Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-24 00:00:00

09 лютого 2010 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись у своїх вимогах на те, що він з 15.07.1983 року працював в колгоспі «Радянська Україна», по 23.09.1996 року. Відповідно до п.2 Ука|зу Президента України « Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08.08.1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При оформленні особам, які мають право на земельну частку (пай), сертифікатів на право на земельну частку (пай) йому помилково не видали вказаний документ та в подальшому він не зміг оформити державний акт про право власності на землю. Згідно довідки Марківського районного відділу земельних ресурсів №693 від 25.06.2009 року він дійсно числився в списку членів до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Радянська Україна » під №55. Згідно довідки відділу Держкомзему у Марківському районі №80 від 04.02.2010 року розмір середньої частки (паю) колишнього КСП «Радянська Україна» на території Марківської селищної ради становить 6,99 в умовних кадастрових га та вартість земельної частки складає 17638 грн. 90 коп. Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) №899-1У від 05.06.03 року право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно ст.2 вказано закону документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Тому позивач просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 6,99 в умовних кадастрових гектарах в землі, що перебувала в колективній власності ксп «Радянська Україна» Марківського району і зобов,язати відповідача видати сертифікат та виділити земельну ділянку. Представник Марківської районної державної адміністрації [PERSON] позов визнала, пояснивши, що позивач має право на отримання земельної ділянки, яка може бути виділена. Відповідно до ч.4 ст.1 ЗО ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України, згідно ч.4 якої у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно до Указу Президента України від 08.08.1995 року №720\\95 «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в том числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиною в Україні зразка та їх реєстрація проводиться відповідно державною адміністрацією. Із матеріалів справи вбачається , що [PERSON] відповідно до довідки відділу Держкомзему у Марківському районі значиться в списку до державного акта на право колективної власності на землю ксп « Радянська Україна » за номером 55. В постанові Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 (п.24) зазначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства , включений до списку , що додається до державного акта на право колективної на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта , у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримана сертифікат на право на земельну частку (пай). Пунктом 12 Перехідних положень розділу X Земельного Кодексу України встановлено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями за межами населених пунктів здійснюють відповідні органи виконавчої влади. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи і інтереси інших осіб.

Outcome: approved