Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-09 00:00:00

12 листопада 2004 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості свої вимоги обґрунтовував тим, що у вересні 1994 року між ним та Трастовою компанією "Тана-траст" (товариство з додатковою відповідальністю) укладено договір на розміщення термінового грошового вкладу, позивачем було внесено 1 500 000 карбованців та 220 доларів США, а тому ТК "Тана-Траст" заборгованість своєчасно не сплатили, а тому позивач звернувся до суду і позови були задоволені. Рішення по даним справам не виконані. Позивач звернувсь до посадових осіб довірчого товариства "Тана-Траст" - а саме до [PERSON], [PERSON] [PERSON], вважаючи, що саме вони, як посадові особи товариства несуть перед ним відповідальність за невиконані зобов'язання. На думку позивача заборгованість становить 79 900 гривень. В ході розгляду справи позивач неодноразово збільшував позовні вимоги, просив стягнути 319 092 гривень заборгованості - нарахування 0,5% за прострочені дні, нарахування індексу інфляції -33 361 гривень, відсотки за невчасне погашення заборгованості 147 373 гривні. В судовому засіданні позивач пояснив, що 05.09.1994 р. між сторонами були укладені Трастові угоди № 3/5228, № 3/5260 на розміщення грошового внеску на три місяці. 05.09.94 р. позивачем внесено в касу ТК «Тана-Траст» 1500000 крб. і 220 дол. США. По закінченню терміну Трастових угод від ТК «Тана-Траст», позивач коштів не одержав. 14 грудня 1994 р. за ч.2 ст.80 КК України (в редакції ) прокуратурою Жовтневого району в м.Києві було порушено кримінальну справу відносно посадових осіб ДТ «Тана- Траст» [PERSON], та його заступника [PERSON] 30 серпня 1999 року кримінальну справу було закрито в зв'язку з відсутністю в діях посадових осіб ТК «Тана-Траст» складу злочину передбаченого ч.2 ст.143 КК України. Позивач, в судовому засіданні, наполягав, що оскільки кримінальна справа була порушена відносно посадових осіб ДТ "Тана-Траст", то відповідачами щодо завдання шкоди позивачу є посадові особи ДТ "Тана-Траст". Відповідачі в судовому засіданні не визнали позовні вимоги, просили відмовити в їх задоволенні, пояснили, що згідно діючого законодавства відповідати перед фізичними особами за невиконані ними зобов'язання можуть лише учасники довірчих товариств, а відповідачі були лише посадовими особами - директором, заступником директора та головного бухгалтера і працювали на підставі трудових контрактів, а тому і нести відповідальність перед позивачем не можуть . Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини . Позивач у вересні 1994 року передав ДТ "Тана -Траст" на підставі укладених між ними договорів гроші на певний строк під відсотки користування ними . Товариство своїх зобов'язань перед позивачем стосовно повернення останньому його грошей та відсотків за користування ними не виконало. Рішення судів про стягнення заборгованості до цього часу не виконані, оскільки боржник ДТ "Тана-Траст" за місцем його реєстрації не знаходиться, майна, яке належить йому на праві власності та на яке може бути звернено стягнення в нього не виявлено. Відповідачі - були посадовими особами ДТ "Тана-Траст", учасниками цього товариства не були, працювали на підставі трудових договорів. Відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 17.03.1993 року «Про довірчі товариства» учасники довірчого товариства відповідають за його зобов'язаннями своїми внесками до статутного фонду, а при недостатності цих сум - додатково належним їм майном. Відповідно до 4.2 ст. 32 ЦК України юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями належним їй на праві власності майном, якщо інше не встановлено законодавчими актами. Відповідно до ст. 32 ч.2 ЦК України засновник юридичної особи, або власник її майна не відповідають за її зобов'язаннями, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями власника, або засновника, крім випадків, передбачених законодавчими актами, чи установчими документами юридичної особи. Отже, за боргами ДТ "Тана-Траст" можуть відповідати лише його засновники. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку про те, що вимоги до відповідачів заявлені безпідставні, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed