Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-12 00:00:00

в лютому 2010 року позивач звернувся з позовом до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що з 03 грудня 2009 року він працював машиністом крану автомобільного 6 розряду в автотранспортному цеху ВАТ Бурова компанія «Букрос». Наказом від 28 січня 2010 року його звільнено з роботи в порядку п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули. Підставу звільнення він вважає незаконною, так як 27 січня 2010 року за вказівкою заступника начальника АТЦ його було викликано на роботу, так як до цього він знаходився у відгулах та надано вказівку працювати на буровій. В цей же день, у звязку з невиконанням законодавства про працю та відмовою у виплаті заробітної плати за понаднормово відпрацьовані раніше години, він написав заяву про звільнення його з роботи в порядку ч. З ст. 38 КЗпП України. Окрім цього, в грудні 2009 року ним відпрацьовано 214 годин, що на 54 години перевищує нормальну тривалість робочого часу, встановлену КЗпП України. В січні 2010 року ним відпрацьовано 181 годину, що на 30 годин перевищує нормальну тривалість робочого часу. До цього ж, відповідачем йому не виплачено заробітну плату за період з 17 грудня 2009 року по 18 грудня 2009 року за виконання ремонту крану. 07 січня 2010 року, який являвся святковим та неробочим днем він також працював, однак відповідач в подвійному розмірі оплату не провів. Посилаючись на відсутність зі свого боку порушень трудових обовязків, а відповідно і підстав для накладення дисциплінарних стягнень, не розрахунок за виконану роботу в повному обсязі позивач просить суд визнати незаконним наказ Н № 5 від 28.01.2010 року про звільнення його з роботи; зобовязати відповідача внести зміни в запис № 40 трудової книжки та змінити підставу звільнення на ч. З ст. 38 КЗпП України; стягнути з відповідача на його користь несплачену заробітну плату за січень 2010 року в розмірі 2062 гривні; стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 2753 гривні; стягнути несплачену заробітну плату за січень 2010 року в розмірі 2062 гривні; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. В судовому засіданні позивач доповнив позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за надурочно відпрацьований час у розмірі 1765 гривень; заробітну плату за відпрацьований святковий день 07.01.2010 року у розмірі 305 гривень; вихідну допомогу в порядку статті 44 КЗпП України в розмірі 17940 гривень; компенсацію за час вимушеного прогулу в розмірі 7875, 75 гривень. В судове засідання позивач та його представник [PERSON] зявилися, позовні вимоги підтримали, просять позов задовольнити. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] позов не визнані пояснили суду, що у звязку з аварійною ситуацією, яка склалася на буровій № наказом голови правління № 4-К від 26.01.2010 року машиніста [PERSON] було викликано на роботу на 27 січня 2010 року. У призначений день останній на роботу без поважних причин не зявився у звязку з чим 28 січня 2010 року керівній підприємства було прийнято рішення про звільнення його з роботи в порядку п. 4 ст.40 КЗпП україни за прогул. В цей же день надати пояснення та ознайомитися з наказом [PERSON] відмовився та після отримання трудової книжки подав заяву про звільнення його з роботи в порядку ч. З ст. 38 КЗпП України. При заповненні дорожніх листів грудень 2009 року та січень 2010 року машиністом [PERSON] умисно вказуі завищені години роботи, у звязку чим дані листи не підписувалися механіком таї нарахуванні заробітної плати бралася до уваги службові записки диспетчера автотранспортного центру, в яких проводився вибір робочого часу позивача з подорожніх листів. А тому порушень трудового законодавства при нарахуванні заробітної відповідачем допущено не було і розрахунок з позивачем при звільненні проведено повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали дослідивши надані сторонами докази прийшов до наступного висновку: сторонами не заперечується, що з 03 грудня 2009 року [PERSON] праця машиністом крану автомобільного 6 розряду в автотранспортному цеху ВАТ Бурова компанія «Букрос». (а.с. 6). 03 грудня 2009 року між [PERSON] та ВАТ Бурова компанія «Букрос» укладено контракт, згідно якого позивачу проводилася оплата в розмірі 25 гривень за 1 го. роботи та виплата польового забезпечення в розмірі 30 гривень. (а.с. 7). Згідно наказу № 4-К від 26.01.2010 року для закінчення аварійних робіт по буровій № 204 Західні Радченки необхідно направити машиніста 6 розряду [PERSON] забезпечення роботи крану «Краян» з 27 січня 2010 року. ( а.с.55). 28 січня 2010 року службовою запискою заступник начальника автотранспортного цеху [PERSON] повідомив керівництво підприємства про те, що машиніст крану [PERSON] був відсутній на робочому місці 27 та 28 січня 2010 року без поважних при (а.с.58). Наказом т.в.о. голови правління [PERSON] № 5-к від 28.01.2010 року - порушення трудової дисципліни, а саме за відсутність на роботі без поважної при більше трьох годин робочого часу, звільнено [PERSON] 27 січня 2010 року по п.4 ст.'4 КЗпП України за прогули.(а.с. 54). В трудовій книжці серії БТ-ІІ № 3321958 виданої на імя [PERSON] внесено запис про звільнення останнього по п.4 ст. 40 КЗпП України за прогули. ( зворотна сторона а.с.6) В судовому засіданні досліджено табеля обліку використання робочого часу я січень 2010 року - згідно яких в період часу з 20 січня 2010 року по 26 січня 2010 [PERSON] був вихідний, 27 січня 2010 року зазначено прогул. ( а.с.38). В поданій заяві від 27.01.2010 року на імя голови правління ВАТ Бурова компанія «Букрос» позивач просив звільнити його з роботи і розірвати з ним контракт у звязку незгодою в оплаті праці у вихідні та святкові дні, невиплатою заробітної плати тощо. (ас..8). Відповідно до акту від 28.01.2010 року [PERSON] було оголошено наказ № 5-е від 28.01.2010 року про його звільнення з роботи, однак останній від ознайомлення Я наказом і отримання його копії відмовився. ( а.с. 48). 28.01.2010 року складено акт про відмову [PERSON] від надання пояснень щодо відсутності на роботі відмовився. ( а.с.49). П.4 ст.40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом випадку прогулу ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Ч. 1 ст. 38 КЗпП України встановлено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Із ч.З ст. 38 КзпП України слідує, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Проаналізувавши надані сторонами докази, суд встановив, що при в поданій заяві на імя голови правління ВАТ Бурова компанія «Букрос» ( а.с.8) позивач, вимагаючи звільнити його з роботи і розірвати з ним контракт у відповідності до вимог ч. З ст. 38 КЗпП України у звязку з невиконанням відповідачем законодавства про працю, не визначив строк, з якого трудовий договір повинен бути розірваним, а тому про намір звільнитися повинен був повідомити власника у загальному порядку. У відповідності до вимог ч. З ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні позивач не довів того факту, що 27 січня 2010 року він був на роботі та в цей день подав заяву на звільнення. Так, згідно даних Книги вхідної документації за № 144 - 28 січня 2010 року зареєстровано заяву [PERSON]В.( а.с. 76). Наданій заяві мається відмітка про вхідний № 144 від 28.01.2010 року. ( а.с. 8). В судовому засіданні допитаний свідок [PERSON], який показав суду, що у звязку з аварійною ситуацією, яка склалася на буровій № 204 Західні Радченки, 26 січня 2010 року керівництвом підприємства було видано наказ про направлення машиніста 6 розряду [PERSON] для забезпечення роботи крану «Краян» з 27 січня 2010 року. Він, як начальник автотранспортного цеху, зателефонував 27 січня 2010 року зранку [PERSON], який на той час був вихідним, зявитися терміново на роботу. Останній в телефонній розмові відмовився виконувати наказ, пояснивши це тим, що йому не сплатили гроші за надурочно виконану роботу. 