Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 07 квітня 2004 р. вона перебуває у шлюбі з [PERSON], відповідачем по справі. До моменту реєстрації шлюбу вона з відповідачем перебували у фактичних шлюбних стосунках з вересня 2002 р. На момент виникнення фактичних шлюбних стосунків відповідач не мав постійного місця проживання, оскільки не мав житла, у зв'язку з чим з вересня 2002р. по червень 2003р. вони разом проживали в квартирі позивачки [ADDRESS], а після спільного придбання квартири [ADDRESS], переїхали до придбаної квартири, за спільні кошти зробили в ній ремонт і до цього часу разом в ній проживають. Позивачка зазначала, що за період спільного проживання у фактичних шлюбних відносинах та за час шлюбу вони разом придбали наступне майно: квартиру [ADDRESS]; дачу [ADDRESS]; телевізори JVC AV 2115ЕЕ та Supra S-21F1A; пральну машину Elenberg WM 361 ОМ. Всі вищевказані придбання ми здійснювали разом, за наявні особисті кошти кожного та за спільні кошти - разом вживали заходи щодо пошуків квартири, дачі та побутової техніки, а також їх придбання, але Відповідач наполегливо все оформлював на себе, запевняючи, що все це спільне майно і згодом все буде поділено справедливо. У листопаді 2006р. відповідач внаслідок невдалого падіння отримав травму попереку, внаслідок якої 3 тижня провів у лікарні, а після виписки з лікарні протягом 6-7 місяців був дуже обмежений у рухах і більшою частиною лежав. Після одужання відповідач став відверто ігнорувати її права, почав заявляти про те, що вона не має правло на придбане майно і їй нічого з придбаного майна не дістанеться. На даний час відповідач заперечує існування між ними фактичних шлюбних стосунків до реєстрації шлюбу, а також не визнає її право власності на частку у спільному сумісно нажитому майні і заперечує той факт, що у придбання майна вона вкладала свої власні кошти. Посилаючись на ці обставини, позивачка просила постановити рішення, яким встановити факт проживання її та відповідача однією сім'єю без шлюбу в період з вересня 2002 року по червень 2004 року, визнати за нею право власності на частку майна, нажитого за період сумісного проживання у фактичному та зареєстрованому шлюбі, а саме: на Ѕ частину квартири [ADDRESS]; дачі [ADDRESS]; телевізори JVC AV 2115ЕЕ та Supra S-21F1A; пральну машину Elenberg WM 361 ОМ. В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги, просила визнати за нею право власності на Ѕ частину спільного майна: квартири [ADDRESS], вартість якої складає 3400 доларів США( 18100 гривень за курсом НБУ на час купівлі квартири), Ѕ частину дачі вартістю 2200 гривень, телевізора „Supra S-21F1A” вартістю 787 гривень, пральної машини „Elenberg WM 361 ОМ” вартістю 899 гривень, телевізора „JVC AV 2115ЕЕ” вартістю 900 гривень. Крім того, просила провести розподіл спільного майна подружжя, виділивши їй на праві власності телевізор „Supra S-21F1A” вартістю 787 гривень, пральну машину „Elenberg WM 361 ОМ” вартістю 899 гривень, а [PERSON] виділити на праві власності телевізор „JVC AV 2115ЕЕ” вартістю 900 гривень. Відповідач позов визнав частково, не заперечував, що частина майна, а саме 2 телевізори та пральна машина дійсно придбані ним з позивачкою в період шлюбу і є їх спільним майном подружжя. Що ж стосується спірної квартири, то в цій частині позов не визнав, пояснивши, що з позивачкою він дійсно підтримував стосунки, однак у фактичному шлюбі не перебував. Вони з позивачкою зареєстрували шлюб 7 квітня 2004 року. До цього часу вони знали один одного, підтримували стосунки, однак у фактичному шлюбі не перебували, спільного господарства не вели, спільного майна не придбавали. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, - і не оспорюється сторонами, - що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 7 квітня 2004 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 7 квітня 2004 року, зареєстрованого Червоненською сільською радою Сумського району Сумської області, актовий запис №02( ар.с. 9). В період шлюбу і за спільні кошти сторони придбали наступне майно: телевізор JVC AV 2115ЕЕ вартістю 900,00 грн., телевізор Supra S-21F1A вартістю 787,00 грн., а також пральну машину Elenberg WM 3610M вартістю 899,00 грн., що не оспорюється сторонами і підтверджується гарантійними талонами( ар.с. 13,14,15,). Згідно ч.1 ст.63 СК, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності з ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 Сімейного кодексу України( Право спільної сумісної власності подружжя). У відповідності з ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивачка не надала суду доказів, які б з достовірністю свідчили б про те, що вони з відповідачем з вересня 2002 року перебували у фактичних шлюбних відносинах і проживали однією сім'єю, а також те, що за час спільного проживання за спільні кошти вони придбали квартиру в с. Червоне Сумського району та дачу в садівничому кооперативі «Олдиш». На підтвердження своїх вимог позивачка послалась на пояснення свідків [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON]. Зокрема, свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є сусідкою позивачки і з 1989 року проживає з нею в одному будинку по вул. Харківській в м. Суми. На початку квітня 2003 року [PERSON] запропонувала її матері купити в неї дачу, пояснивши, що вони купують квартиру в с. Червоне і їм потрібні гроші. Вони вирішили купити дачу у позивачки і купили в 2003 році за 650 доларів США. Все це їй відомо зі слів матері. Крім того, свідок пояснила, що неодноразово зустрічала [PERSON] в квартирі позивачки на вул. Харківській, вони знали, що він постійно проживає в квартирі позивачки. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є свахою позивачки; після укладення шлюбу в 1999 році її син та дочка позивачки проживали в квартирі позивачки на вул. Харківській, а після того, як позивачка стала підтримувати відносини з відповідачем, вони вимушені були зняти квартиру. Взимку 2002-2003 років вони, як батьки молодих, домовились, що треба шукати гроші для купівлі квартири. Врешті решт знайшли квартиру в с. Червоне, її чоловік віддав її сину 1000 доларів США, а той в свою чергу передав гроші сторонам для придбання житла. Свідок [PERSON] пояснила, що їй відомо, що влітку 2003 року сторони переїхали в квартиру в с. Червоне Сумського району, її балкон виходить на їхній під'їзд. Через деякий час вони стали спілкуватися; при цьому вона постійно бачила сторони разом, але їй невідомо, за які і чиї гроші куплена квартира, хоча в с. Червоному сторони почали проживати разом. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою сторін, які в 2003 році переїхали в с. Червоне Сумського району Сумської області. Вона часто заходила до них, бачила, що вони проживають в цій квартирі, однак за чиї кошти придбана квартира, чи прописалися строни в цій квартирі їй невідомо. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він є приватним нотаріусом, особисто знайомий з [PERSON], яка на початку квітня 2003 року зверталася до нього як до нотаріуса з питання придбання квартири. При цьому вона пояснювала, що тривалий час проживає з чоловіком на ім'я [PERSON], який при цьому проживає за місцем її постійного проживання по вул. Харківській м. Суми і, оскільки право на проживання в цій квартирі має її дочка з чоловіком, вона хотіла би купити житло на суму, яку вона може отримати, продавши щось з свого майна. Вона попросила знайти житло на суму 3-3,5 тис. доларів. За цю суму він запропонував їй знайти житло в Сумському районі і запропонував [PERSON], який був власником і директором ріелтерської фірми «Онікс», надати в цьому допомогу. В середині квітня 2003 року позивачка зателефонувала йому і сказала, що спільно з [PERSON] вони знайшли 2- кімнатну квартиру в с.Червоному і домовились з продавцем за 3400 доларів США. В подальшому зі слів інших осіб йому стало відомо, що був укладений договір купівлі - продажу спірної квартири за 3400 доларів США. Зі слів позивачки йому відомо, що вона мала намір укласти шлюб з відповідачем, мала намір спільно проживати з ним в спірній квартирі, залишивши квартиру в м. Суми дочці з чоловіком. Свідок [PERSON] пояснила суду , що з [PERSON] вона проживає в одному під'їзді на сусідніх поверхах, є і сусідкою позивачки по дачі. Вона неодноразово бачила, як відповідач приїжджав на велосипеді на дачу до позивачки, в 2002 році вона неодноразово бачила, як відповідач вранці виходив з квартири позивачки, всі сусіди знали, що вона „прийняла чоловіка” і він з нею живе. З [PERSON] були такі розмови, що дочка переїжджає на проживання до квартири по вул.. Харківській м. Суми, а дочка дає 1000 доларів на придбання іншого житла, спільного з відповідачем, в якому позивачка має намір жити. В подальшому позивачка продала належну їй дачу в кооперативі „Олдиш” за 650 доларів США. Свідок підтвердила, що відповідач проживав в квартирі на вул. Харківській в 2002-2003 роки, бо часто його бачила. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він є братом зятя позивачки і йому відомо, що батьки передавали 1000 доларів США для придбання житла для проживання сторін; при цьому була домовленість, що дочка позивачки з сім*єю залишиться в квартирі на вул. Харківській, а [PERSON] з відповідачем будуть проживати в с. Червоне Сумського району. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона з позивачкою жила на одному поверсі і знає відповідача з вересня 2002 року, коли він став проживати в квартирі позивачки, а в червні 2003 року сторони уїхали проживати в с. Червоне Сумського району. Вона також бачила, як [PERSON] передавав гроші позивачці. Свідок [PERSON], пояснив, що з 1999 року по вересня 2002 року він з дружиною( дочкою позивачки) проживав на вул. Харківській в м. Суми. Відносини ускладнювалися тим, що теще( позивачка по справі) мала намір влаштувати своє життя з відповідачем, тому він з сім'єю вимушені були переїхати проживати [ADDRESS], а позивачка залишилась проживати в квартирі з відповідачем. В подальшому він віддавав позивачці 1000 доларів США на придбання квартири в с. Червоне, всі разом робили ремонт. Аналогічні пояснення дали суду інші свідки, допитані за клопотанням позивачки. Разом з тим, пояснення зазначених свідків, а також пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON]. не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки вони спростовуються іншими зібраними по справі доказами. Допитана за клопотанням відповідача свідок [PERSON] пояснила, що вона є сестрою відповідача, який після розводу 1 листопада 2002 року з бувшою жінкою проживав в неї( свідка по справі) [ADDRESS], де і був приписаний. Свідок пояснила, що відповідач постійно проживав в неї, ходив на роботу, купував продукти харчування, тощо. Позивачку вона узнала після реєстрації шлюбу. Оскільки у відповідача свого житла не було, він купив собі квартиру в с. Червоне Сумського району. Гроші на придбання спірної квартири були отримані відповідачем від продажу автомобіля, були в нього і особисті збереження і кошти, отримані після розподілу майна з бувшою дружиною. Спірна квартира придбавалася саме відповідачем, в якого свого житла не було. Свідок [PERSON] пояснила, що спірну квартиру відповідач купував для себе і за свої кошти, крім власних збережень він продав машину, дачу, гроші йому пересилала племінниця з-за кордному. Свідок [PERSON] пояснила суду, що відповідач проживав у своєї сестри [PERSON] з жовтня 2002 року до весни 2004 року. За його доручення за цей період вона шукала для нього квартиру, цим питання займалися і інші родичі. Спірна квартира була придбана ним за свої власні кошти. Відповідач ніколи не казав, що хотів купувати квартиру спільно з позивачкою або що хотів взяти в неї гроші на придбання квартири. Він казав, що гроші в нього на купівлю є, що грошей в нього хватає. Вона не чула від відповідача, що спірна квартира є спільною власністю сторін. Шлюб з позивачкою він уклав лише через приблизно рік після придбання квартири. Свідок [PERSON] пояснив, що він є сусідом [PERSON], у квартирі якої в 2002-2003 роках проживав відповідач. Аналогічні пояснення дали суду і інші свідки, допитані в судовому засіданні за клопотанням відповідача. Таким чином, позивачка, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надала суду доказів на підтвердження того, що вони з відповідачем проживали однією сім'єю до шлюбу і під час спільного проживання придбали спірну квартиру в с. Червоне Сумського району. Не надала позивачка і безперечних доказів на підтвердження того, що дача в кооперативі „Олдиш” також придбавалася ним за спільні кошти під час спільного проживання. Не може служити доказом на підтвердження факту передачі грошей на придбання спірної квартири розписка [PERSON]( ар.с 12), [PERSON]( ар.с. 11), оскільки позивачка не надала доказів на підтвердження того, коли саме була видана ця розписка. Позивачка не змогла надати суду пояснень з приводу того, яка була необхідність в написанні такої розписки між близькими родичами, адже свідки [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що надані ними позивачці 1000 доларів США не носили характер боргу, допомога на придбання спірної квартир надавалась безоплатно. Сам факт підтримання дружніх, інтимних та інших стосунків не може бути підставою для висновку про те, що сторони проживали однією сім'єю, тобто вели спільне господарство, мали спільний бюджет, тощо. Отже, вирішуючи спір, суд виходить з вимог ст. 60 Сімейного кодексу України, у відповідності з якою майно , набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку( доходу). Таким чином, суд вважає встановленим, що поділу належить наступне спільне майно, нажите сторонам в період зареєстрованого шлюбу: телевізор „Supra S-21F1A” вартістю 787 гривень, пральна машина „Elenberg WM 361 ОМ” вартістю 899 гривень , телевізор „JVC AV 2115ЕЕ” вартістю 900 гривень. При цьому суд вважає за необхідне виділити [PERSON] на праві власності телевізор „JVC AV 2115ЕЕ” вартістю 900 гривень, а інше майно виділити позивачці, стягнувши з неї на користь відповідача грошову компенсацію, враховуючи при цьому, що між сторонами вже склався саме такий порядок користування спірним майном. В частині визнання за позивачкою права власності на Ѕ частину спірної квартири суд не вбачає підстав для задоволення позову. Не можуть бути задоволені також і вимоги позивачки в частині визнання права власності на Ѕ частину дачі, що знаходиться в садівничому кооперативі „Олдиш”. Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині суд виходить з того, що позивачка не надала суду доказів на підтвердження того, що це майно підлягає поділу як спільне нажите під час проживання однією сім'єю. Як встановлено в судовому засіданні, ніякого правовстановлюючого документу( договір купівлі-продажу, міни , дарування, свідоцтво про право власності на споруду, технічний паспорт, тощо) на майно - дачу в садівничому товаристві „Олдиш” - сторони не отримували і суду не надали, як не надали доказів і на підтвердження вартості цього майна. Крім того, як вбачається з копій членських книжок саме відповідач [PERSON] був членом садівничого товариства „Олдиш”( ар.с. 36, 37), і саме [PERSON], а не позивачка, був прийнятий в члени кооперативу „Олдиш”. На підставі викладеного,

Outcome: partial