overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] вказує в заяві від 18 листопада 2009 року, що шлюб з відповідачем реєстрували в Камянській сільській раді Березнівського району, актовий запис № 6. Від шлюбу мають неповнолітніх дочок [PERSON], [INFO], та Зоряну, [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося. Між ними постійно виникали сварки і непорозуміння. Фактично припинили шлюбні відносини і проживають окремо. Вважає, що подальше сімейне життя неможливе. Просить розірвати шлюб, дочок залишити їй на виховання. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги з підстав наведених в заяві, пояснення дала аналогічні в ній викладеному, показала, що два роки не живуть разом. Відповідач [PERSON] визнав позов, пояснив, що зберегти сімю дійсно не вважає можливим. Просить розірвати шлюб. Вислухавши сторін, суд вважає що позов має бути задоволено на підставі ч.4 ст. 130 та ч.4 ст. 174 ЦПК України. При цьому приходить до висновку, що визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси сторін та їх дітей. Оскільки відповідачем не оспорюються обставини справи, на які покликається позивачка, суд приймає рішення про розірвання шлюбу. Суд стягує з відповідача [PERSON] судові витрати у розмірі збору на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 гривень на користь позивачки [PERSON], а також судовий збір в доход держави при розірванні шлюбу в органах РАЦС в сумі 10 гривень, від сплати якого по закону, як потерпіла від аварії на ЧАЕС, звільнена позивачка.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-11 00:00:00

13 січня 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованному шлюбі з жовтня 1992 року. Від спільного подружнього життя сторони мають одну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Матеріальну допомогу на утримання дитини позивач сплачує в добровільному порядку. Спільне життя сторін не склалося, у звязку з чим вони припинили шлюбні відносини з грудня 2008 року. Причиною розпаду сімї стало те, що у них виникали сварки на побутовій підставі., вони неодноразово припиняли шлюбні стосунки, але згодом позивач познайомився з іншою жінкою, створив нову сім»ю, згодом відповідач також створила іншу сім»ю. Спільне господарство не ведеться, їх Шлюб існує лише формально. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з відповідачем, спору про поділ майна між сторонами немає Тому позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, та просить суд позов задовольнити. В судовому засіданні позивач на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач до суду не з»явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, до суду 25.01.2010 року надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Відповідно. ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Так, відповідно до свідоцтва про шлюб, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 жовтня 1992 року, але шлюбні відносини припинені з грудня 2008 року. Від спільного подружнього життя мають одну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Суд дійшов висновку, що сімя сторін розпалася остаточно і не може бути збережена, а тому зясувавши фактичні взаємини подружжя, враховуючи інтереси сторін, суд задовольняє позовні вимоги позивача повністю. Суд вважає, що у розпаді сімї винні обоє, тому витрати по оформленню розірвання шлюбу в органах РАЦС стягує з обох.. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись на те, що з 26.08.1994 року з відповідачем знаходиться з зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя мають троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Подружні відносини не склалися через різні характери і погляди на спільне життя. Позивачка не має наміру проживати з відповідачем однією сім»єю та виховувати разом дітей, просить шлюб розірвати. Відповідач в попередньому судовому засіданні позов визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки сторони згодні розірвання шлюбу, примирення між ними не можливе, сім»я фактично розпалася.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-11 00:00:00

В червні 2009 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача і просила стягнути з нього аліменти у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову вона зазначила, що відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Син проживає разом з позивачкою, знаходиться на її вихованні та утриманні. Тому вона вимушена звернутися до суду. У судове засідання позивачка не зявилася, але надала суду заяву, де вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити та справу розглядати без її участі. Відповідач у судове засідання не зявився, але надав суду заяву, де вказав, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СУ України - батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. У судовому засіданні встановлено, що відповідач доводиться батьком [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивачки, добровільно допомоги на його утримання відповідач не надає, тому з нього слід стягнути аліменти в судовому порядку у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 51 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, а також на підставі ст. 81 ЦПК України з відповідача повинні бути стягнуті витрати на інформаційно-технічне забезпечення по справі у розмірі 120 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення по справі при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини доходу щомісячно на утримання дитини, доньки Дарини, [INFO]. Заявлені вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з відповідачем перебували у шлюбі, шлюб розірвано 14.12.1998 року, мають спільну дитину доньку Дарину, [INFO]. Зазначає, що відповідач протягом довгого часу з ними не мешкає, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю, просила стягнути аліменти з відповідача в розмірі 1/4 частини доходу щомісячно. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не відомо, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався. Позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного провадження з дотриманням вимог, встановлених законом. Крім пояснень позивачки, суд дослідив інші представлені докази: копію свідоцтва про народження дитини, копію свідоцтва про встановлення батьківства, копію про розірвання шлюбу, довідку про склад сімї і реєстрацію, довідку про доходи. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 14.12.1998 року (а.с.4), мають спільну неповнолітню дитину доньку Дарину, [INFO], батьками якої вони являються (а.с.2, 3). Батьки зобовязані утримувати неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття, що передбачено ст. 180 Сімейного кодексу України. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а отже аліменти підлягають стягненню в судовому порядку в силу ст. 181 Сімейного Кодексу України. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини і відповідача, обставини даної справи, і вважає за необхідне

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-11 00:00:00

ВАТ «Облтеплокомуненерго» звернулось з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення 5380 гривень 26 копійок заборгованості за теплову енергію. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідачам надаються послуги по теплозабезпеченню та гарячому водопостачанню. Відповідачі зобов»язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги, але свої зобов»язання не виконують з 01.03.2007 року, в результаті чого станом на 31.08.2009 року виникла заборгованість у сумі 5380 гривень 26 копійок. В ході розгляду справи провадження в частині позовних вимог до [PERSON] закрито, в зв»язку з тим, що [PERSON] в період заявлених позовних вимог буле ще неповнолітньою. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила стягнути заборгованість з [PERSON] та [PERSON] Відповідачі в судове засідання не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталися. Представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів у порядку заочного провадження з дотриманням вимог, встановлених законом. Крім пояснень представника позивача, судом досліджені інші представлені докази: розрахунок заборгованості, особовий рахунок, затверджені тарифи на послуги, довідка з місця роботи [PERSON] Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] являються мешканцями квартири [ADDRESS] і користувачами послуг, що надає ВАТ «Облтеплокомуненерго», оплати за які в повному обсязі не здійснювали, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 5380 гривень 26 копійок. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідачі порушили вимоги ст.ст. 67, 68 ЖК України щодо необхідності і своєчасності оплати за надані комунальні послуги. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати (а.с.1), які відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в дольовому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-11 00:00:00

Позивач звернувся в суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначаючи, що з позивачем знаходиться у шлюбі з 06 жовтня 2006 року - запис № 1757 зареєстрованому у відділі реєстрації актів цивільного стану м. Рівне, свідоцтво про одруження від 06.10.2006 року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить суд - шлюб розірвати, посилаючись на те, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинились. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст. 224 ЦК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON], з 06 жовтня 2006 року - запис № 1757 зареєстрованому у відділі реєстрації актів цивільного стану м. Рівне, свідоцтво про одруження від 06.10.2006 року. Позивач та відповідач припинили шлюбні стосунки, господарство не ведуть. Різні спроби покращити подружнє життя закінчилися невдало. Крім того, позивач втратив до відповідача почуття любові, довіри та поваги, остаточно прийшов до висновку, що шлюб між сторонами потрібно розірвати, перспектив для збереження сім'ї немає. Від спільного проживання дітей немає. Суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що мають істотне значення. У відповідності до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. В ч.3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 102 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі ст.ст.104, 105,109 СК України

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-11 00:00:00

[PERSON] (позивач) в січні 2010 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] (відповідач) про стягнення аліментів на утримання дитини. В позовній заяві та у судовому засіданні позивач посилається на те, що з відповідачем по справі знаходилась в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. В період сумісного життя у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на дитину не надає тому, вона вимушена була звернутися до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу). У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалив, у відповідності зі ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України) та за згодою позивача, провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходилися у шлюбі, який було розірвано. Від сумісного життя сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальну допомогу на дитину не надає у розмірі, передбаченому Законом, що підтверджується, поясненнями позивача та відсутніми письмовими запереченнями відповідача. Згідно ст. ст. 180, 184 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати і надавати матеріальну допомогу на дитину. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача аліментів на дитину у судовому порядку, починаючи стягнення з моменту звернення позивача до суду, та до повноліття дитини, оскільки відповідач є його батьком і зобовязаний матеріально утримувати. Окрім цього, відповідач не надав суду доказів про надання такої матеріальної допомоги щомісячно та у розмірі встановленому Законом. Таку допомогу він має можливість надавати, оскільки є працездатним.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-11 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вказаною заявою мотивуючи тим, що він [PERSON] народився 09.02.1954 року, в даний час він оформляється на пенсію за віком і звернувся до управління ПФУ в Кагарлицькому районі з відповідною заявою, але його документи не прийняли, оскільки в трудовій книжці є виправлення, а саме: невірно вказано його по батькові, вказано як, російською мовою "Семенюк Николай Владимирович" замість "Семенюк Николай Владиславович". Оскільки внести відповідні виправлення в трудову книжку на даний час неможливо, то заявник просить суд встановити факт належності йому трудової книжки, від 12.11.1971 року. В судовому засіданні заявник повністю підтримав заяву. Представник заінтересованої особи до суду не з'явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином, суду надано письмове повідомлення щодо розгляду цієї справи без участі представника управління ПФУ в Кагарлицькому районі. Заслухавши пояснення заявника, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення. Так, по справі встановлено, що заявник працював з 07.09.1971 року по 05.01.1972 року на посаді учня-токаря, де 12.11.1971 року йому було оформлено трудову книжку, але на титульній сторінці вказано його по батькові як, російською мовою "Владимирович", пізніше було внесено виправлення, а саме: на "Владиславович". Наведені обставини стверджуються копією трудової книжки заявника, оригінал оглядався в судовому засіданні. Про те, що вказана трудова книжка належить дійсно заявнику по справі, свідчать також наступні докази: копія паспорта заявника, де вказано його ім'я - [PERSON] та дату народження - 09.02.1954 року; копія свідоцтва про його народження, копія свідоцтва про одруження заявника, де вказано - [PERSON], копія свідоцтв про народження його дітей, де вказано - [PERSON]. Таким чином, дослідженими в судовому засіданні доказами стверджується факт належності саме заявнику зазначеної вище в рішенні трудової книжки. Згідно п.6 ч. 1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. А тому враховуючи все наведене суд вважає за можливе встановити факт належності саме [PERSON] трудової книжки від 12.11.1971 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-11 00:00:00