27 січня 2010 року [PERSON] на роботі був відсутній, про що він написав доповідну записку на імя голови правління. Суд вважає безпідставними твердження позивача в тій частині, що начальник автотранспортного цеху [PERSON] був вихідний 27 січня 2010 року, а тому засвідчити відсутність на роботі [PERSON] не міг. Дані твердження спростовуються даними табеля обліку використання робочого часу, з якого вбачається, що у вказаний день [PERSON] працював. (а.с. 37). В копії розрахункового листа за грудень 2009 року, на який посилається позивач, як на доказ перебування на роботі 27 січня 2010 року, відсутні будь які дані про отримання ним заробітної плати на підприємстві саме в цей день. Згідно технічного паспорта на кран автомобільний КС-6571 - 03.06.2008 року даному транспортному засобу по закінченню нормативного строку експлуатації проведено експертне обстеження з метою визначення технічного стану та можливості його подальшої експлуатації, відповідно діючій нормативній документації. Наступне експертне обстеження провести не пізніше 03.06.2009 року. ( а.с.60). Однак, позивачем не надано доказів щодо наявності на крані «Краян», на якому той повинен був працювати 27 січня 2010 року, таких несправностей, які становили б загрозу та небезпеку для його здоровя та життя, а порушення строку експертного обстеження даного транспортного засобу не може свідчити про даний факт. Окрім цього, згідно акту від 28.01.2010 року [PERSON] було оголошено наках № 5-к від 28.01.2010 року про його звільнення з роботи, однак останній від ознайомлене наказом і отримання його копії відмовився. ( а.с. 48). 28.01.2010 року складено акт про відмову [PERSON] від надання пояснень па відсутності на роботі. ( а.с.49). На підставі викладеного, суд вважає, що 27 січня 2010 року позивач без поважні причин був відсутній та не приступив до роботи протягом усього робочого дня. 1 дивлячись на те, що був належним чином повідомленим про необхідність зявитися на роботу у звязку з виниклою аварійною ситуацією на буровій № 204 Західні Радченки. [PERSON] у поданій ним заяві про розірвання трудового договору не визнав цей строк, а тому 27 січня 2010 року повинен був приступити до виконання покладеної нього роботи. Таким чином, суд вважає, що головою правління ВАТ Бурова компанія «Букрос правомірно прийнято рішення про звільнення [PERSON] в порядку п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул, а тому наказ Н № 5 від 28 січня 2010 року є законним. У звязку з цим не підлягає до задоволення вимога позивача щодо зобовязання відповідачу внести зміни запис № 40 трудової книжки на його імя та змінити підстави звільнення на ч. З ст. 1 КЗпП України,стягнення з відповідача компенсації за час вимушеного прогулу в розмірі 7875, 75 гривень, вихідної допомоги в порядку ст. 44 КЗпП України в розмірі 179І гривень та моральної шкоди в розмірі 5000 гривень. Згідно виданої довідки № 170 від 04.03.2010 року нарахована заробітна плай машиніста крана [PERSON] за грудень 2009 року склала 5980 гривень, виплачена - 47я 61 гривня; за січень 2010 року нараховано - 3966, 04 гривні, виплачено - 2987, 40 гривея (а.с. 34). Середньомісячна заробітна плата [PERSON] за період з грудня 2009 року по січень 2010 року складала 4405, 70 гривень. (а.с. 73). Сторонами не заперечується, що в грудні 2004 року позивачем відпрацьовано 2W годин, при нормі тривалості робочого часу - 183 години. Таким чином, наднормово відпрацьовано [PERSON] 31 годину. Згідно довідки № 207 від 26.03.2010 року позивачу сплачено в подвійному розмів за відпрацьований надурочний час за 22 години роботи на крані (25 гривень за 1 годину роботи*22 год*2) в розмірі 1100 гривень та за 9 годин чергування (тариф 10,41 гривня і 1 годину роботи*9 год*2) в розмірі 187,38 гривень. ( а.с. 71). Аналогічні години роботи [PERSON] відображено в табелі обліку використана робочого часу за грудень 2009 року( а.с. 35) та службовій записці, складеної диспетчер™ автотранспортного цеху [PERSON] щодо проведення вибору робочого чаа машиніста крану автомобільного [PERSON] за грудень 2009 року згідно якої позивача відпрацьовано 214 годин, з них робота кранової установки та машиніста 90 годив ремонтні роботи машиніста - 57 годин; чергування - 67 годин. ( а.