Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 861876 гривень за договорами позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 09.09.2006 року між ним та відповідачкою укладено письмовий договір позики, відповідно до якого він позичив [PERSON] 27500 доларів США строком до 09.09.2007 року. 06.10.2006 року між ними також укладено письмовий договір позики, за яким він позичив [PERSON] 29600 доларів США строком до 06.10.2007 року. Окрім того, 12.03.2007 року [PERSON] ще позичила у нього 29600 доларів США строком до 12.03.2008 року, про що свідчить написана нею розписка, якою також підтверджено її борг перед ним в сумі 57000 доларів США. 04.09.2007 року [PERSON] позичила у нього 11000 доларів США, які зобов'язалась повернути до 01.01.2008 року. 20.02.2008 року він ще позичив [PERSON] 10000 доларів США на строк до 20.02.2009 року. Загальна сума позичених коштів становить 107600 доларів СІЛА, що по курсу НБУ станом на липень 2009 року становить 819912 гривень. В обумовлені строки [PERSON] борг не повернула, у зв'язку з чим він звертався до Шевченківського районного суду м. Чернівці із заявою про видачу судового наказу. 23.07.2009 року судом винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] 819912 гривень боргу та 1102 гривень судових витрат. За заявою відповідачки [PERSON] ухвалою суду від 25.09.2009 року судовий наказ скасовано. На день звернення із даним позовом сума боргу, згідно курсу національної валюти до долара США становить 861876 гривень, яку просив стягнути з відповідачки, а також просив стягнути судові витрати в сумі 1820 гривень та витрати, понесені при поданні заяви про видачу судового наказу в розмірі 1102 гривні. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимої повному обсязі з наведених підстав, вказуючи також, що відповідачка позичи. нього згідно наданих договорів та розписок всього 107600 доларів США, не ба повертати, всі договори та розписки написані нею власноручно, без будь-яі тиску, тому відсутні підстави для визнання договорів недійсними. Відповідачка [PERSON] позову не визнала, заперечуючи проти первісі позову пред'явила зустрічний позов до [PERSON] про визнання правоч недійсними, мотивуючи свої вимоги тим, що дійсно позичила у [PERSON] 80000 доларів США, а визначена позивачем сума у решті 27600 доларів США проценти, нараховані одразу на позичену нею суму. Згідно цивільї законодавства України долари США не являються грошовими коштами і мо) розцінюватись лише як речі визначені родовими ознаками, тому договори по: вважається безпроцентним. Перебуваючи під впливом омани з боку адвої який був у змові з [PERSON] вона погодилась включити у договор розписки проценти за користування позикою. Договори позики та розш подані позивачем у якості доказів, підпадають під визначення валютних опер Долари США, як предмет угоди, не відповідають законним вимогам до грош коштів. Посилаючись на суперечність змісту правочинів вимогам ст.ст. 203, 230 ЦК України, з підстав укладення правочинів під впливом омани, пре визнати договори позики від 09.09.2006 року, від 06.10.2006 року та писі розписки від 09.09.2006 року, 06.10.2006 року, 12.03.2007 року, 04.09.2007 частково недійсними щодо включення в суму позики процентів за користуь позикою відповідно на 7500 доларів США, 9600 доларів США, 9600 до США, 1000 доларів США. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] також пояснила зобов'язання за позикою не може бути у доларах США, у договорах пс мало бути вказана сума у еквівалентному відношенні до гривні, на : зобов'язання згоди вона не давала, тому позивач може вимагати повері коштів лише в доларах США, які не можуть використовуватись в обігу на Україні. За порушення валютних операцій позивач повинен нести відповідальність, повертала позику, кожного місяця сплачувала відсотки, всього нею повернуто 66000 доларів США, на даний час її борг перед позивачем становить лише 14000 доларів США. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заявлені по первісному позову вимоги підля задоволенню, а у зустрічному позові слід відмовити з наступних підстав. Встановлено, що 09.09.2006 року між сторонами укладено письі договір позики, відповідно до якого [PERSON] позичив [PERSON] доларів США строком до 09.09.2007 року. 06.10.2006 року між сторонами укладено письмовий договір позики, за яким [PERSON] позичив [PERSON] 29600 доларів США строком до 06.10.2007 року. Окрім того, 12.03.2007 [PERSON] ще позичила у [PERSON] 29600 доларів США строком до 12.03.2008 року, про що свідчить розписка, якою також підтверджено [PERSON] перед [PERSON] в сумі 57000 доларів США. 04.09.200' [PERSON] позичила у [PERSON] 11000 доларів США,які зобов'язалася повернути до 01.01.2008 року. 20.02.2008 року [PERSON] ще позичив [PERSON] 10000 доларів США на строк до 20.02.2009 року. Загальна сума позичених коштів становить 107600 доларів США, що по курсу НБУ станом на день звернення із позовом становить 861876 гривень. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала укладення договорів позики, однак не погодилась із сумою позичених коштів. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи відповідачки [PERSON] щодо повернення частини коштів за договорами позики. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності на неможливості виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Відповідно до ст. 836 ЦК України якщо після припинення договору користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення, а також відшкодування завданих збитків. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 12 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зі змісту абзацу другого частини перщої статті 218 ЦК не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки. Коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК (договір зберігання). Посилання відповідачки [PERSON] на порушення позивачем [PERSON] валютного законодавства є безпідставним, оскільки згідно ст.533 .ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до змісту договорів позики та розписок у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, і позивачем, згідно вищенаведеної норми законодавства, заявлена вимога у сумі, що підлягає сплаті у гривнях за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. За наведених обставин та наявності доказів: договори позики від 09.09.2006 року, від 06.10.2006 року та письмові розписки від 09.09.2006 року, 06.10.2006 року, 12.03.2007 року, 04.09.2007 року, 20.02.2008 року, які суд розцінює як належні та допустимі, заявлені [PERSON] вимоги являються обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. В судовому засіданні не встановлено, що договори позики, укладені 09.09.2006 року та 06.10.2006 року між сторонами суперечать вимогам ст.203 ЦК України. Відповідно до ч.І ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням). Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. В судовому засіданні встановлено, що за ініціативою позивачки і саме на укладення договорів позики було взаємне волевиявлення сторін. Відповідачка [PERSON] не надала суду належних доказів про те, що прі укладенні договорів позики вона діяла внаслідок обману, таких доказів не здобут і судом. Посилання відповідачки на те, що договори позики були вчинені пі, впливом обману є надуманими і спростовуються вищезазначеними доказам* оскільки угоди укладені за волевиявленням відповідачки і вона усвідомлювалг які наслідки виникнуть за правочинами. А тому суд вважає, що довод відповідачки щодо укладення нею спірних угод внаслідок обману безпідставними. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, су присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судої витрати. Відповідно до вимог ст. 99 ЦПК України у разі відмови у видачі судовог наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У ра пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадженн ця сума зараховується до суми судового збору, встановленого за позовну заяву. За наведених вимог законодавства підлягають стягненню з відповідач понесені позивачем витрати в розмірі 1820 гривень. Враховуючи наведене, ст.ст. 192, 193, 203, 213, 215, 216, 230, 524, 526, 53: 625, 836, 1046 ЦК України,

Outcome: approved