Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28.09.1997 року він являється власником ? частини квартири [ADDRESS]. Іншими співвласниками даної квартири є [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідачка [PERSON] при укладенні договору оренди квартири [ADDRESS], з 27.01.2007 року по 27.05.2009 р. порушила його право користування та розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності, а саме: відповідачка не узгодила з ним укладення такого правочину, фактично розпорядилася його частиною, що є не допустимим, отримала з цього доход, який не був розподілений між співвласниками спільного часткового майна, відповідно до їх часток. Більш того при використанні спільної часткової власності доходи від використання майна, що є у спільній частковій власності, повинні надходити до складу спільного майна, і розподілятися між співвласниками, відповідно до їх часток, у праві спільної часткової власності, якщо інше не встановлено домовленості між ними. Крім того, йому було завдано моральної шкоди, яка полягає в наступному. При виявленні зазначеної події, а саме того, що він був позбавлений можливості потрапити два роки і вісім місяців до своєї житлової площі, з вини відповідача, він втратив спокій, тяжко переживав, виникли психотравматичні фактори, що стали джерелом негативних емоцій і переживань, з»явилася нервова збудженість, яка змінювалася нервовою депресією. Крім того, він звертався в різні правоохоронні органи, щодо позбавлення його прав на проживання в спірній квартирі, витрачав багато свого часу, переніс психічні та моральні страждання. В зв»язку з тим, що він був вимушений проживати у матері-пенсіонерки в Вінницькій області, він втратив роботу в м. Києві. На той час за місцем свого проживання не міг знайти постійну роботу, позичаючи гроші у старенької людини, що спричинило ще більші моральні страждання. Відповідачка, яка забезпечена житловою площею, своїм небажанням вирішити спірні питання з приводу квартири сприяла тому, що його переживання поглиблюються та носять тривалий, стійкий характер. Крім того, він втратив існуючі життєві зв»язки та стосунки з оточуючими, виникли додаткові незручності пов»язані з переїздом до іншого місця проживання. При розгляді Дніпровським районним судом м. Києва іншої справи, відповідачка підтвердила, що дійсно вона самоправно, по підробленому договору оренди спірної квартири, здавала її з 27.01.2007 року по 27.05.2009 року. Даний договір не зареєстрований ні в податковій, ні в Управлінні житловими будинками УС ВР України, за що вистраждав три роки морально і матеріально. Крім того, договір не має печатки нотаріальної контори, підписів орендодавця і орендаря, відсутня згода четвертого співвласника. Відповідачка отримувала орендну плату як написано в договорі в розмірі 1\~250 грн. на місяць. Загальна сума доходу отриманого відповідачкою складає 36\~200 грн. В судовому засіданні позивач підтримав викладене в позовній заяві, додатково пояснив, з 2007 року за квартиру сплачувала відповідачка, він участі в оплаті не приймав. З серпня 2009 року проживає за спірною адресою та з того часу здійснює оплату по квартплаті та комунальним послугам. Допомоги на синів не надавав і не надає, усі витрати по утриманню та навчанню дітей лягло на колишню дружину, відповідачку по справі. Вони зараз проживають [INFO]. З приводу оренди квартири розмов з синами не було. Надати документи, що підтверджують отримання позивачкою коштів за договором не може, оскільки він їх не має та не бачив таких документів. Документи відповідачка підробляла. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Пояснила, що з позивачем розлучилися в 1995 році. Після розлучення він купив собі будинок в селі, зі спірної квартири його ніхто не виганяв, він виїхав сам та вивіз все майно, а саме музикальний центр, телевізор, паласи, диван, залишив квартиру пустою, у зв»язку з чим, вона була змушена знову купувати речі. 01.05.2007 року позивач запрошував дітей до себе, показував їм як він влаштувався на новому місці. Не заперечувала, що квартиру здавала квартирантам, але для того, що мати кошти на утримання самої квартири та на утримання дітей, оскільки колишній чоловік грошей на дітей зовсім не надавав. З кінця травня місяця квартиранти звільнили приміщення та повернули їй ключ. Вислухавши позивача, відповідачку, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. В суді встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 28.09.1997 року, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної сумісної власності колишньому подружжю сторонам по справі [PERSON], [PERSON], та їх дітям [PERSON], [PERSON] в рівних долях. З договору оренди спірної квартири від 27.01.2008 року, наданого позивачем, встановлено що даний договір укладено між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] про надання квартири [ADDRESS] в оренду строком на один рік. Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12.08.2009 року, позивача було вселено до спірної квартири та зобов»язано [PERSON] не здійснювати перешкод у володінні та користуванні позивачу квартирою. З квитанцій наданих відповідачкою, судом встановлено, що з 2007 року по 2009 рік оплату за квартиру, комунальні послуги та телефон проводилися виключно нею, що не заперечував в суді позивач. Відповідно до позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідачки частину доходу отриманого за використання об»єкту права спільної сумісної власності у розмірі 9\~050 грн., посилаючись на те, що вона без його згоди здавала спірне помешкання в оренду з 27.01.2007 року по 27.05.2009 року. З договору наданого позивачем, встановлено, що даний укладався між відповідачкою та її дітьми з одної сторони та [PERSON] з другої сторони, даний договір не містить підписів учасників правочину, відсутні відмітки про реєстрацію його у відповідних установах. Крім того, строк даного договору закінчився 27.01.2008 року. Даних про продовження дії договору суду не надано. Також, враховується те, що позивачем не доведено про отримання відповідачкою грошових коштів, сум, періоду за оренду приміщення. З усних пояснень відповідачки встановлено, що вона дійсно здавала в оренду спірне помешкання, але це було викликано матеріальною необхідністю, оскільки їй доводилося самостійно оплачувати квартплату та комунальні послуги по квартирі, самостійно утримувати та здійснювати оплату за навчання спільних з позивачем дітей, так як, останній жодної копійки не надавав. Судом приймаються до уваги ті обставини, що позивач не проживав за спірною адресою з 2007 року до серпня 2009 року, оплат по квартирі не здійснював, будучи зареєстрованим в ній, та співвласником, та не надавав матеріальної допомоги на утримання своїх дітей. При зустріч з дітьми, питання стосовно оренди квартири не піднімав. Відповідно до ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов»язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлене договором або законом. В даному випадку тягар утримання майна несла на собі тільки відповідачка, позивач самоусунувся від обов»язку, покладеного на нього законом. Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. В даному випадку суду не було надано відповідних документів, які б підтверджували, що даний правочин було здійснено з порушенням вимог чинного законодавства. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В суді позивачем не було доведено факту завдання йому моральної шкоди з боку відповідачки та не надано жодного доказу. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed