Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ВАТ банку „Біг Енергія (надалі - Банку) в особі Кузнецовської філії про стягнення 20000,00 грн. депозитного вкладу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, а також судових витрат, мотивуючи тим, що 31.07.09 р. між ним та Банком укладено договір банківського вкладу (депозиту) „Стандартний + у валюті українська гривня з виплатою процентів в кінці строку, на розміщення 20000,00 грн., з нарахуванням відсотків з розрахунку 15 % річних, терміном розміщення до 31.10.09 р. 02.11.09 р. він звернувся до Банку із заявою про повернення суми депозитного вкладу, на що отримав письмову відмову. [PERSON] просив суд стягнути з Банку суму депозитного вкладу, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних у звязку з простроченням виконання грошового зобовязання, а також понесені судові витрати.. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та пояснив, що після закінчення терміну дії договору він звернувся до Банку з письмовою заявою про повернення йому суми вкладу. Однак він отримав письмову відповідь про неможливість отримання суми депозитного вкладу у звязку з дією мораторію на задоволення вимог кредиторів. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Під час попереднього судового засідання нею подано заперечення проти позову, які обґрунтовуються тим, що неповернення Банком депозиту у встановлений депозитним договором термін сталось не з його вини, а є наслідком обєктивних обставин, зокрема, фінансової кризи на світовому та внутрішньому фінансовому ринках, що призвело до того, що Банк, щоб не порушувати законодавство України про права клієнтів, вимушений був направити значний обсяг коштів на одночасне задоволення готівкою вимог різних клієнтів банку. Представник позивача пояснила також, що на даний час Національним Банком України на законних підставах призначено тимчасову адміністрацію у ВАТ банку „Біг Енергія та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів строком на 6 місяців з 16.03.09 р. по 15.09.09 р., який продовжено з 16.09.09 р. по 15.03.10 р., а тому наявність цих обставин і є законним обмеженням прав власника, передбаченим ч.7 ст.319 ЦК України. Заперечення в частині стягнення індексу інфляції та 3 % річних обґрунтовуються тим, що в силу ч.2 ст.58 Закону України „Про банки і банківську діяльність, банк не відповідає за невиконання або неналежне виконання зобовязань у разі оголошення мораторію на задоволення вимог кредиторів, і відповідно до ст.85 вищезазначеного Закону протягом дії мораторію не нараховуються неустойка (штраф, пеня), інші (економічні) санкції. З цих підстав відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Підставами для такого висновку суду стало наступне. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Статтею 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі сплином встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Судом встановлено, що між відкритим акціонерним товариством „Банк „Біг Енергія та [PERSON] 31 липня 2009 року укладено договір № 3Д+_904 банківського вкладу (депозиту) «Стандартний +» зі сплатою процентів в кінці строку (надалі - Договір) у валюті українська гривня, предметом якого було розміщення коштів позивача терміном з 31.07.09 р. по 31.10.09 р., з нарахуванням процентів за вкладом з розрахунку 15 % річних (пп.1.1, 1.2, 1.3 Договору). Судом встановлено, що вклад в розмірі 20000,00 грн. та був внесений позивачем на банківський рахунок у день підписання Договору, в подальшому сума вкладу позивачем не збільшувалась, а передбачені депозитним договором проценти отримані ним в повному обсязі. Договором передбачено, що Банк зобовязується по закінченні строку дії Договору видати вкладникові банківський вклад відповідно до умов договору (пп.2.1.5 Договору). З пояснень позивача, копії листа позивача від 02.11.09 р., копії відповіді відповідача № 1181/01 від 10.11.09 р. судом встановлено, що 02 листопада 2009 року [PERSON] звертався до Банку з письмовою вимогою про повернення йому суми вкладу, на що отримав відмову. Так як строк депозитного договору, укладеного Банком з [PERSON] сплинув 01 листопада 2009 року, суд прийшов до висновку про правомірність вимоги позивача отримати в Банку депозитний вклад, і обмежень у здійсненні ним такого права норма ст.1060 ЦК України не містить. Відповідно до постанови Правління Національного Банку України № 134 від 13.03.09 р., з метою захисту інтересів вкладників та інших кредиторів, забезпечення схоронності капіталу і активів ВАТ банку „Біг Енергія, відновлення його платоспроможності і ліквідності, стабілізації його діяльності, усунення порушень, що призвели до погіршення його фінансового стану, відповідно до вимог ст.ст.73, 75, 76, 85 Закону України Про банки та банківську діяльність, у ВАТ банку „Біг Енергія призначено тимчасову адміністрацію строком на один рік з 16 березня 2009 року по 15 березня 2010 року. Цією ж постановою з метою створення сприятливих умов для відновлення фінансового стану ВАТ банку „Біг Енергія введено мораторій на задоволення вимог кредиторів строком на шість місяців, з 16 березня по 15 вересня 2009 року. Судом встановлено, що термін дії вищезазначеного мораторію Національним Банком України продовжено з 16.09.09 р. по 15.03.10 р. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на правомірність обмеження права позивача отримати вклад у звязку з постановою Національного Банку України про введення тимчасової адміністрації ВАТ банку „Біг Енергія та мораторію на задоволення вимог кредиторів, винесеної на підставах і в порядку, передбаченому Законом України „Про банки і банківську діяльність, виходячи з наступного. Відповідно до ст.41 Конституції України, норми якої за змістом ст.8 основного Закону України є нормами прямої дії, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, якої ніхто не може бути протиправно позбавлений. Право приватної власності є непорушним. Зазначені права власника та їх гарантії передбачені також і ст.ст.319, 321 ЦК України, якими одночасно передбачено, що держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Статтею 4 ЦК України передбачено, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Інші органи державної влади України, органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України. Враховуючи викладене, акт Правління Національного банку України не може бути підставою для відмови особі у реалізації права на отримання депозитного вкладу відповідно до вимог ст.1060 ЦК України та умов депозитного договору. Суд прийшов до висновку, що невиконання Банком умов депозитного договору в частині повернення позивачу суми депозитного вкладу та відсотків після сплину терміну депозитного договору прямо порушує право позивача користуватись та розпоряджатись своїм майном грошовими коштами, що були предметом договору депозитного вкладу. Отже, суд вбачає підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь [PERSON] суми депозитного вкладу в розмірі 20000,00 грн. Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що положення цієї статті застосовуються до боржника у разі порушення ним грошового зобовязання незалежно від наявності вини в його діях. Судом встановлено, що після закінчення строку дії депозитного договору грошове зобовязання відповідача не припинилось, оскільки позивач реально грошові кошти не отримав. Відповідно до ст.58 Закону України „Про банки і банківську діяльність, банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобовязань у разі оголошення мораторію на задоволення вимог кредиторів, зупинення операцій по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади. Відповідно до ст.85 Закону України „Про банки та банківську діяльність, мораторій на задоволення вимог кредиторів поширюється на зобовязання, строки виконання яких настали до призначення тимчасової адміністрації. Цією ж нормою передбачено, що протягом дії мораторію забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства України; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів). Із змісту ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» вбачається, що нарахування інфляційних втрат повязується з підтриманням купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Нарахування інфляційних втрат та 3 % річних у звязку з простроченням грошового зобовязання не являється будь-яким видом цивільно-правової відповідальності у звязку з порушенням грошового зобовязання. Обовязок сплати цих коштів позивачу виникає незалежно від вини відповідача, як плата за користування чужими коштами та гарантія захисту коштів позивача від втрат, повязаних із зниженням його купівельної спроможності в умовах зростання цін (інфляції). З огляду на викладене, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача на користь [PERSON] суми депозитного вкладу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних за користування вкладом за період з 01 листопада 2009 року і по даний час. Сума вкладу за Договором складає 20000,00 грн. і на даний час не повернута. Отже, сума депозитного вкладу з урахуванням індексу інфляції станом на 01 березня 2010 року складає: 20000,00 грн. * 1,011 * 1,009 * 1,123 * 1,018 * 1,019 = 23766,98 грн. На момент розгляду справи Банк прострочив виконання грошового зобовязання щодо повернення [PERSON] суми депозитного вкладу на 135 днів. Отже, плата за користування сумою вкладу у розмірі 3 % річних, що підлягає стягненню з Банка на користь [PERSON], складає: 20000,00 грн. * 135 / 365 * 3 % = 221,92 грн. Судові витрати слід покласти на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved