Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Запорізька кондитерська фабрика» (далі Відповідач) з вищевказаними позовними вимогами. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, пояснивши, що він працював у відповідача з 29.05.06 р. на підставі наказу 113-к за безстроковим трудовим договором на посаді майстра з ремонту технологічного обладнання цукеркового цеху. 17.09.2007р. він звернувся із заявою про звільнення з підприємства за власним бажанням у звязку з порушенням адміністрацією підприємства трудового законодавства, оскільки його не забезпечили спецодягом. Голова правління відповідача на його заяві поставив резолюцію «В приказ», але 01.10.2007 р. видано наказ №291-К про його звільнення на підставі п. З ст. 40 КЗпП України за систематичне порушення трудової дисципліни. 12.10.2007 р. був винесений інший наказ, в якому зазначалося, що дата його звільнення 12.10.2007 р. Позивач також пояснив, що наказом №278-к від 20.09.2007 р. йому була оголошена догана за неналежне виконання посадових обовязків, який винесено необгрунтовано. Наказ №281-К від 21.09.2007 р. виданий упереджено, у звязку з тим, що його посадова інструкція не передбачала обовязку щодо ведення табелю обліку робочого часу. Позивач зазначає, що накази №291-к від 01.10.2007 р. та №308-к від 12.10.2007 р. є незаконними, оскільки адміністрація не забезпечила його спецодягом на протязі всього терміну роботи на підприємстві та звільнили його під час перебування ним на лікарняному, в звязку з чим Позивач просить визнати незаконними та скасувати вищевказані накази та поновити його на роботі на посаді майстра з ремонту технологічного обладнання цукеркового цеху ВАТ «Запорізька кондитерська фабрика», а також виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.10.07 р. в загальній сумі 48132,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 20000 грн. Представник відповідача заперечувала проти позову, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимогах повністю, оскільки звільнення позивача проведено на законних підставах та з дотриманнях норм законодавства, також вона пояснила, що звільнення Позивача здійснено 12.10.2007 р. згідно наказу №308-к за п. З ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання ним без поважних причин зобовязань, покладених на нього трудовим договором, підставами для притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON], який працював на їх підприємстві на посаді майстра з ремонту технологічного обладнання цукеркового цеху, були наступні дисциплінарні проступки: - порушення [PERSON] вимог охорони праці щодо заборони здійснювати запуск обладнання з відкритими лопастями, що рухаються (наказом №278-к від 20.09.2007 р. оголошено догану); - відсутність зі сторони Позивача контролю за дотримання підлеглими працівниками цеху трудової дисципліни (наказом №281-к від 21.09.2007 р. оголошено догану); - порушення Позивачем встановлених санітарних правил, а саме виконання трудових обовязків не в спецодязі (винесено наказ №291-к від 01.10.2007 р. про звільнення Позивача за систематичне невиконання ним без поважних причин зобовязань, покладених на нього трудовим договором). Представник відповідача пояснила, що вищевказані накази видані на законних підставах. 28.09.2007 р. було отримано згоду профсоюзного комітету фабрики на звільнення позивача за вказаною статтею. 01.10.2007 р. [PERSON] ознайомлено з наказом про звільнення, який вийшовши з відділу кадрів звернувся до Запорізької басейної лікарні та отримав лікарняний строком з 01.10.2007 р. по 12.10.2007 р., в звязку з чим 12.10.2007 р. видано наказ про зміни дати звільнення позивача на 12.10.2007 р. Рішенням комісії з трудових спорів від 17.10.2007 р. накладення дисциплінарних стягнень на [PERSON] визнано правомірними. Також представник відповідача зазначила, що твердження позивача про наявність моральної шкоди в звязку з його звільненням та відсутністю коштів не відповідають дійсності, оскільки він міг звернутися до центу зайнятості для пошуку нової роботи та отримувати відповідну допомогу по безробіттю. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги про поновлення на роботі обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, а позовні вимоги про скасування наказів №278-к, 281-к, 291-к, 308-к, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач 29.05.2006 р. був прийнятий на роботу до АТ «„Запорізька кондитерська фабрика на посаду майстра з ремонту технологічного обладнання цукеркового цеху на підставі наказу 113-к від 29.05.2006 р. 20.09.2007 р. позивача на підставі наказу 278-к було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошеної догани за „недоброякісне відношення до своїх службових обовязків і порушення п. 2.14. посадової інструкції. Згідно данного наказу (а.с. 49 т.1). B.р. в підготовчому відділенні цукеркового цеху, майстром по ремонту технологічного обладнання якого є [PERSON], була проведена перевірка бригадиром електромонтерів [PERSON] технічного стану електричних приладів та блокуючих засобів, внаслідок якого виявлено саморобний прилад - металева пластина, яка дозволяла проводити запуск машини з відкритими обертаючими лопастями при відкритій кришці, що є грубим порушенням техніки безпеки. Даний факт підтверджується актом від 19.09.2007 р. (а.с. 132 т. 1), доповідною запискою бригадира електромонтерів [PERSON] (а.с. 133 т. 1), службовими записками начальника цукеркового цеху [PERSON] (а.с. 134 т. 1) та начальника відділу охорони праці [PERSON]; В.В. (а.с. 135 т. 1), поясненнями працівника цеху [PERSON], яка в судовому засіданні. допитана в якості свідка, підтвердила, що саме [PERSON] поставив вищевказану пластину з. метою удосконалення обладнання, та попередив їх, якщо буде перевірка по техніці безпеки дану пластину необхідно прибрати. Згідно п. 2.14. посадової інструкції майстра з ремонту технологічного обладнання конфетного цеху ВАТ „Запорізька кондитерська фабрика, він зобовязаний забезпечувати правильну та безпечну організацію робочих місць ремонтного персоналу, наявність і утримання справному стані огороджень та запобіжних засобів (а.с. 122-126 т. 1) [PERSON] не належним чином виконав свої посадові обовязки передбачені даним пунктом посадової інструкції, чим допустив порушення правил техніки безпеки наведене вище. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що наказ №113-к від 29.05.2006 р. винесено правомірно і не підлягає скасуванню. Судом також встановлено, що 21.09.2007 р. позивача на підставі наказу 278-к було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошеної догани „за слабий контроль та допущення в колективі порушення трудової дисципліни. Згідно даного наказу, [PERSON] який веде тебель первинного обліку робочого часу проставив в табелі обліку робочого часу робочі дні працівнику його цеху [PERSON], хоча він був фактично відсутній на роботі (а.с.50 т.1). Судом встановлено, що ні посадовою інструкцією майстра з ремонту технологічного обладнання цукеркового цеху ВАТ „Запорізька кондитерська фабрика, ні іншим розпорядчим документом на Позивача не було покладено обовязок щодо ведення табелю обліку робочого часу тому наказ голови правління ВАТ „Запорізька кондитерська фабрика №281-к від 21.09.2007 р. про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності є незаконним і підлягає скасуванню. Наказом голови правління ЗАТ «Запорізька кондитерська фабрика» № 291-к від 01.10.2007р. (а.с. 51 т. 1), позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності з порушення санітарних норм та правил, а саме перебування на робочому місці без спецодягу. Судом встановлено, що позивачем під час виконання посадових обовязків дійсно порушений п. 125 Санітарних правил на підприємствах кондитерської промисловості затверджені наказом головного санітарного лікаря СРСР від 27.12.1971 р., а саме знаходження на робочому місці не в спецодязі. Посилання позивача на незабезпечення адміністрацією підприємства його спецодягом не відповідають дійсності, оскільки згідно особової картки обліку спецодягу, спецвзуття та пристроїв (а.с.245 т. 2), [PERSON] призначено для видачі: халат х/б - 2 шт., ковпак - 2 шт., які зберігалися на складі підприємства, але він не пішов і не отримав їх за весь період роботи на даному підприємстві, дані обставини підтверджуються і показаннями свідків, а саме директора по виробництву ЗАТ «Запорізька кондитерська фабрика» [PERSON] та начальника цукеркового цеху [PERSON], які пояснили, що позивач зобовязаний був отримати спецодяг, який вже був виписаний на нього і знаходився на складі, але він на протязі всього періоду роботи не отримав його, [PERSON] неодноразово робили зауваження щодо відсутності спецодягу та говорили про необхідність отримання останнього на