с. 36,57). На підставі даних поданої службової записки планово - економічним відділом ті бухгалтерію підприємства здійснювалося нарахування заробітної плати позивачу. Ст. 50 КЗпП України визначено, що нормальна тривалість робочого часу не може перевищувати 40 годин на тиждень. Із ч. 1 ст. 106 КЗпП України слідує, що за погодинною системою оплати праці І надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. Дослідивши обставини справи судом встановлено, що відповідачем оплачено позивачу за надурочно відпрацьовані години праці в грудні 2009 року. Відповідно до даних дорожнього листа № 015406 з 02.01.2010 року по 09.01.2010 року [PERSON] відпрацьовано 88 годин ( а.с.14), дорожнього листа № 015472 з 11.01.2010 року по 19.01.2010 року - 93 години ( а.с. 13). Згідно даних табеля обліку використання робочого часу за січень 2010 року( а.с. 38) [PERSON] відпрацьовано 136 годин. Оцінивши надані сторонами докази, суд не визнає належним доказом по справі дорожні листи за січень 2010 року, оскільки вони заповнялися безпосередньо позивачем та не підписані механіком при заїзді крану в гараж. Окрім цього, диспетчером автотранспортного цеху [PERSON] складено службову Записку щодо проведення вибору робочого часу машиніста крану автомобільного [PERSON] за січень 2010 року згідно якої позивачем відпрацьовано 136 годин, з них робота кранової установки та машиніста - 78 годин; ремонтні роботи машиніста - 10 годин; чергування - 48 годин. (а.с. 57). На підстав даних поданої службової записки планово - економічним відділом та бухгалтерію підприємства здійснювалося нарахування заробітної плати позивачу за січень 2010 року. Дослідивши надані сторонами докази суд приходить до висновку, що позивач не довів того факту, що ним в січні 2010 року було відпрацьовано надурочно години роботи. На підставі цього, позовна вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача заробітну плату за надурочну відпрацьований час у грудні 2009 року та січні 2010 року у розмірі 1765 гривень задоволенню не підлягає. Згідно довідки № 207 від 22.03.2010 року [PERSON] за січень 2010 року нараховано 3945, 72 гривні, на руки видано 2987,40 гривень. (а.с. 45). Нарахування та сплата зазначених сум відповідає кількості відпрацьованих годин, зазначених у табелі обліку використання робочого часу за січень 2010 року( а.с. 38). Оскільки судом визнано неналежним доказом по справі дані подорожніх листів за січень 2010 року, які власноручно заповнені позивачем та не підписані механіком, суд вважає, що позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача несплаченої заробітної плати за січень 2010 року в розмірі 2062 гривні задоволенню не підлягає, оскільки підприємством проведено розрахунок з [PERSON] в повному обсязі при його звільненні, що підтверджено довідкою № 207 від 22.03.2010 року. ( а.с.45). Сторонами не заперечується та підтверджується даними табеля обліку використання робочого часу за січень 2010 року те, що [PERSON] 07 січня 2010 року знаходився на роботі. У табелі обліку використання робочого часу за січень 2010 року зафіксовано відпрацювання [PERSON] 8- годинного робочого дня. (а.с.38). Згідно довідки № 207 від 22.03.2010 року [PERSON] оплачено роботу у святковий день у розмірі 200 гривень. Дана сума грошей сплачено позивачу при звільнені. (а.с.45). Відповідно до п.2. ч. 1 ст. 107 КЗпП України робота у святковий день оплачується у подвійному розмірі працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками - у розмірі подвійної годинної або денної ставки. Суд не приймає до уваги як належний доказ дорожній лист № 015406 ( а.с. 14), в якому позивачем власноручно зазначено, що 07 січня 2010 року ним відпрацьовано 11 - годинний робочий день, оскільки він не підписаний та дані в ньому не затверджені механіком при заїзді транспортного засобу в гараж. З цих підстав позовна вимога позивача про стягнення з відповідача на його к: заробітної плати за відпрацьований святковий день - 07 січня 2010 року у розмірі гривень задоволенню не підлягає. Таким чином суд приходить до висновку про повну відмову позивачу у задовог заявлених ним позовних вимог.

Outcome: dismissed