Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, в обгрунтування позову додав, що працював підземним електрослюсарем черговим з ремонту устаткування Шахтомонтажного управління ВАТ «КЗРК». 19 серпня 2005 року з ним стався нещасний випадок, та висновком МСЕК позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 50% та він визнаний інвалідом третьої групи. Вважає, що несприятливими умовами праці відповідач завдав моральну шкоду яку він оцінює у 100 мінімальних заробітних плат, а саме у 12600 грн. Моральні страждання позивача виражені у постійному болю та обмеження руху, постійно відчуває біль в правій нозі, утрудненні ходи, шаткості при ходьбі, порушення руху в правій руці, слабкість, головні болі, головокружіння, зниження пам'яті та безсоння. Самостійно не може через нерухомість правої руки і слабкість в лівій руці себе обслуговувати: голитися, їсти, одягатися, митися, прати та прасувати. Всі ці обставини змушують позивача докладати додаткових зусиль для організації свого життя. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на ті самі підстави. У судовому засіданні представник відповідача - Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» [PERSON] позовні вимоги не визнала, та просила суд у задоволені позову відмовити оскільки вважає, що вимоги не мають законодавчого підгрунтя. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач працював підземним електрослюсарем черговим з ремонту устаткування Шахтомонтажного управляння ВАТ «КЗРК». 19 серпня 2005 року з ним стався нещасний випадок у зв'язку з травмою у позивача виник закритий оскольчатий суглобний перелом правої п'яточної кістки зі зміщенням, забій обох голеностопних суглобів, перелом лівої кістки, ЗЧМТ, забій головного мозку легкої ступені, забійна рана правого передпліччя. За фактом нещасного випадку проведено розслідування, та складений акт розслідування нещасного випадку за формою Н-1 № 3 від 23 серпня 2005 року та акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 23 серпня 2005 року. Висновком МСЕК від 22.03.2006 р. позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 30 % з 22 березня 2006 року по 1 квітня 2007 року та 3 група інвалідності. При переогляді за висновками МСЕК від 05 липня 2007 р., 09 квітня 2008 р., 02 квітня 2009 р. позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 50 % по 1 квітня 2011 року та третя група інвалідності. Згідно рекомендацій позивач потребує медикаментозного лікування, санаторно-курортного лікування. Причиною нещасного випадку є не застосування засобів індивідуального захисту, при їх наявності, а також невиконання робіт по надійному закріпленню прогону - порушення п.2.10, пЛ .12.3 «Інструкції № 14 для електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування». Не забезпечення належного контролю за використанням захисних засобів робітниками зміни, порушення п.п.8.22.11 «Системи управління охороною праці» в ВАТ «КЗРК». Відповідно до п.Ю акту № 3 від 23 серпня 2005 року нещасний випадок стався з вини позивача, так як були порушені вимоги п.п. 2.10. п. 1.12.3 « Інструкції № 14 для "Електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування» та з вини гірничого майстра дільниці № 1 - порушення п.п.8.22.11 «Системи управління охорони праці в «Криворізькому залізорудному комбінаті». Згідно протоколу засідання комісії з охорони праці від 5.06.2006 року ступінь вини позивача в нещасному випадку складає 10%, а тому вина відповідача у нещасному випадку, що стався з позивачем складає - 90 %. Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі від 14 липня 2006 року позивачу призначені страхові виплати щомісяця та одноразова допомога. Внаслідок професійного захворювання, позивачу заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, погіршилися відносини з оточуючими людьми, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, тобто позивачу заподіяна моральна шкода. Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо невизнання позову з причини недоведеності вини у нещасному випадку та відхиляє доводи відповідача щодо пропуску процесуального строку по зверненню до суду, так як ці доводи спростовуються письмовими матеріалами справи та діючими нормами закону. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що, саме з вини відповідача, який порушив норми з безпеки праці та не забезпечив безпечні умови роботи, позивач частково втратив працездатність, і як наслідок втрати здоров'я, була спричинена моральна шкода. Відповідно до ст. 1167 Цивільного Кодексу України, установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України вбачається, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних грав призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, позивач отримав професійну травму під час виконання трудових обов'язків, то заподіяна йому моральна шкода випливає з трудових правовідносин, і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. Суд встановив, що обставини, заподіяння позивачу моральної шкоди, викладені в позовній заяві, так і в судовому засіданні, повністю підтверджуються наданими письмовими доказами, з чого слід зробити висновок про те, що неправомірними діями відповідача, позивачу дійсно заподіяно моральну шкоду, яка повинна компенсуватися в грошовому вигляді. Підприємство на якому працював позивач, порушував діюче законодавство, зокрема, ст. 153 КЗпП України, не створив нешкідливі і безпечні умови праці, протягом тривалого часу не приймали мір до усунення і зменшення шкідливих виробничих факторів. Стаття 23 Цивільного Кодексу України, вказує на те, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях через фізичний біль. Позивач постійно відчуває біль в правій нозі, утруднена хода, порушена рухливість правій руці, є слабкість, головні болі, головокружіння, зниженні пам'яті та безсоння. Він не може через нерухомість правої руки і слабкість в лівій руці себе обслуговувати: голитися, їсти, одягатися, митися, прати та прасувати. Весь догляд за позивачем здійснює його дружина. Через травму він пережив стрес, моральні страждання. З кожним роком стан здоров'я погіршується, незважаючи на щорічне лікування. Такий психологічний та фізичний стан здоров'я не дає можливості спокійно спати по ночам, займатись фізичною роботою, спокійно жити. Фізичні навантаження викликають у позивача сильні болі в нозі, в руці, що примушують його докладати додаткових зусиль для організації свого побуту та життя . У зв'язку з травмою змінилися, його образ і якість життя, шо завдає моральних страждань. Рішення Конституційного Суду від 27січня 2004 року громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і переносить значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності. У відповідності зі ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя й здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві й професійних захворюваннях. З документів медичних установ, встановлено, що позивачу протипоказана важка фізична праця вимушеної робочої пози. Він повинен періодично проходити курс оздоровлення та лікування. Беручи до уваги, шо обставини, викладені в позовній заяві, про заподіяння моральної шкоди, знаходять доказове підтвердження, а також з огляду на те, що настали важкі наслідки для позивача, а саме: втрата працездатності - 50 % та відбулися зміни в стані його здоров'я, викликані травмою, говорить про те, що позивач відчуває моральні страждання. Суму, заподіяної моральної шкоди, позивач оцінює в межах 100 мінімальних заробітних плат - 12600 грн., суд вважає, що розмір моральної шкоди слід встановити з урахуванням ступеня втрати професійної працездатності встановленої позивачу у розмірі 50000 грн. Вказана сума стягується на корить позивача в рахунок відшкодування моральних страждань. На підставі викладеного,

Outcome: partial