Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди до комунального підприємства «Міський тролейбус». В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] вказав, що він, працював водієм тролейбусу депо № 1 [PERSON] підприємства «Міський тролейбус», чесно і сумлінно виконував трудові обов'язки, однак 25.12.2008р. його звільнили відповідно до наказу «Про звільнення водія тролейбусного депо № 1 [PERSON]П». Про порушення свого права він дізнався 29.01.2009р. в день отримання листа (з наказом про його звільнення) на поштовому відділені ї 51 м. Кривого Рога. З вказаним наказом він не згоден, оскільки відповідно до ст. 149 КЗпП України власник або уповноважений ним орган до застосування дисциплінарного стягнення повинен був зажадати від нього письмового пояснення, але відповідач цього не зробив та звільнив його з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Директор підприємства не зажадав від нього письмових пояснень, та застосував до нього стягнення (як звільнення з роботи), порушуючи ст.149 КЗпП України. Крім того 10.10.2008р. загальними зборами членів Вільної профспілки залізничників [PERSON] підприємства «Міський тролейбус», його було обрано заступником голови профспілкової організації. Про обрання його головою профспілкової організації, відповідач був повідомлений 21.11.2008р. Також відповідач порушив ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» не звернувся з поданням до профспілкової організації на звільнення з роботи водія тролейбусу депо № 1 [PERSON] підприємства «Міський тролейбус» та звільнив його без згоди профспілкової організації. Також він був звільнений з порушенням встановленого порядку. У відповідності із наказом № 553-їс від 25.12.2008р. його звільнили заднім числом - 05.12.2008р. Це ставить перед фактом, чим порушили ст. 47 КЗпП України відповідно до якої відповідач зобов'язаний в день звільнення видати належним чином оформлену трудову книжку і провести розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. У зв'язку з незаконним звільненням він втратив заробітну плату з 5 грудня 2008 року по теперішній час. Тобто недотримана заробітна плата за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням складає -14198 гривень 80 копійок. Порядок розрахунку виплат за час вимушеного прогулу визначений Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100. Крім того своїми неправомірними діями підприємство завдало йому моральної шкоди, внаслідок звільнення з роботи з підстав не передбачених чинним законодавством та з порушенням встановленого порядку, що призвело до здійснення ним додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї родини, щоб забезпечити достатній життєвий рівень. Завдану шкоду він оцінює в 20000,00 гривень. У судовому засіданні позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та визнати наказ № 553-к від 25.12.2008р. по КП «Міський тролейбус», «Про звільнення водія тролейбусного депо № 1 [PERSON]П.» незаконним; поновити його на посаді водія тролейбусу КП «Міський тролейбус»; стягнути з КП «Міський тролейбус» на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі: 14198 гривень 80 копійок, та стягнути з КП «Міський тролейбус» на його користь моральну шкоду у розмірі 20000,00 гривень. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] підприємства «Міський тролейбус» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на наступні обставини, що [PERSON] працював водієм тролейбусу депо № 1 [PERSON] підприємства «Міський тролейбус», та 25.12.2008р. його звільнили відповідно до наказу «Про звільнення водія тролейбусного депо № 1 [PERSON]П.». Останній був звільнений за те, що проявив негативне відношення до розпоряджень керівництва, неодноразово не виконував розпорядження та накази, про які був повідомлений завчасно, чим не виконав свої обов'язки працівника передбачені ст. 139 КЗпП України та скоїв порушення трудової дисципліни. Допитавши позивача, відповідача дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] до комунального підприємства «Міський тролейбус» про поновлення на роботі стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди підлягає задоволенню за наступними підставами. У судовому засіданні встановлено, що позивач працював водієм тролейбусу депо № 1 [PERSON] підприємства «Міський тролейбус», та 25.12.2008р. його звільнили відповідно до наказу «Про звільнення водія тролейбусного депо № 1 [PERSON]П.». Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] було звільнено за порушення трудової дисципліни, вираженої в явному ігноруванні наказів керівництва підприємства, та за ухиляння від навчання та. складання заліку по особливостям роботи в осінній зимовий період та охороні праці. Однак позивач міг ігнорувати накази, тому, що він не був ознайомлений з вказаними наказами, також не міг ухилитись від навчання, яке не проводилось, що підтвердив представник відповідача, та пояснив що навчання для водіїв не обов'язкове. Також встановлено, що від складання заліку позивач [PERSON] не ухилявся, він виконував свої трудові обов'язки від яких його відповідач не звільнив на час заліку. Після відсторонення позивачеві було призначено залік на 24 листопада 2008 року, також без попереднього навчання, та не надання переліку питань для заліку. Відповідно до вимог п.7 ст. 18 Закону «Про охорону праці» і Типового Положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці, п. 3,16 повинен був протягом місяця провести навчання відповідним нормативним актам і повторну перевірку знань. Однак відповідач в порушення чинного законодавства не провів навчання та перевірку знань, а видав наказ про звільнення позивача. В наказі про звільнення йдеться про те, що наказом № 497 [PERSON] наданий ще один додатковий день - 5 грудня 2008 року для складання заліку, однак позивача не ознайомили з вказаним наказом. Встановлено що позивач [PERSON], був звільнений 5 грудня 2008 року, а наказ про звільнення видали аж 25 грудня 2008 року, а сам наказ позивачем був отриманий поштою лише 29 січня 2009 року, тобто через 58 днів позивач дізнався про своє звільнення. Відповідач порушив ст.. 47 КЗпП України, яка зобов'язує власника в день звільнення видати трудову книжку і наказ про звільнення. [PERSON] було звільнено відповідно до п. 3 ст.40 КЗпП України, яка передбачає звільнення за умови, якщо застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. В наказі про звільнення відповідач посилається на дві догани, винесені позивачеві за порушення трудової дисципліни - наказами № 180-к, № 465. Як вбачається з матеріалів справи, наказ № 465 від 27.10.2008 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області був визнаний незаконним. Також наказ № 180-к від 4.06.2008 р. рішенням Жовтневого районного суду від 9 червня 2009 року був визнаний незаконним. Крім того відповідач при звільнені працівника порушив ч. 1 ст. 14 9 КЗпП України, яка зобов'язує власника до застосування дисциплінарного стягнення зажадати від працівника письмові пояснення. Відповідачу відомо, що з 10.10.2008 р. [PERSON] є заступником голови профспілкової організації. Відповідно ч. З ст.41 «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ч. 3 ст. 252 КЗпП звільнення членів виборних п/с органів підприємств допускається лише за попередньою згодою органу, членами якого вони є, а також вищестоящого органу п/с, однак відповідач не звертався до Вільної профспілки залізничників за згодою на звільнення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 р., п.16, в якій зазначено: Якщо за положенням законодавства згода відповідного (профспілковою) органу мас бути попередньою суд бере до уваги лише таку згоду, оскільки іншого законом не передбачено. Крім того, відповідач незаконно вважає, що він не повинен був звертатись за згодою до вільної профспілки залізничників, тому що з нею не укладено трудовий договір. Рішенням Конституційного суду від 09.10.1998 р. № 14-рп/98 встановлено, що всі професійні спілки які утворені і діють згідно з їх статутами на підприємствах, в установах, організаціях, мають гарантовані Конституцією України рівні права для захисту трудових і соціально - економічних прав та інтересів своїх членів, в тому числі й для надання згоди на розірвання трудового договору працівником - членом профспілки, відповідно до КЗпП. У зв'язку з незаконним звільненням позивач втратив заробітну плату з 5 грудня 2008 року по теперішній час. Тобто недотримана заробітна плата за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням складає - 14198 гривень 80 копійок. Порядок розрахунку виплат за час вимушеного прогулу визначений Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100. Також встановлено, що своїми неправомірними діями підприємство завдало позивачеві моральної шкоди, внаслідок звільнення з роботи з підстав не передбачених чинним законодавством та з порушенням встановленого порядку, що призвело до здійснення ним додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї родини, щоб забезпечити достатній життєвий рівень. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Також, ст. 23 ЦК України, особа має право, на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок Порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, прогрішення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування а також з урахуванням вимоги розумності і справедливості. Суд вважає, що заявлені вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] підприємства «Міський тролейбус» у відшкодування моральної шкоди у сумі 20000,00 гривень є завищеними, тому, на думку суду, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 2000,00 гривень.

Outcome: approved