Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати рішення виконкому Радомишльської міської ради Житомирської області №87 від 8 квітня 1987 року про передачу [PERSON] земельної ділянки площею 499 кв.м., яка розташована в м. Радомишль по вулиці Шевченка 1 для будівництва та обслуговування житлового будинку та Державний акт на право приватної власності на зазначену ділянку, який зареєстрований 16 березня 1998 року недійсними. В підтвердження своїх вимог посилається на те, що він є власником 1\\5 частини домоволодіння, але на ім»я покійної матері виписаний державний акт на право власності на всю земельну ділянку з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, що порушує його права як власника. В судовому засіданні позивач підтримав викладені вимоги, просить їх задовольнити Представник Радомишльської міської ради Житомирської області [PERSON] та представник відділу Держкомзему в Радомишльському районі Срмоленко 0.10. проти позову не заперечують , просять задовольнити вимоги. Треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON] 0.0. в судове засідання не з»явились, надіслали заяви, в яких просять розглядати справу без їх участі, проти позову пс заперечують . Виходячи з наведеного , суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до 4.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦП К України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як встановлено судом позивач та треті особи, а також його покійна мати е власниками в рівних частинах будинку №1 по вулиці Шевченка в м. Радомишль Житомирської області на підставі свідоцтва про право власності №820 від 22 січня 1997 року. Зазначений будинок розташований на земельній ділянці площею 499 кв.м. Рішенням виконкому Радомишльської міської ради від 8 квітня 1997 року №87 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 499 кв.м. . яка розташована по вул. Шевченка 1 в м. Радомишль Житомирської області. Відповідно до даного рішення було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ЖТ' 2127-0279 від 16 березня 1998 року. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю. 18 лютого 2001 року в м. Радомишль Житомирської області у віці 69 років померла мати позивача [PERSON], про що відділом РАГС Радомишльського району Житомирської області зроблено запис за № 49 в Книзі реєстрації смертей. Позивач як спадкоємець першої черги за законом та за заповітом прийняв спадщину належним чином, оскільки па момент смерті проживав разом з матір»ю в одному будинку і проживає там на даний час, що відповідає вимогам ст.529,549 ЦК Української РСР. який був чинним на час виникнення правовідносин. Відповідно до вимог ст.120 ЗК України при переході права власності на будівлю чи споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення міської ради про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 499 кв.м. є незаконним та таким, що порушує права інших співвласників будинку. Статтею 89 ЗК України передбачено, що у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку .Тобто, у суду є всі підстави вважати, що прийняття Радомишльською міською радою рішення про передачу у приватну власність матері позивача всієї земельної ділянки явно порушує права та інтереси інших співвласників будинку, гарантовані Конституцією України. У відповідності до вимог ст.,155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно, Державний акт, який виданий на підставі рішення міської ради є недійсним. Доказів, які б спростували дані обставини суду не надано, а тому суд позовні вимоги задовольняє. На підставі викладеного та

Outcome: approved