Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-31 00:00:00

У лютому 2010 року позивач [PERSON] акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК» звернувся з позовом до [PERSON] в якому просить розірвати кредитний договір № 882/КД/2007 від 05.10.2007 року укладений між сторонами, стягнути з відповідача заборгованість по вказаному кредитному договору у сумі 27014,3 грн. та звернути стягнення на заставлене майно відповідача однокімнатну квартиру в м. Первомайську Миколаївської області. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору відповідач [PERSON] отримавши від банку в обумовлені договором терміни кредитні ресурси в сумі 6000 доларів США, та порушуючи умови кредитного договору та вимоги ст. 526 ЦК України, взяті на себе зобовязання не виконує, у результаті чого станом на 01.02.2010 року у відповідача перед банком виникла заборгованість по кредиту у сумі 3377,21 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 2993,48 доларів США, заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом у сумі 249,44 доларів США та пені у сумі 134,29 долари США. Таким чином загальна сума боргу у гривневому еквіваленті за ставкою НБУ станом на 01.02.2010 року склала 27014,3 грн. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 05.10.2007 року між банком та відповідачкою було укладено договір іпотеки, за яким відповідачка надала позивачу в іпотеку нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру [ADDRESS], а тому позивач просив звернути стягнення на іпотечне майно. Крім того, позивач просив суд розірвати вищезазначений кредитний договір у звязку із істотним порушенням відповідачем умов договору, що передбачено ст. 651 ЦК України. Під час розгляду справи, в судовому засіданні представник позивача неодноразово уточнював позовні вимоги, зменшуючи суму заборгованості, оскільки відповідач частково виплачував суму заборгованості, та остаточно просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 31.03.2010 року, яка складає 3329,79 доларів США (26388,58 грн.): заборгованості за кредитом у сумі 2993,48 доларів США (23723,33 грн.), заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом у сумі 144,59 доларів США (1145,87 грн.) та пені у сумі 191,72 долари США (1519,38 грн.). Представник позивача в судовому засіданні також підтримав позовні вимоги в частині розірвання кредитного договору, звернення стягнення на заставлене майно та стягнення судових витрат. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснила, що дійсно укладала вищевказаний кредитний договір, однак у звязку із скрутним матеріальним становищем не могла вчасно виплачувати кредит, а тому у неї виникла заборгованість перед позивачем, яку вона частково погашає. Відповідачка погодилась із сумою заборгованості, визначеної у пред'явленому до неї позові. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору від 05.10.2007 року відповідач [PERSON] отримавши від банку в обумовлені договором терміни кредитні ресурси в сумі 6000 доларів США, та порушуючи умови кредитного договору та вимоги ст. 526 ЦК України, взяті на себе зобовязання не виконує, у результаті чого станом на 31.03.2010 року у неї виникла заборгованість перед банком, яка складає 3329,79 доларів США (26388,58 грн.): заборгованості за кредитом у сумі 2993,48 доларів США (23723,33 грн.), заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом у сумі 144,59 доларів США (1145,87 грн.) та пені у сумі 191,72 долари США (1519,38 грн.). Всупереч ст. 526 Цивільного кодексу України відповідач після отримання кредиту не виконує умови кредитного договору, що порушує права позивача, який є стороною вказаного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини боргу позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитом, законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню на підставі ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, в якій зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Позовні вимоги щодо звернення стягнення на заставлене майно, на думку суду, задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У ст. 7 Закону України «Про іпотеку» визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечного договору. Як зазначено у ч. 3 ст. 39 «Про іпотеку» суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Відповідно до ч.2 ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором. Виходячи з вищенаведених норм закону, суд вважає, що позивачем не доведено, завдання будь яких збитків в наслідок порушення відповідачем основного зобовязання за кредитним договором. На думку суду, вказане порушення також не змінює обсяг прав позивача. Оскільки відповідач частково виконував зобовязання по кредитному договору, що вбачається з матеріалів справи, а термін дії кредитного договору визначений до 07.10.2013 року, вимога щодо звернення стягнення на заставлене майно задоволенню не підлягає. Обгрунтовуючи вимогу про розірвання кредитного договору позивач посилається на положення ч. 2 ст. 651 ЦК України, в якій зазначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Однак, тією ж частиною ст. 651 ЦК України встановлено, що істотним є таке порушення стороною договору, коли в наслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Суд вважає, що несвоєчасне виконання відповідачкою зобовязань по кредитному договору, не є істотним порушенням договору у розумінні вищенаведеної норми закону. Позивачем не доведено завдання відповідачкою шкоди, в наслідок якої позивач значною мірою позбавляється того, на що розраховував при укладенні договору, а тому у задоволенні вимоги про розірвання кредитного договору слід відмовити. Приймаючи до уваги те, що суд задовольняє вимогу про стягнення з відповідача заборгованість по кредиту, слід стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати, що передбачено ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial