Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-07 00:00:00

30.09.2008 року[PERSON]. заявила позов до відповідача - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Першотравенську про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона протягом тривалого часу перебувала в трудових відносинах з шахтою «Степова» ВАТ ДХК «Павлоградвугілля». Під час виконання трудових обов'язків була травмована та захворіла на професійне захворювання. На підтвердження нещасного випадку та професійного захворювання були складені Акт Н-1 від 03.11.1973 року про нещасний випадок на виробництві та Акт П-4 від 30.04.2003 року розслідування професійного захворювання. 20.02.1995 року вона була оглянута на МСЕК, де їй первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності, повторно 25.06.2003 року сукупно 60 % втрати професійної працездатності безстроково та третю групу інвалідності. Відділенням фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Першотравенську постановою від 09.07.2003 року за № 1302/3 призначив їй одноразову допомогу та щомісячну грошову суму в зв'язку з втратою працездатності згідно довідки МСЕК. Моральна шкода їй не відшкодована. В зв'язку з втратою професійної працездатності вважає, що їй спричинена моральна шкода, оскільки фізичний біль, душевні страждання, переживання викликані наслідками виробничої травми та професійного захворювання стали невід'ємною частиною її існування, вона втратила професійну працездатність, втратила можливість повністю реалізувати свої можливості, змушена постійно приймати лікарські препарати, постійно відчуває наслідки виробничої травми та профзахворювання, вона не має змоги займатися не тільки своїми захопленнями, але й обмежена в роботі по господарству. Почуття безпорадності та неповноцінності приносять їй особливі страждання і приниження. Це доставляє їй маральні страждання, які вона оцінює у 103 000 гривень. Просить суд стягти з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 103 000 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник відповідача ВВД ФССНВУ в місті Першотравенську позовні вимоги [PERSON]. не визнала, так як вони незаконні, необгрунтовані та не підлягають задоволенню, надала суду заперечення, в судовому засіданні пояснила, що по-перше, 20 березня 2007 року набрав чинності Закон України “Про внесення змін до Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності”, яким були виключені статті Закону стосовно обов'язку відшкодування Фондом моральної шкоди. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 вказані зміни визнані конституційними, оскільки громадяни, які постраждали від нещасного випадку на виробництві чи внаслідок професійного захворювання, відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України, мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Згідно довідки підприємства моральна шкода позивачці вже відшкодована. Відповідно до ч. 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки відповідно до п. 11 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної ним трудових обов'язків» на користь позивача відшкодовано моральну шкоду, діючим законодавством стягнення моральної шкоди вдруге не передбачено. По аналогічній справі Апеляційний суд Дніпропетровської області чітко вказав, що стягнення моральної шкоди вдруге не передбачено діючим законодавством, та скасував рішення суду першої інстанції. Позивачка звернулася до суду з пропуском строку позовної давності, тобто позивачка пропустила строк, у межах якого вона мала право звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права, з заявою про поновлення строку позовної давності до суду не зверталась. Крім того, відповідно до акту розслідування нещасного випадку на виробництві від 03.11.1973 року нещасний випадок з [PERSON] трапився 03.11.1973 року, висновком МСЕК 27.01.1994 року первинно встановлено 20 % втрати професійної працездатності, тобто ще до створення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Тому, відповідно до абзацу 2 п. 3 розділу 11 Закону уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи, організації не відшкодували матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами та організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Потерпілою не надано жодних доказів про стрес, якого вона зазнала в результаті трудового каліцтва чи його наслідків, про депресію, чи інші негативні вияви стану потерпілої. Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року зі змінами та доповненнями “Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Оскільки для вирішення питання щодо наявності факту спричинення моральної шкоди ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, необхідні спеціальні медичні знання, якими суд не володіє, для об'єктивного вирішення справи по суті одним із основних доказів являється медичний висновок про встановлення факту наявності моральної шкоди. Який на нашу думку і являється єдиним документом, який може підтвердити факт спричинення потерпілій - моральної шкоди. Згідно Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди потерпілим на виробництві. Позивачка не вказала у чому саме полягає вина відділення ВД ФССНВУ в м. Першотравенську у заподіянні їй моральної шкоди, а також немає причинного зв'язку між шкодою (втратою працездатності) та неправомірними діями відділення, не зазначено за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) ця шкода заподіяна. Відділенням ВД ФССНВУ в м. Першотравенську позивачці виплачено одноразову допомогу, провадиться виплата щомісячних страхових сум, також відшкодовуються витрати на медикаментозне та санаторно - курортне лікування. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату професійної працездатності», ст. 128 ЦПК України - просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року в аспекті конституційного звернення положення частини 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» слід розуміти як визначення порядку, процедури та розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди, спричиненої умовами виробництва, в окремому випадку - тільки в випадку відсутності втрати потерпілим професійної працездатності. Вказане положення не виключає обов'язку Фонду відшкодовувати моральну шкоду, спричинену умовами виробництва, в інших випадках, коли здійснення права застрахованих на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, спричиненої умовами виробництва, повинно забезпечуватись Фондом на підставі ст.ст.1, 5, 6, 13, 21 та частини 3 ст.28 цього Закону всім потерпілим, в тому числі в випадку тимчасової, стійкої або повної втрати професійної працездатності. Поясненнями представників сторін, матеріалами справи встановлено, що позивачка тривалий час працювала на шахті «Степова» ВАТ ДХК «Павлоградвугілля». За час роботи ушкодила своє здоров'я, отримала ушиб, здавлення міжгрудної клітки та поперекового відділу хребта, внаслідок нещасного випадку на виробництві, згідно акту розслідування нещасного випадку від 03.11.1973 року, та отримала професійне захворювання - пневмоконіоз 1 ст., екзема легенів 1-2 ст., ДН - 2 ст., згідно акту розслідування професійного захворювання від 30.04.2003 року. Висновком первинної МСЕК від 20.02.1995 року їй було встановлено 20 % стійкої втрати професійної працездатності, повторно безстроково 25.06.2003 року сукупно 60% стійкої втрати професійної працездатності, з яких 40 % первинно по профзахворюванню, 20 % по травмі хребта, та третю групу інвалідності . Згідно довідки ВСП шахта «Степова» ВАТ «Павлоградвугілля» від 04.11.2008 року [PERSON]., відповідно до наказу № 1196 від 29.05.1995 року, була виплачена моральна шкода в сумі 2 400 000 крб. по травмі хребта, отриманій 03.11.1973 року. ВВД ФССНВУ в місті Першотравенську позивачці призначені страхові виплати, але моральна шкода за втрату 40 % професійної працездатності по профзахворюванню, згідно довідки МСЕК від 25.06.2003 року, їй не відшкодована. Оскільки позивачка є застрахованою особою відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», згідно з п.1 «е» ст.21, ч.3 ст.28 вказаного Закону в обов'язки відповідача входить своєчасне та в повному обсязі відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров'я в вигляді страхової виплати в відшкодування моральної шкоди за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Суд вважає, що наявність моральної шкоди у позивачки в зв'язку з вказаним професійним захворюванням, встановленням стійкої втрати первинно 40 % профпрацездатності в 60-ти річному віці, необхідність лікування, встановленою, оскільки вищевказані обставини свідчать про отримання [PERSON] професійного захворювання, та його наслідками моральних страждань та переживань (хвилювань), оскільки ці обставини привели її до порушення нормальних життєвих зв'язків, вимагають від неї додаткових зусиль для організації її подальшого життя. Обговорюючи розмір відшкодування [PERSON]. моральної шкоди, суд враховує, характер та об'єм її фізичних, душевних, психічних страждань від одержаних на виробництві травми та професійного захворювання, тривалості лікування, втрату можливості її повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін її життєвих зв'язків, що потребує від неї додаткових зусиль для організації свого життя, суд вважає, що в відшкодування моральної шкоди [PERSON]. потрібно стягнути з відповідача в межах заявлених нею позовних вимог в розмірі 20 000 грн. за встановлені 40 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності від одержаного на виробництві профзахворювання. При цьому суд враховує, що максимальний розмір у відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 мінімальних заробітних плат при умові відсутності стійкої втрати працездатності на день постановлення рішення суду (у відповідність п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратній відповідності з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні цього питання повинен виходити із такого мінімального розміру заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, які діють на момент розгляду справи, становить 109 000 грн. /545 грн. - мінімальна заробітна плата Х 200/. Поскільки [PERSON] втрачено первинно 40 % профпрацездатності по профзахворюванню, згідно акту розслідування професійного захворювання від 30.04.2003 року, висновку МСЕК від 25.06.2003 року про стійку втрату сукупно 60 % профпрацездатності, з них: первинно 40 % втрати профпрацездатності по профзахворюванню, 20% повторно - по травмі хребта, та третю групу інвалідності, тобто висновок МСЕК з приводу профзахворювання, дата якого є датою страхового випадку, настав уже після 01 квітня 2001 року, тобто уже після введення в дію Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», з урахуванням вказаних позивачкою та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди позивачці, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на її користь 20 000 грн. Суд враховує, що страховий випадок з позивачкою настав з 25 червня 2003 року, коли їй було встановлено стійку втрату професійної працездатності у зв`язку з отриманим на виробництві професійним захворюванням і з цього часу у неї виникло право на відшкодування моральної шкоди. Посилання відповідача на пропуск позивачкою строку звернення до суду за захистом свого цивільного права суд вважає безпідставним, так як у відповідність п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Виходячи з того, що право на відшкодування моральної шкоди у позивачки виникло з 25 червня 2003 року, дія Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», яким були виключені статті Закону стосовно обов`язку відшкодування Фондом моральної шкоди, який набрав чинності з 20 березня 2007 року, на правовідносини сторін не поширюється, тому посилання відповідача на вказаний Закон як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог суд вважає не обґрунтованими. Крім того, згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно ч.3 ст.22 Конституції України - при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. З урахуванням викладених обставин суд вбачає наявність спричинення позивачці моральної шкоди, яку повинен відшкодувати позивачці відповідач як одну із передбачених Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» страхових виплат.

Outcome: approved