синельниківське МБТІ» за № 1854 від 09.11.2009 року; довідка КП «Синельниківське МБТІ» за № 364 від 31.08.2001 року; копія технічного паспорту на житловий будинок; постанова державного нотаріуса Другої синельниківської державної нотаріальної контори №1012 від 31.10.2009 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії; копія виписки з історії хвороби №7154; копія спадкової справи №501/2001 року, після померлого [INFO] гр. [PERSON]. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що жилий будинок [ADDRESS] належав на праві власності [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок, виданим Виконкомом Синельниківської міської Ради народних депутатів 20 грудня 1989 року. Після його смерті [INFO] відкрилася спадщина на зазначений будинок. Заповіту [PERSON] не складав. До нотаріальної контори про прийняття спадщини звернулися: [PERSON], яка діяла від імені своєї неповнолітньої дочки [PERSON], яка є донькою померлого, [PERSON], яка є матір'ю померлого, [PERSON], яка є дружиною померлого, та [PERSON] - донька померлого. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Постановою державного нотаріуса Другої синельниківської державної нотаріальної контори №1012 від 31.10.2009 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, після смерті [INFO] її чоловіка [PERSON], у зв'язку з тим, що гр. [PERSON] документів підтверджуючих право власності за померлим [PERSON] на жилий будинок [NUMBER], що знаходиться в [ADDRESS] не надала. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зазначений Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не булла прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Цивільні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України, оскільки [PERSON] помер [INFO] і відповідно часом відкриття спадщини є день його смерті, а заяви про прийняття спадщини подані сторонами до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини протягом шести місяців, суд до спірних правовідносин застосовує правила ЦК УРСР (1963 року). Згідно із ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Статтею 529 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Таким чином [PERSON], як донька померлого, [PERSON], як матір померлого, [PERSON], як дружина померлого, та [PERSON] як донька померлого - є спадкоємцями першої черги за законом. З пояснень відповідача [PERSON] встановлено, що вона відмовляється від своєї частки спадщини на користь позивача. Але, суд не може прийняти до уваги доводи відповідача, так як згідно 553 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). З копії спадкової справи вбачається, що спадкоємець [PERSON] не заявляла протягом шести місяців з дня відкриття спадщини про відмову від спадщини. У зв'язку з вищевикладеними обставинами суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку жилого будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого [ADDRESS] після смерті [PERSON], підлягають частковому задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання права власності на ? частину в спільному майні подружжя суд виходить з наступного. Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Цивільні правовідносини щодо спільної сумісної власності виникли до набрання чинності ЦК України і продовжують існувати. У зв'язку з цим суд застосовує правила ЦК України 2004 року. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено у судовому засіданні 20 травня 1978 року Раївською сільською радою Синельниківського району Дніпропетровської області за актовим записом №6 зареєстровано укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON]. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Шлюб між спадкодавцем та позивачем у справі не розривався. З матеріалів справи вбачається, що виконкомом Синельниківської міської Ради народних депутатів 20 грудня 1989 року [PERSON] видане Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок [ADDRESS]. Доводи позивача про те, що житловий будинок належить померлому на підставі свідоцтва на право особистої власності, виданому 20.12.1983 року, є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого повного підтвердження. Згідно технічного паспорту від 06.11.2009 року на житловий будинок [ADDRESS], рік забудови становить 1978 рік, а шлюб позивача з [PERSON] укладено 20.05.1978 року. Посилання позивача на те, що спірний житловий будинок є їхньою з [PERSON] спільною сумісною власністю, суд вважає необґрунтованими та такими, що не знайшли свого повного підтвердження, так як жодного доказу того, що будинок збудований після 20.05.1978 року ні позивачем, ні його представником суду не надано. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ті обставини, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя ні позивачем, ні його представником в суді не доведені. У зв'язку з цим позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права власності в спільному майні подружжя на 1/2 частку жилого буднику з відповідною частиною господарсько-побутових будівель та споруд задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та ст. ст. 525, 529, 553 ЦК УРСР (1963 року), ч.3 ст.368 ЦК України,

Outcome: partial