Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про вселення в будинок по вул.Кечил Оола, 23 в с.Деражне Костопільського району, усунення перешкод в користуванні житлом, встановлення порядку користування будинковолодінням і стягнення моральної шкоди в сумі 1000 грн. В обґрунтування позову позивач покликається на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зустрічним позовом до позивача про виселення з будинку по вул.Кечил Оола, 23 в с.Деражне Костопільського району та стягнення моральної шкоди в сумі 1600 грн. В обґрунтування зустрічного позову покликаються на обставини, викладені в позовній заяві. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з аналогічних підстав, зменшили свої позовні вимоги і просили залишити без розгляду позовну вимогу про виділення позивачу в користування кімнат в будинку та визначення приміщень для спільного користування в будинковолодінні по вул.Кечил Оола, 23 в с.Деражне Костопільського району. Крім того, заперечили проти зустрічного позову з тих мотивів, що будинок перебуває у спільній власності колишнього подружжя і ніхто не може позбавити власника права на користування своїм майном. Просять позов задоволити, а зустрічний позов відхилити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представники позов не визнали та пояснили, що позивачу ніхто не чинив перешкод в користуванні будинком, відповідачі лише захищалися від протиправних посягань позивача. Крім того, підтримали зустрічний позов і просять виселити позивача, так як він порушує правила співжиття, вчиняє насильство в сімї, наносить тілесні ушкодження, за що притягався до адміністративної та кримінальної відповідальності. Відповідачі також збільшили свої вимоги, заявлені в зустрічному позові щодо відшкодування моральної шкоди до 50 тис. грн. і просили стягнути ці кошти з позивача, оскільки своєю тривалою протиправною поведінкою він систематично порушує правила співжиття і створює умови, за яких неможливе спільне проживання позивача та всіх інших членів сімї. Просять зустрічний позов задоволити, а позов [PERSON] відхилити. Свідок [PERSON] показав, що є Деражненським сільським головою. Восени 2008 року позивач звертався в сільську раду з приводу того, що відповідачі не пускають його в хату. Разом з дільничним інспектором райвідділу внутрішніх справ проводили розмову з відповідачем [PERSON] Остання говорила, що позивача в хату пускають. При зустрічі позивач говорив свідку, що переселився з с.Деражне тому, що його не пускають в хату. Будинок по вул.Кечил Оола, 23 в с.Деражне належить позивачу та відповідачу [PERSON] Свідок [PERSON] показав, що неодноразово чув сварки між позивачем та відповідачами, під час яких відповідачі говорили, що не пустять його в хату. Свідок [PERSON] показала, що будинок по вул.Кечил Оола, 23 в с.Деражне був побудований позивачем та відповідачем [PERSON] Зі слів позивача їй відомо, що відповідачі не пускають його в хату. Свідок [PERSON] показала, що відповідачі не перешкоджають позивачу в поселенні в будинок. Відповідачі і свідок просили позивача повернутися в будинок. Позивач останнім часом постійно перебував у нетверезому стані і влаштовував сварки. Свідок [PERSON] показала, що позивач приходив до неї додому і скаржився, що його не пускають в хату і не дають їсти. Коли позивач приходив, то не був пяний. Свідок [PERSON] показав, що був свідком як відповідач [PERSON] не пускала позивача в хату. Свідок [PERSON] показала, що зі слів сестри - відповідача [PERSON] - їй відомо про відносини між сторонами. Відповідачі не перешкоджають позивачу жити в будинку. Позивач веде аморальний спосіб життя, пиячить. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників і свідків, зясувавши обставини та дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, а зустрічний позов необхідно відхилити. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є колишнім подружжям, а відповідач [PERSON] є їхньою дочкою. За час спільного проживання позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було побудовано будинок з господарськими будівлями по вул.Кечил Оола, 23 в с.Деражне Костопільського району. Суд вважає, що позивачем доведено, що відповідачі чинять йому перешкоди в користуванні житлом. На думку суду, не заслуговують на увагу заперечення відповідачів про те, що вони не чинять позивачу перешкод у користуванні будинком. З показань свідків [PERSON] та [PERSON] встановлено, що відповідачі не пускали позивача в будинок. Крім того, з пояснень відповідачів в судовому засіданні також встановлено, що в будинку відсутнє приміщення, в якому міг би проживати позивач. Згідно ст.319 , ЦК України власник на власний розсуд володіє, користується і розпоряджається своїм майном. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Частиною третьою ст.358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Статтею 383 ЦК України передбачено право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання. Аналогічне передбачено і ст.150 ЖК України. Відповідно до ст. 91 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. В звязку з цим суд вважає, що підлягають до задоволення позовні вимоги позивача [PERSON] про вселення та зобовязання відповідачів не чинити йому перешкод в користуванні будинком. Частиною першою ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.З ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 155 ЖК України передбачено, що жилі будинки (квартири ), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Суд не погоджується із твердженнями відповідачів про те, що, оскільки, право власності на будинок не підтверджується правовстановлюючими документами, цей будинок відноситься до власності територіальної громади с.Деражне. Як вбачається з довідки Деражненської сільської ради, згідно погосподарської книги власником будинку є позивач. Свідок [PERSON], який є Деражненським сільським головою, також підтвердив, що даний будинок не є власністю територіальної громади, а належить позивачу та відповідачу [PERSON] На думку суду, до даних правовідносин не можуть бути застосовані положення ст.109 та 116 ЖК України, на які як на підставу виселення позивача покликаються у зустрічному позові відповідачі. Вищеназвані статті ЖК України регламентують порядок виселення з житлових приміщень з будинків державного і громадського житлового фонду ( [PERSON] 2 ЖК України ). Порядок користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду та виселення з них регламентується Главою 6 ЖК України ( користування жилими приміщеннями в будинках ( квартирах ) приватного житлового фонду ). Відповідно ж до [PERSON] 6 ЖК України виселення власника будинку не передбачено. В звязку з цим, позовна вимога про виселення позивача не підлягає до задоволення. Відповідно до ч.З ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. У відповідності до вимог ст.1193 ЦК України при визначенні розміру відшкодування шкоди враховується вина потерпілого. Зважаючи на це, суд вважає, що позивачу необхідно відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди, оскільки порушення його прав на користування житлом є наслідком його протиправної поведінки, про що свідчать дані Костопільського РВВС про притягнення позивача до адміністративної та кримінальної відповідальності. Не підлягають також до задоволення і зустрічні позовні вимоги відповідачів щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки, на думку суду, відповідачами не надано доказів, які б свідчили про порушення позивачем їх житлових прав. На підставі викладеного та

Outcome: partial