складі підприємства, але він ігнорував дані зауваження, внаслідок чого [PERSON] написала доповідну записку керівництву про даний факт порушення [PERSON] санітарних правил. За вищевказане дисциплінарне порушення на [PERSON] наказом №291-к від 01.10.2007 р. накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення від 01.10.2007 р. 12.10.2007 р. винесено наказ №308-к згідно якого було змінено дату звільнення [PERSON] з 01.10.2007 р. на 12.10.2007р. у звязку з перебуванням останнього на лікарняному. Згідно листку непрацездатності серії ААС №183017 виданого КУ „Запорізька обласна лікарня', [PERSON] в період з 01.10.2007 р. по 12.10.2007 р. включно перебував на лікарняному (а.с. 47 т. 1). Згідно ч. З ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. Згідно абзацу 2 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнане обгрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок про його тимчасову непрацездатність. За таких обставин суд вважає, що накази голови правління відповідача №291-к від 01.10.2007р. та №308-к від 12.10.2007 р. про звільнення [PERSON] винесені з порушенням норм трудового законодавства, тому підлягають скасуванню. Отже на підставі ст. 235 КЗпП України позивач підлягає поновленню на роботі на колишній посаді, на його користь підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Разом з тим, його вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу в загальній сумі 48132 грн., виходячи з розрахунку середньоденного заробітку 71,43 грн. з урахуванням індексу інфляції, суд вважає такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно абзацу 3 п. 32 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадку стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у звязку з незаконним звільненням, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою КМУ від 08.02.1995 р. №100. Позивач при здійсненні розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, всупереч вищевказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати використовує розмір посадового окладу майстра з ремонту технологічного обладнання конфетного цеху, який був встановлений після звільнення позивача, з урахуванням індексу інфляції. Згідно наказу №113-к від 29.05.2006 р. [PERSON] встановлений посадовий оклад згідно штатного розпису в розмірі 950 грн. (а.с. 132 т. 2) Судом встановлено, що позивач з часу звільнення і по час винесення рішення не працював, на даний час перебуває на обліку в Південному районному центрі зайнятості м. Запоріжжя з 19.11.2009 р., допомоги по безробіттю чи іншого доходу за період перебування на обліку не отримував. Згідно розрахунку наданого відповідачем, зробленого у відповідності з вищевказаним Порядком обчислення середньої заробітної плати, середній заробіток [PERSON]П, за час вимушеного прогулу в період з 13.10.2007 р. по 07.02.2010 р. становить 31058,87 грн., виходячи з середньоденного заробітку в розмірі 56,37 грн. Вказана сума підлягає виплаті позивачу з урахуванням прибуткового податку та інших обов'язкових платежів, які повинні бути розраховані та утримані на підприємстві. Згідно ст. 237-1 КЗпП України підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, оскільки він незаконно був звільнений з роботи, було порушено його право на працю, він з сім'єю мав матеріальні труднощі, що привело до моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв'язків та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Разом з тим, суму заявлену позивачем в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000грн., суд вважає значно завищеною та такою, що не відповідає тяжкості заподіяних моральних страждань, у зв'язку з чим вважає за необхідне зменшити її та стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн. Згідно п. 2 ч. З ст. 81 ЦПК України, не підлягають оплаті при зверненні до суду покладаються на сторони після розгляду справи судом витрати на інформаційно-технічне забезпечення у справах про стягнення заробітної плати, компенсацій працівникам, вихідної допомоги, відшкодування за затримку їх виплати. Згідно п. 1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито, від сплати державного мита звільняються: позивачі робітники та службовці за позовами про стягнення заробітної плати й за іншими вимогами, що випливають з трудових правовідносин. Згідно ч. З ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial