Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просив стягнути з останнього борг за договором позики в сумі еквівалентній 25 тисячам доларів США та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 30.10.2008 року він позичив для відповідача 25 тисяч доларів США, про що було складено в письмовій формі договір позики, згідно умов якого [PERSON] зобовязувався повернути гроші до 15 грудня 2008 року, однак взятого зобовязання не виконує. [PERSON] заявив зустрічний позов в якому просив визнати недійсним договір позики, мотивуючи це тим, що у [PERSON] грошей не позичав, а договір позики є фіктивним. В судовому засіданні позивач за первісним позовом свої вимоги підтримав, та підтвердив наявність обставин викладених ним у позові, а зустрічний позов не визнав. Відповідач [PERSON] первісний позов не визнав, зустрічний позов підтримав, пояснив, що 30.10.2008 року він купив у [PERSON] нежиле приміщення. Ціна за якою повинен відбутись цей продаж мала становити 35 тисяч доларів США. При підписанні договору купівлі-продажі він заплатив 75 тисяч гривень. Потім між ними відбулась домовленість, що остаточна ціна буде визначена в залежності від технічного стану приміщення, а як гарантію цьому був укладений договір позики на 25 тисяч доларів США. Цю суму він не отримував, а тому вважає договір недійсним. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази суд вважає первісний позов підлягає задоволенню, а в зустрічному слід відмовити. Встановлено, що 30 жовтня 2008 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою договір позики, згідно якого відповідач отримав від позивача позику в сумі 25 тисяч доларів США, і ці гроші зобовязався повернути до 15.12.2008 року, про що свідчать дані викладені у договорі позики, який підписано обома сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж саму кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 170 грн. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] довів, надавши суду письмовий договір позики, підписаний власноручно позичальником, про те що останній отримав у нього як позику 25 тисяч доларів США. Даний доказ у відповідності до вимог зазначеної статті ЦК України є належним та допустимим щодо доказування факту наявності укладення договору позики. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України - обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідач як на заперечення факту щодо неотримання ним від [PERSON] грошей, посилається на показання свідків [PERSON], [PERSON], а також на дані договору купівлі-продажу комплексу, та кредитного договору. Згідно до ч. 1 ст. 1051 ЦК україни якщо договір позики має бути укладений в письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Тому показання свідків, в даному випадку судом до уваги не приймаються. Договір купівлі-продажу комплексу згідно якого [PERSON] купив у [PERSON] 30.10.2008 року нежиле приміщення, та кредитний договір про те, що [PERSON] 28.10.2008 року отримав у банку кредит в сумі 102 000 грн. ніяк не спростовують, що відповідач не одержував грошову суму за договором позики від 30. 10.2008 року. Суд не знаходить підстав задовольнити зустрічний позов [PERSON] про визнання недійсним договору позики через його фіктивність. Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином В ході судового розгляду не здобуто будь-яких доказів, які би свідчили про те, що договір позики є фіктивним. Відповідно до 84, 88 ЦПК України підлягають стягненню на користь [PERSON] понесені ним судові витрати.

Outcome: approved