Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-22 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про визнання договору найма житла недійсним та виселення, мотивуючи наступним: у вересні 2008 року позивач уклала з відповідачем у справі договір найму житла в усній формі та дозволила йому проживати в квартирі та протязі 5 років за умови виконання відповідачем ремонту в квартирі. Після цього, відповідач вселився в зазначену квартиру, при цьому, в порушення їхньої домовленості, почав проживати в ній разом зі своєю дружиною та дитиною, хоча позивач свого дозволу на проживання цих осіб в своєму житлі не давала, у зв»язку з чим вважає, що такими діями відповідача порушуються законні права та інтереси позивача, як власника даної квартири. Частиною 1 ст. 810 ЦК України визначено, що по договру найму житла одна сторона власник житла передає або зобов»язується передати другій стороні житло для проживання в ньому на певний строк за плату. Відповідно до ст.811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст.816 ЦК України у договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживають разом з наймачем. Ця умолва є обов»язковою для даного виду договорів, так як в частині другій цієї ж статті зазначено, що наймач житла несе відповідальність перед наймодавцем за порушення умов договору особами, які проживають разом з ним. Таким чином, позивач вважає, що укладений між сторонами по даній справі договір не являється договором найму належного їй житла однокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], і є недійсним, так як суперечить вищезазначеним вимогам. Посилаючись на те, що договір укладений між позивачем та відповідачем, не відповідає нормам чинного законодавства щодо форми та змісту договору найму житла , позивач просить суд визнати цей договір недійсним та виселити відповідача із займаної ним квартири. Позивач вважає, що договір найму житла з віджповідачем є недійсним не тільки з тих підстав, які вказані в первісному позові, а і з тих підставі, що він укладався без їхньої на те згоди. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25 грудня 2002 року , [PERSON] та [PERSON], які є третіми особами у справі, разом з позивачем, являються співвласниками квартири [ADDRESS]. Квартира належить їм на праві приватної спільної власності і частка кожного із них в цій квартирі становить 1/3 її частина. Як співвласники квартири , вони не давали згоди своїй матері, тобто позивачу у справі на вчинення будь-яких дій відносно їхньої квартири, в тому числі і на укладання договору найму житла чи то в усній , чи то в письмовій формі. Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним і охороняється законом. Як співвласники квартири вони мають право на судовий захист свого права власності та усунення будь-яких порушень у здійсненні цього права. Неправомірне та безпідставне проживання відповідача в їхній квартирі створює їм перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні належною їм квартирою. Ці перешкоди можуть бути усунені тільки шляхом виселення відповідача із належної їм квартири. В судовому засіданні позивач просить суд ухвалити рішення , яким визнати недійсним договір найму житла, який було укладено 28 вересня 2008 року, між [PERSON] та [PERSON], який укладено без згоди інших співвласників квартири [ADDRESS]. Виселити [PERSON], [INFO] із квартири [ADDRESS], яка належить на праві спільної сумісної власності, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], без надання [PERSON] іншого житлового приміщення. Відповідач проти позову позивача заперечує в повному обсязі, мотивуючи своє заперечення наступним: договір найму житла , який був укладений між відповідачем та позивачем у справі 28 вересня 2008 року, дійсно було укладено в простій письмовій формі, а не в усній, як зазначено позивачем у позовній заяві. Згідно вказаного договору найму житла, позивач у справі передала йому належну їй на праві власності житлову квартиру для проживання, яка знаходиться за адреслю: [ADDRESS] для проживання в ній, а він в свою чергу прийняв її та взяв на себе зобов»язання в рахунок орендної плати, провести у ній за власні кошти поточний і капітальний ремонти, про що попередньо було обумовлено з наймодавцем у вищезазначеному договорі найму житла. мотивування і вимоги позивача у своєму позові в рамках діючого законодавства фактично не доведені, відсутні будь-які докази , що переконливо доводять перехід права власності. Розписка , яка додана до матеріалів даної справи не може бути доказом, оскільки чинним законодавством України регламентовано певні вимоги до дотримання форми договору, як правочину. Договір купівлі-продажу, який був укладений між позивачем та [PERSON], нотаріально не посвідчений, що тягне за собою певні правові наслідки, а саме: у ст.220 ЦК України зазначено, що у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Позивач стверджуючи про власне право на нерухоме майно , з моменту смерті сторони за договором купівлі-продажу, і по даний час , своєчасно не реагував, а також з моменту, коли він розумів факт наявності у померлого рідних, які мають право на спадкування, не вживав заходів щодо доказів права власності. При цьому в позові відсутні пояснення з приводу мотивів не звернення раніше до суду за захистом свого права. Окрім того, всі правовстановлюючі документи , які існують на даний час, не відносяться до позивача, як до власника. Тобто право власності є не узаконеним. Отже, відповідач прохає суд відмовити в повному обсязі позивачу в задоволенні його позовних вимог. Також відповідачем [PERSON] подано позов до суду про визнання права власності на цей же спірний житловий будинок в порядку спадкування, посилаючись на те, що 27 серпня 1997 року помер її батько, [PERSON] На праві власності батьку належав житловий будинок за №7 по вул.Леніна в с.Новомихайлівка Томаківського району Дніпропетровської області. Після смерті батька в спадщину вступила фактично позивач [PERSON], так як прийняла в спадщину ощадні книжки. При житті батько дозволив сімї позивача по первісному позову, тобто [PERSON] проживати в будинку безкоштовно і доглядати за ним. Тому, позивач вважає, що маючи на руках ощадні книжки, вона фактично прийняла спадщину і не зверталася в державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини. На теперішній час , позивач бажає переоформити житловий будинок на себе, але їй розяснили, що право власності в порядку спадкування необхідно признати в судовому порядку. Позивач просить суд ухвалити рішення , яким визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою: с.Новомихайлівка вул.Леніна 7 Томаківського району Дніпропетровської області в порядку спадкування після смерті батька - [PERSON], який помер 27 серпня 1997 року. В судовому засіданні позивач, [PERSON] підтримав свої позовні вимоги повністю та прохає суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON], будучи належним чином повідомлений про розгляд справи повторно, в судове засідання не зявився без поважних на те причин. Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити зачне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на ці обставини, суд вважає необхідним ухвалити заочний розгляд справи та вивчити ті матеріали , які знаходяться у справі. Позивачу розяснено порядок заочного розгляду справи, проти чого він не заперечує і дав свою згоду. Представник Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, тобто відповідач у справі за позовом [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, після смерті батька, [PERSON] - проти позову [PERSON] не заперечує, а проти позову [PERSON] заперечує, мотивуючи своє заперечення тим, що [PERSON], на протязі останніх 10-ти років проживав в спірному будинку, і ніхто претензій до нього не виявляв. Третя особа: зав.Марганецькою державною нотаріальної конторою в.о.Томаківської державної нотаріальної контори в своїй заві прохає суд, позов [PERSON] розглядати без її участі, з будь-яким рішенням суду буде згодна. Суд, розглянувши матеріали справи , заслухавши позивача , представника Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, та на попередніх судових засіданнях відповідача [PERSON], вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити повністю, з тих підстав, що той факт, що домашній правочин купівлі-продажу спірного житлового будинку між [PERSON] та покійним [PERSON] підтверджується, копією технічного паспорту на житловий будинок, наданою позивачем у справі, [PERSON], власноручно розпискою, даною [PERSON] , [PERSON], а також тим фактом, що представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні сам підтвердив суду , що вищезгаданий правочин мав місце і він про нього достовірно знав зі слів своєї матері, відповідачки [PERSON] У позові [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок, який розташований за адресою: с.Новомихайлівка вул.Леніна 7 Томаківського району Дніпропетровської області в порядку спадкування відмовити, з тих підстав, що спадкодавець [PERSON], за життя з власної волі розпорядився своїм майном, на яке вони претендують, а саме: на житловий будинок, який знаходиться за адресою: с.Новомихайлівка вул.Леніна 7 Томаківського району Дніпропетровської області ( с.Запорізька Балка по вул.Запорізька б/н) він продав його згідно ж його розписки за 2 тис.рублів [PERSON] Крім того, представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не заперечував дійсність підпису свого довірителя під розпискою [PERSON] про продаж житлового будинку. Посилання позивачки [PERSON], про те , що вона фактично прийняла спадщину , так як мала на руках ощадні книжки є безпідставним, тому що даний факт позивачем нічим не доведено, тим більше технічний паспорт на спірний дім знаходиться у [PERSON] На підставі викладеного , та

Outcome: approved