Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-10 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], Відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк» в особі Одеської філії про визнання договору поруки недійсним. При цьому посилався на те, що між [PERSON] та ВАТ «Кредитпромбанк» в особі Одеської філії 08.11.2006 року був укладений кредитний договір № 10/50/06 І, також 08.11.2006 року між [PERSON], від імені якого на підставі нотаріально посвідченої довіреності діяла [PERSON] та ВАТ «Кредитпромбанк» в особі Одеської філії був укладений договір поруки № 10/50 П/06 І, за яким позивач зобовязується як поручитель солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором № 10/50/06 І, від 08.11.2006 року. Позивач вважає укладений договір поруки такими, що укладений в супереч нормам чинного законодавства України, а отже не відповідає нормам чинного законодавства України, що є підставою недійсності вказаного правочину та визнанню цього правочину недійсними в судовому порядку. \~ Представник позивача в судовому засіданні поданий позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. Представник ВАТ «Кредитпромбанк» в особі Одеської філії заперечував щодо задоволення поданого позову, за мотивами зафіксованими технічними засобами фіксації процесу та просив відмовити в задоволенні поданої заяви. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, причин своєї неявки суду не повідомила, клопотань щодо розгляду справи у її відсутності або про відкладення судового засідання не подавала. Заперечень на позов не надходило. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ Судом встановлено, що між [PERSON] та ВАТ «Кредитпромбанк» в особі Одеської філії 08.11.2006 року був укладений кредитний договір № 10/50/06 І , згідно з умовами якого банк надав відповідачці кредит у розмірі 79\~200, 00 доларів США на купівлі квартири, загальною площею 49,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], строком до 06.11.2010 року, зі сплатою 12,5 відсотків річних за користування кредитними коштами. Також, між [PERSON], від імені якого на підставі нотаріально посвідченої довіреності діяла [PERSON] та ВАТ «Кредитпромбанк» в особі Одеської філії був укладений договір поруки № 10/50 П/06 І, за яким позивач зобовязується як поручитель солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором № 10/50/06 І, від 08.11.2006 року. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за \~договором поруки застосовуються положення розділу 1 та \~глави 47 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.553 ЦК України \~поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.\~\~Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Таким чином на договір поруки розповсюджуються норми розділу І та ІІ \~та глави 74 \~ ЦК України. Судом вставлено, що позивач [PERSON], на момент укладання зазначеного договору поруки знаходився у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, що підтверджується відмітною у паспорті, проте подружні стосунки вони не підтримували та проживали окремо. Про укладення Договору поруки № 10/50 П/06 І від 08.11.2006р. між [PERSON], від імені якого на підставі нотаріально посвідченої довіреності діяла [PERSON] та ВАТ «Кредитпромбанк» в особі Одеської філії позивач не знав, своєї згоди на укладення договору не давав. Доводи представника відповідача та ВАТ «Кредитпромбанк» в особі Одеської філії про те, що норма ст. 65 СК України не розповсюджується на дані правовідносини спростовуються наступним. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов\~договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. \~ Згідно ст. 554 ЦК України у випадку порушення боржником \~обовязку, забезпеченого порукою, боржник і поручитель \~відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Статтею 555 ЦК України передбачені права та обовязки поручителя у випадку предявлення до нього вимоги. \~ Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом \~права спільної сумісної власності подружжя. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ч.1-2 ст.61 СК України). Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.2 ст.65 Сімейного кодексу України, при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі побутового. Згідно зі ст. 208 ЦК України, до правочинів, які слід вчиняти у письмовій формі належать, зокрема, правочини між фізичною та юридичною особою. А ст.547 ЦК України, прямо встановлює, що правочин щодо забезпечення виконання зобовязання (у даному випадку Договір поруки), має вчинятися у письмовій формі. Це означає, що згода другого з подружжя також потрібна у письмовій формі. \~ \~Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити зазначеному Кодексу, іншим актам \~цивільного законодавства. \~ Частиною 1 ст. 215 ЦК передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною , зокрема, вимог ч. 1 ст. 203 ЦК. \~ \~ \~ \~ \~ \~ Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, то згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК такий правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний правочин), а не таким, що неукладений. \~ Відповідно до ст. 236 ЦК України, нікчемний право чин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обовязки передбачалися лише на майбутнє, можливість їх настання у майбутньому припиняється. За таких обставин після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними позивачем та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved