Jurisdiction: civil
Date: 2008-12-11 00:00:00

У січні 2008р. позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним усного договору купівлі - продажу будинку [ADDRESS] , який був укладений з [PERSON] і визнання права власності на зазначений будинок. В обґрунтування позовних вимог зазначають, що у грудні 2005р. вони домовилися з дочкою власника будинку [PERSON] про купівлю спірного будинку за 21 тисячу доларів США. 08.12.2005р. вони передали [PERSON] 13 тисяч доларів. Залишок суми віддали восени 2006р. [PERSON] для передачі [PERSON] Це підтверджується розписками, які були написані [PERSON] і [PERSON] [PERSON] , у зв’язку з виїздом до Російської Федерації, залишив довіреність на ім’я [PERSON] , якою уповноважував її підписати за нього договір купівлі-продажу житлового будинку. [PERSON] постійно підтверджувала свій намір укласти нотаріально договір купівлі- продажу спірного будинку, але у вересні 2007р. вона повідомила їх про те, що ціна будинку збільшена ще на 25 тисяч доларів. В разі якщо вони не сплатять зазначену суму. Будинок буде проданий іншим покупцям. Посилаючись на ст. 657 ЦК України, просять визнати договір купівлі-продажу, укладений усно між ними і [PERSON] . дійсним, з тих підстав, що між ними та відповідачем були досягнуті всі важливі умови договору – ціна, строки розрахунку, оплата комунальних послуг, користування будинком, ремонт будинку. Ними повністю були виконані всі вимоги усного договору купівлі- продажу. Відповідач частково виконав умови усного договору, ухиляється від нотаріального посвідчення договору, тому просять позов задовольнити. Ухвалою суду від 13.03.2008р. до участі у справі в якості співвідповідача було залучено [PERSON] Позивачі та їх представник позов підтримали, просять його задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з’являлися жодного разу. Видали довіреності на представлення їх інтересів [PERSON] ( а.с.60-62). Відповідно до ч.5 ст.76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі. Представник відповідачів у судове засідання не з’явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що у справі є розписка ( а.с.111). Причини неявки суду не повідомив, не подав заяви про розгляд справи за його відсутності. В попередніх судових засіданнях представник відповідачів [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що [PERSON] з позивачами договору купівлі-продажу будинку не укладав. У 2005 році йому належала частина будинку. Він у січні 2006 року видав довіреність [PERSON] на представлення його інтересів у суді і оформлення права власності на спірний будинок на його ім’я в порядку спадкування. Тільки рішенням суду від 29.08.2006р. за [PERSON] . було визнано право власності на цілий будинок. [PERSON] ніяких грошей від позивачів не отримував, намірів на продаж будинку не мав, оскільки , виїжджаючи в Росію, мав намір повернутися на Україну і проживати у цьому будинку. Позивачі домовлялися з донькою [PERSON] - [PERSON] , яка вважала, що, як спадкоємець першої черги після смерті матері [PERSON] , має право на цей будинок. Тому вона домовилася з позивачами про продаж цього будинку і отримала від них гроші. [PERSON] отримувала гроші від позивачів за дорученням [PERSON] [PERSON] , діючи за довіреністю [PERSON] , уклала з позивачами договір оренди будинку, укладати договір купівлі- продажу спірного будинку [PERSON] її не уповноважував. Просив у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення позивачів та їх представника, показання свідків, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. За змістом ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. На підставі ч.2 ст.220 ЦК України суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального оформлення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна із сторін повністю або частково виконала її, а друга - ухиляється від нотаріального оформлення останньої. В процесі розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] , будучи співвласником домоволодіння [ADDRESS] , видав 11 січня 2006 року довіреність на ім’я [PERSON] ( а.с.93), якою уповноважував її на ведення справ у суді та оформлення його прав власності на нерухомість. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 29.08.2006р. за [PERSON] ., було визнано право власності на цілий будинок [ADDRESS] . Право власності на цей будинок було зареєстровано Бердянським КПТІ 21.11.2006р. ( а.с. 68-72). 26 вересня 2006р. [PERSON] видає довіреність на ім’я [PERSON] , якою зокрема надає їй право підписувати від його імені договір купівлі-продажу або обміну житлового будинку ( а.с.108). Як вбачається із показань свідка [PERSON] (донька [PERSON] ), пояснень позивачів, між ними було досягнуто усної домовленості про продаж спірного будинку за 21 тис. доларів. Про ціну, строки оплати позивачі домовлялися з [PERSON] 08.12.2005р. вони передали [PERSON] 13 тис. доларів. До нотаріуса для посвідчення угоди не зверталися. Залишок у суми 8 тис. доларів вони частками передавали [PERSON] , яка в свою чергу передавала гроші [PERSON] . Свідок [PERSON] суду також показала, що вона добросовісно помилялася стосовно того , що вона , як спадкоємець після смерті матері і брата, має право на частину будинку, тому у грудні 2005 року уклала усну домовленість із [PERSON] і [PERSON] стосовно продажу спірного будинку, взяла у них гроші у сумі 13 тис. доларів США. Залишок суми 8 тис. доларів позивачі передавали їй через [PERSON] Про те, що вона домовилася про продаж будинку батько не знав. Доводи позивачів стосовно того, що про всі істотні умови договору купівлі-продажу спірного будинку вони домовилися з відповідачем [PERSON] у грудні 2005 року, не підтверджуються ніякими допустимими доказами. Показання свідків [PERSON] і [PERSON] стосовно того, що [PERSON] особисто казав їм, що продає будинок за 20 тис. доларів, пропонував купити будинок не є підтвердженням того, що між [PERSON] і [PERSON] ., [PERSON] була досягнута домовленість щодо укладення договору купівлі продажу, і зокрема щодо його ціни. [PERSON] , видавши 26 вересня 2006р. довіреність на ім’я [PERSON] , уповноважував її на вчинення тільки юридично значимого правочину в нотаріальних органах. Позивачі до власника спірної будівлі з пропозицією нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу не зверталися. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що визнання спірної угоди дійсною в судовому порядку суперечить вимогам ст. 220 ЦК України. За таких обставин в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed