Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-06 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми у розмірі 6296 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 14 травня 2007р. між ТОВ "Альфа-Банк" (надалі -Банк) та [PERSON] (надалі - Поручитель) та [PERSON] (надалі - Боржник) був укладений договір поруки № 490039330-п, за яким [PERSON] поручився перед Банком за виконання Боржником зобов'язання за кредитним договором № 490039330 від 14 травня 2007 року (додаток № 3) на суму 39572,96 дол. США. На виконання договору поруки № 4900039330-п від 14 травня 2007 року [PERSON], як поручитель здійснив оплату грошових коштів за боржника [PERSON] на суму 800 доларів США, так як [PERSON] не має можливості сплачувати платежі за кредитом та для того, щоб не було затримки і не нараховувалась пеня. Таким позивач вважає, що до нього переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Таким чином з факту виконання зобов'язання, що випливає з договору поруки, позивач набув права вимоги сплати грошових коштів в сумі виконаного грошового зобов'язання. 12.06.2009 року третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та Закритого акціонерного товариства „Альфа-Банк про визнання договору поруки недійсним. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між Закритим акціонерним товариством "Альфа-Банк" (далі - Банк) та [PERSON] укладено Договір поруки № 490039330-П (далі - Договір поруки). Відповідно до п. 2.1. Договору поруки [PERSON] (далі - Поручитель) поручився за виконання [PERSON] (далі - Боржник) обов'язків, що виникли на підставі Кредитного договору № 490039330, укладеного між Банком та Боржником 14 травня 2007 року на суму 39 572,96 (тридцять дев'ять тисяч п'ятсот сімдесят два долари США 96 центів) доларів США. На підставі Заяви на видачу готівки № 20122 від 14.05.2007р. Боржник отримав суму кредиту в розмірі 39 527,96 доларів США. Згідно з п. 3.1. Договору поруки Боржник та Поручитель відповідають перед банком за порушення обов'язків, що виникли на підставі Кредитного договору, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і Боржник. В пункті 3.2. Договору поруки зазначено, що передбачена п. 3.1. Договору відповідальність Поручителя наступає у випадку, якщо Боржник допустить Прострочення виконання будь-якого з обов'язків, зазначених у пункті 2.1. цього Договору. У зв'язку з тим, що Боржник після сплати першого внеску в розмірі 34 458,00 грн., передбаченого п. 2.5. кредитного договору, перестав сплачувати щомісячні платежі, передбачені п. 2.8. Кредитного договору, Поручитель, щоб уникнути нарахування штрафних санкцій, почав погашати борг самостійно. Здійснення Поручителем платежів за Договором поруки та Кредитним договором підтверджується квитанціями на загальну суму 72 571,51 грн. [PERSON] (третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) вважає Договір поруки № 490039330-П від 14.05.2007р., недійсним з наступних підстав. З 01 червня 1991 р. [PERSON] перебуває з [PERSON] (Поручителем) у шлюбі. Враховуючи те, що [PERSON] не давала письмової згоди на укладення Договору поруки, за яким її чоловік зобов'язався сплачувати грошові кошти з метою погашення боргу Боржника в розмірі 39 527,96 доларів США, і який виходить за межі дрібного побутового договору, вона вважає його укладеним із порушенням зазначених норм Сімейного кодексу України та, відповідно, недійсним. В судовому засіданні представники позивача та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] визнав в повному обсязі. Представник відповідача ЗАТ „Альфа-Банк позовні вимоги [PERSON] визнав, проти задоволення позову [PERSON] заперечував, посилаючись на те, що [PERSON] при укладенні договору поруки майном спільної сумісної власності подружжя не розпорядився. Крім того, договір поруки є способом забезпечення виконання зобовязання, а не угодою щодо розпорядження майном, належним поручителю, договір поруки не створює обовязків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 14 травня 2007р. між ТОВ "Альфа-Банк" (надалі -Банк) та [PERSON] (надалі - Поручитель) та [PERSON] (надалі - Боржник) був укладений договір поруки № 490039330-п, за яким [PERSON] поручився перед Банком за виконання Боржником зобов'язання за кредитним договором № 490039330 від 14 травня 2007 року (додаток № 3) на суму 39572,96 дол. США. На виконання договору поруки № 4900039330-п від 14 травня 2007 року [PERSON], як поручитель здійснив оплату грошових коштів за боржника [PERSON] на суму 800 доларів США. Відповідно до договору поруки № 490039330, а саме ст. 3.1 та ст. 554 ЦК України Поручитель та Боржник несуть перед Кредитором солідарну відповідальність. Зі ст. 3.2 договору поруки № 490039330 випливає, що відповідальність Поручителя наступає у випадку, якщо Боржник допустить прострочення виконання будь-якого з обовязків, зазначених у п. 2.1. цього договору. У звязку з тим, що боржник не сплачував кредитні платежі, поручитель взяв цей обовязок на себе. На виконання договору поруки № 490039330- п від 14 травня 2007 року [PERSON] належним чином та в строк виконав покладений на нього обов'язок по сплаті грошових коштів за боржника [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобовязання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Посилання представника третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] на той факт, що [PERSON] не надавала письмової згоди на укладення договору поруки своєму чоловікові [PERSON], як на підставу визнання даного договору недійсним, не має правового значення по суті заявлених вимог, оскільки договір поруки є способом забезпечення виконання зобовязання, а не угодою щодо розпорядження майном, належним поручителю, договір поруки не створює обовязків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором. Таким чином закон не вимагає надання згоди одного із подружжя при укладенні договору поруки. Виходячи з вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] законні, обгрунтовані, а тому підлягають задоволенню, а позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: approved