Заявник - виконавчий комітет Ренійської міської ради Одеської області звернувся до суду та просить постановити рішення про передачу безхазяйного нерухомого майна, а саме, домоволодіння № 1 по провулку Стадіонному у м. Рені у комунальну власність територіальної громади м. Рені Одеської області. Зацікавлена особа КП «Ренійське БТІ», у судове засідання не зявилась, щодо задоволення позову не заперечувала, просила розглянути справу у відсутності їх представника. Представник заявника у судове засідання не зявився, на задоволенні вимог заяви наполягав, просив розглянути справу без його участі. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що власником домоволодіння № 1 по провулку Стадіонному у м. Рені Одеської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 3-4086 від 29.05.1998 року, була [PERSON] нині померла. З дня смерті по теперішній час за домоволодінням ніхто не наглядає, на випадок своєї смерті власник яким-небудь способом нерухомим майном не розпорядилася, заповіт не залишила. 20.03.2008 року технічна комісія виконавчого комітету Ренійської міської ради обстежила домоволодіння № 1 по провулку Стадіонному та зробила висновок про те, що домоволодіння знаходиться у аварійному стані, у домоволодінні ніхто не проживає. Даний акт обстеження технічного стану затверджений рішенням виконавчого комітету Ренійської міської ради № 86 від 26.03.2008 року. Домоволодіння взято на облік як безхазяйне нерухоме майно, що підтверджується рішенням виконкому Ренійської міськради № 145 від 23.04.2008 року та про що, відповідно з п. 1 ч. 2 ст. 335 ЦК України, було дано оголошення в газеті «Ренійський вісник» від 08 травня 2008 року.. Вивчивши матеріали справи, надані документи, суд приходить до висновку, що вимоги заявника обґрунтовані, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦК України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. За ч. 2 ст. 335 ЦК України безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Таким чином, згідно наданих документів, суд вбачає підстави для задоволення заяви заявника, оскільки вищевказана нерухомість дійсно є безхазяйною, взята як така на відповідний облік, з моменту взяття на облік сплинув один рік. Суд також стягує з заявника суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, що не була сплачена заявником в повному обсязі при подачі заяви (31 грн. 25 коп. у справах окремого провадження) 01(одна) грн. 25 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-11 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача в якій просить визнати незаконними та скасувати його розпорядження за №157 від 29 квітня 2009 року про скасування розпоряджень № 206 та № 209 від 05 червня 2006 року. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги позивачки та пояснив, що 05 червня 2006 року розпорядженням Ніжинської районної державної адміністрації №206 їй виділена земельна ділянка в розмірі 0,2387 га в адмінмежах Григоро-Іванівської сільради для ведення особистого селянського господарства. Розпорядженням №209 дано дозвіл на виготовлення техдокументації на державний акт. 29 квітня 2009 року тимчасово виконуючий обовязки голови адміністрації своїм розпорядженням за № 157 незаконно скасував зазначені розпорядження. Позивачка вважає незаконним оспорюване розпорядження з тих підстав, що відповідач згідно з Законом України Про місцеве самоврядування не мав права сам скасовувати розпорядження прийняті ним раніше. Прийняті раніше розпорядження можуть бути скасовані органом виконавчої влади вищої гілки або судом. Представник відповідача позовні вимоги визнав, пояснивши, що дійсно райдержадміністрація не має права скасовувати свої раніше прийняті розпорядження. Оспорюване розпорядження було прийнято поспішно у виконання протестів прокурора, який вимагав скасування раніше прийнятих розпоряджень щодо виділення землі позивачці. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивачки з наступних підстав. Розпорядження №157 від 29 квітня 2009 року скасовує прийняті розпорядження 05 червня 2009 року про передачу у власність земельної ділянки позивачці. Закони України чітко визначають порядок скасування прийнятих актів органами місцевого самоврядування. Зокрема ст. 118 Конституції України визначає, що рішення голів місцевих державних адміністрацій , що суперечать законам можуть бути відповідно скасовані Президентом України або головою місцевої державної адміністрації вищого рівня . Порядок скасування актів визначений також ст. 43 Закону України Про місцеве самоврядування, яка визначає, що цим правом наділяється крім органу виконавчої влади вищого рівня також і суд. Таким чином суд вважає, що відповідач, отримавши протест прокурора про скасування незаконних на його думку актів райдержадміністрації, мав право оспорити протест, або ж звернутися до вищестоящої адміністрації про скасування свого розпорядження. Ні першого ні другого відповідач не зробив, а прийняв незаконно своє нове розпорядження.

Outcome: approved