Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-04 00:00:00

позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що являється особою, захворювання якої пов»язапе з Чорнобильською катастрофою, мас другу групу інвалідності, перебуває на обліку у відповідача, де отримує пенсію. Ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам., що мають вказаний статус, передбачено виплату державної пенсії в розмірі, який не може бути нижчим восьми мінімальних пенсій за віком. За правилами ст. 50 вказаного Закону додаткова пенсія вказаним особам призначається у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком. Посилаючись на те, що відповідач на його письмове звернення відмовив у нарахуванні та виплаті пенсії у встановленому зазначеним Законом розмірі просив визнати вказані дії відповідача незаконними, зобов"язати його провести перерахунок та виплату пенсії відповідно до вказаних норм за період з 23.11.2007 року по даний час та проводити таке нарахування і виплату пенсії в подальшому. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, в їх обгрунтування зіслалися на обставини, викладені в поданій до суду заяві. Представник відповідача в судове засідання не з »явився. Начальник управління Пенсійного фонду України в Миронівському районі у поданих суду запереченнях позов не визнала та просить розглядати справу у відсутності представника управління. Заперечення проти позову обгрунтовані тими обставинами, що виплата позивачу основної та додаткової пенсії проводиться на підставі діючих нормативних актів. Розмір пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв»язок з Чорнобильською катастрофою, діючим законодавством встановлено в залежності від розміру мінімальної пенсії за віком. Розмір мінімальної пенсії за віком щоразу визначався постановами Кабінету Міністрів України, в яких зазначалися обмеження щодо їх застосування при визначенні певних видів виплат Мінімальний розмір пенсії за віком на рівні прожиткового мінімуму для оси' що втратили працездатність, встановлено ст. 28 Закону України «Пр. загальнообов»язкове державне пенсійне страхування».В ч. З ст. 28 цього Закону зазначено, що цей мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом. Тому положення зазначеної норми не поширюються на Закон України «Про статус і соціальнії;> захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи». З січня 2008 року Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визначено, що у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв»язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути пиленими, зокрема, для учасників ліквідації наслідки- аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році по 2 групі інвалідності - 200 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, розрахунок додаткової пенсії встановлено у відсотках до прожиткового мінімуму. Постановами Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 та від 16.07.2008 року № 654 встановлено, що розмір пенсії для вказаних осіб не може бути нижчим відповідно 1034 грн. та 1090 грн. Розмір основної та додаткової пенсії позивачу переглядався у відповідності до вказаних нормативних актів. Фінансування витрат, пов»язаних з реалізацією Закону України «Про статує і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», здійснюється за рахунок державного бюджету та залежить від фінансових ресурсів його доходної частини. Кабінет Міністрів здійснює видатки на реалізацію вказаного Закону в межах асигнувань, затверджених Верховною радою України. Кошти на видатки, пов»язані з наданням пільг щодо пенсійного забезпечення, згідно із вказаним законом, перераховуються Державним Казначейством централізовано Пенсійному Фонду в межах бюджетних асигнувань та використовуються лише на цілі, визначені бюджетними призначеннями. Виплати вказаних пенсій та доплат за рахунок коштів Пенсійного фонду не передбачені. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з»ясувавши обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги і заперечення, об»сктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень тау спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням серії А №112189 с, виданим 30.11.2007 року Київською ОДА, вкладкою до посвідчення. З 23.11.2007 року позивачу довічно встановлена друга група інвалідності. Причиною інвалідності є захворювання, пов»язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. В підтвердження вказаних обставин до матеріалів справи позивачем додано посвідчення інваліда серії ААБ № 000824, видане УПСЗН Миронівської РДА 07.02.2008року, довідку МСЕК серії КИО-1 № 286486, експертний висновок Київської регіональної міжвідомчої експертної комісії № 27 від 30.10.2007 року. Ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Ст.ст. 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначені підстави та умови призначення державних пенсій та додаткових пенсій за шкоду, заподіяну здоровлю. Згідно ч.4 ст. 54 вказаного закону розмір державної пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв»язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим по 11 групі інвалідності восьми мінімальних пенсій за віком. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровлю, особам, віднесеним до категорії 1, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначена інвалідам 11 групи у відсотковому відношенні до мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ст. 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» дія цього закону не 'може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього закону. В судовому засіданні встановлено, що позивачу основна та додаткова пенсії по 11 групі інвалідності внаслідок захворювання, повлязаного з роботами по ліквідації наслідків старії на ЧАЕС, були призначені з 23.11. 2007 року та виплачувалися у 2007 році відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України № 1293 від 27.12.2005 року, в наступному - відповідно до положень постанов Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.2008 року, №654 від 16.07.2008 року, Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». У 2007 році позивач мав право на отримання основної пенсії у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком. Положення ст.хт. 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якими встановлено вказані розміри пенсії, Законом України «Про Державний бюджет на 2007рік» та іншими законами не зупинялись. Виходячи з пріоритетності законів над підзакониими актами, при визначенні розміру пенсії позивачу застосуванню підлягають норми Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови Кабінету міністрів України. При здійсненні виплати пенсії у 2008 році відповідач керувався тим, що положення ст.ст. 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було викладене в іншій редакції Законом України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107 від 28 грудня 2007року. Підпунктами 12 та 15 пункту 28 розділу 11 вказаного Закону текст ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено в редакції, відповідно до якої щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров»ю, інвалідам 11 групи виплачується в розмірі 20 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, текст ч.4 ст. 54 викладено в редакції, відповідно до якої розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв»язок з Чорнобильською катастрофою не можуть бути нижчими по 11 групі інвалідності 150 % та 200% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, в залежності від року, в якому виконувались роботи по ліквідації наслідків аварії. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 щодо відповідності Конституції України (копституційності) окремих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнані такими, що не відповідають Конституції України (с неконституційними) положення розділу 11 «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України ни 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», в тому числі п. 28 розділу 11, яким статті 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено в іншій редакції. Приймаючи рішення, Конституційний суд України дійшов висновку, що Конституція України не падає закону про Держбюджет вищої юридичної сили стосовно інших законів. Законом про держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об»сктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до п. 5 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України визнані неконституційними положення Закону України «Про Державний бюджет України па 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» втратили чинність з дня ухвалення цього рішення, тобто з 22.05.2008 року. Вказана частина рішення відповідає ст. 152 Конституції України, відповідно до якої закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Оскільки рішення Конституційного Суду від 22 травня 2008 року зворотної дії в часі не мас, позивачу необхідно відмовити в задоволенні позову щодо перерахунку та виплати пенсії з 1 січня 2008 року по 22 травня 2008 року. В цей період дію норм, які визначали право позивача на отримання пенсії, було змінено. Недіюча норма не може бути застосована судом. Після прийняття Конституційним Судом України вказаного рішення знову почали діяти положення ч.4 ст. 54 та ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Тобто з часу прийняття цього рішення у позивача відновилось право на отримання основної пенсії у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком. Законами України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та «Державний бюджет на 2010 рік» дії норм Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не зупинялись, зміни до вказаних норм не вносились. Норми вказаного закону діють на час розгляду справи, оскільки іншим законодавчим актом не зупинені та не змінені. Відповідач, ігноруючи зазначені норми матеріального права, не здійснив перерахування пенсії, відмовив позивачу в перерахунку після його письмового звернення, чим порушив указане право позивача. Вказані обставини свідчать про незаконність дій відповідача по відмові у нарахуванні пенсії. Зі ст.ст. 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» випливає, що під час визначення розміру пенсії за основу її нарахування береться розмір мінімальної пенсії за віком. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише правилами, передбаченими ч. І ст. 28 Закону України «Про загальнообюв»язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № !058-117 Іншого нормативно- правового акта, який би визначав цей розмір, немає. При цьому, ч. З ст. 28 цього Закону передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частиною 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода па обов»язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. За частиною 8 вказаної статті забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, яке регулює спірні відносини. Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання пенсії основані па принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Враховуючи викладене, положення ч. З ст. 28 Закону України «Про ' загальнообов»язкове пенсійне страхування» та посилання на вказану норму відповідача судом не беруться до уваги, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Тому для розрахунку пенсії необхідно застосувати розмір мінімальної пенсії за віком, який встановлений Законом України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування». Посилання представника відповідача на ті обставини, що виплата пенсій та доплат, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а відповідні кошти до Пенсійного фонду України з державного бюджету не надходили, та його доводи про те. що Положенням про Пенсійний фонд України визначений вичерпний перелік напрямків використання коштів і в бюджеті Пенсійного фонду не передбачені виплати пенсій за вказаним Законом, судом не беруться до уваги з наступних підстав. За ст. 22 Конституції України не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, тому відсутність коштів на виплату пенсій не позбавляє особу, якій повинна бути призначена основна та додаткова пенсія у конкретному, встановленому Законом, розмірі, права на отримання такої пенсії. Відповідно до ст. 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, пов»язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету. Вказаним Законом України не передбачено обмеження виплат наявністю певних коштів чи фінансування бюджету. Відсутність коштів для забезпеченья виплат встановленої позивачу пенсії не є підставою для невиконання відповідачем своїх зобов»язань, встановлених ст. 50 та ч.4 ст. 54 Закону України «Про стату. соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Отже, посилання відповідача на відсутність надходжень з державного бюджету України та існування вичерпного переліку напрямків використання коштів як на підставу ненарахування позивачу пенсії у встановленому розмірі, являються безпідставними. Розмір пенсії, що виплачений позивачу, не відповідає розміру, встановлено:-';, ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, я- постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Орган державної влади, о компетенції якого віднесено здійснення виплат громадянам в порядку, передбачено::.; вказаним Законом, не зобов»язаний проводити зазначені виплати у будь-який іншіє спосіб та в розмірах, окрім тих, що були встановлені законодавством, чинним : моменту прийняття рішення Конституційним судом. За таких обставин, відповідач, здійснивши позивачу виплату основні': державної та додаткової пенсії в іншому розмірі, зокрема, встановленому постановами Кабінету Міністрів України № 1293 від 27.12.2005 року, № 530 від 28.05.2008 року та № 654 від 16.07.2008 року не в повному обсязі виконав взят: державою зобов»язання та порушив право позивача на отримання державної пенс:: згідно 4.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, як: постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі восьми мінімальні'::: пенсій за віком та додаткової пенсії згідно ст. 50 вказаного Закону у розмірі 75 мінімальної пенсії за віком. Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів нас підзаконними актами, при визначенні розміру пенсії позивачу застосуванню підлягають норми Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, як: постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державні пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмір; прожиткового мінімуму для. осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Прожитковий мінімум визначається законами про держаний бюджет. Таким чином, відповідача необхідно зобов»язати нарахувати та виплатити позивачеві державну пенсію та додаткову пенсію як особі, що віднесена до категорії 1. за період з часу встановлення, інвалідності з 23.11.2007 року по 31.12.2007 року та з 22 травня 2008 року по час винесення, рішення. Перерахунок необхідно провести, виходячи мінімального розміру пенсії за віком, визначеного ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», згідно якої мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, та фактично виплачених сум основної та додаткової пенсії. Розмір прожиткового мінімуму визначається законами про держаний бюджет. Перерахуванню підлягає основна пенсія у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, та додаткова пенсія у розмірі. 75 % мінімальної пенсії за віком, з відрахуванням розміру основної та додаткової пенсії, одержаної позивачем за вказаний період. Що стосується вимог позивача про зобов »язання відповідача проводити перерахунок призначеної йому пенсії в подальшому, то вони задоволенню не підлягають, оскільки вирішувати спори на майбутній час суд не вправі. На підставі викладеного, ст.ст. 6, 19, 22, 68, 95 Конституції України, ст. 16 ЦК України, ст.ст. 49, 50, ч.4 ст. 54, 63, 71 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 58 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів», ст. 54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»,

Outcome: dismissed