Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-20 00:00:00

Позивач у листопаді 2009 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог послався на те, що у січні 2009 р. відкрив рахунок у відповідача та отримав для використання наявних на ньому грошових коштів особисту платіжну картку Миттєва без кредитного ліміту з базовою відсотковою ставкою 0% та можливістю поповнення рахунку будь-якою особою. Відповідно до умов використання даної картки грошові кошти вносилися на рахунок у гривнях, втім позивач мав можливість зняття їх за межами України у валюті відповідної країни, при цьому списання грошових коштів з рахунку підлягало здісненню банком у гривнях за встановленим ним курсом відповідної валюти. На протязі 2009 р. позивач, періодично перебуваючи на території Грузії, знімав грошові кошти у валюті даної країни ларі, втім 21.11.2009 р. не зміг використати платіжну картку незважаючи на те, що залишок грошових коштів на рахунку після останньої у часі здійсненої ним операції склав 411.219, 00 грн. У подальшому зясувалося, що відповідач анулював видаткові операції, проведені по рахунку позивача у період з 16.01.2009 р., після чого здійснив їх повторно за вищим курсом іноземної валюти ларі, при цьому списавши на свою користь всі грошові кошти, наявні на рахунку позивача, та утворивши по ньому відємне значення балансу у розмірі 355.362, 17 грн. Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними і такими, що заподіяли йому шкоду, просив суд визнати їх неправомірними та стягнути з відповідача на його користь 411.219, 01 грн. у повернення суми, безпідставно списаної з рахунку, та 40.000, 00 грн. у відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали, на їх задоволенні наполягали. Представники відповідача до суду не зявлялися, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, неодноразово надавали заяви про його відкладення з посиланням на зайнятість в інших процесах та інші обставини (а.с. 91, 98, 106). Оскільки відповідач є юридичною особою з великим штатом працівників, в тому числі фахових юристів, а отже може за будь-яких обставин забезпечити належне представництво своїх інтересів, така причина неявки не може бути визнана поважною, у звязку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності представника відповідача у заочному порядку. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є споживачем банківських послуг відповідача ПАТ КБ ПриватБанк, а саме останнім відкритий на його імя картковий рахунок та емітована дебетна платіжна картка Миттєва № 4405 8850 1395 0297 на платформі Maestro міжнародної платіжної системи MasterCard International (а.с. 17). Підставою для виникнення відповідних правовідносин між сторонами згідно Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ ПриватБанк (а.с. 18) було підписання позивачем [PERSON] клієнта та відкриття на його імя карткового рахунку, окремий договір при цьому не укладався. Емітована позивачеві банківська картка передбачала можливість зняття грошових коштів в автоматичних банкоматах за кордоном в іноземній валюті, при цьому списання з карткового рахунку у межах наявної на ньому суми у гривнях здійснювалося за встановленим банком курсом відповідної валюти. Як вбачається з виписки про рух грошових коштів по картковому рахунку позивача (а.с. 31-82), у період з 16.01.2009 р. до 21.10.2009 р. був здійснений значний обсяг операцій по внесенню грошових коштів у гривнях та зняттю їх на території Грузії у валюті даної країни ларі, при цьому залишок на рахунку після останньої здійсненої позивачем операції склав 411.219, 01 грн. (а.с. 45). 16.11.2009 р. відповідачем без повідомлення позивача були анульовані всі раніше проведені по картковому рахунку видаткові операції з поверненням списаних сум (а.с. 45-64), після чого зазначені операції проведені повторно за іншим курсом валюти ларі, вищим від первісно застосованого (а.с. 64-82), у звязку з чим з рахунку були списані у повному обсязі на користь позивача наявні на ньому грошові кошти у розмірі 411.219, 01 грн. та утворилося відємне сальдо у розмірі 355.362, 17 грн. (а.с. 82). Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного. Так, за своєю правовою природою укладений між сторонами правочин є договором приєднання у розумінні ст. 634 ЦК України та був укладений на умовах, визначених Умовами та правилами надання банківських послуг ПАТ КБ ПриватБанк (а.с 18-28). Крім зазначеного договору відносини сторін врегульовані законодавством про розрахунки, про банківський рахунок та загальними положеннями зобовязального права. Згідно ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ст. 1071 ЦК України Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження, а без розпорядження клієнта на підставі рішення суду у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом. Згідно ст. 1073 ЦК України разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з фактичних обставин справи, відповідач, вважаючи раніше здійснені ним видаткові операції по картковому рахунку клієнта помилковими у звязку з тим, що грошові кошти за ними списувалися в обсязі, меншому від належного, без розпорядження клієнта або іншої належної підстави самовільно списав з карткового рахунку останнього на свою користь суму різниці, що суд з урахуванням вищенаведених положень законодавства оцінює як неправомірні дії та вважає за необхідне покласти на відповідача обовязок повернути позивачеві грошові кошти, списані з рахунку останнього, задовольнивши позов у відповідній частині. Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки у спірних правовідносинах, що є договірними, не ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. ст. 84, 88 ЦПК України документально підтверджені судові витрати у справі (а.с. 9, 10-16) покладаються на сторону, проти якої постановлене рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial