Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-05 00:00:00

07.01.2009 року близько 20 години, не маючи водійського посвідчення, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, [PERSON] керував автомобілем [NUMBER] на автодорозі між ст. Бандурка та с. Бандурка Первомайського району Миколаївської області та під час руху не вибрав безпечну швидкість руху автомобіля, не впорався з керуванням і втратив керованість транспортним засобом, внаслідок чого автомобіль виїхав на ліве узбіччя, де зіткнувся з деревом. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому кісток правої голені зі зміщенням. Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.04.2009 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження. Цим же вироком частково задоволено цивільний позов потерпілого [PERSON], стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди 2416 грн. 27 коп. та на відшкодування моральної шкоди 2000 грн., а всього 4416 грн. 27 коп. 22 березня 2010 року позивач [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої вищевказаним злочином. Просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 13317 грн. і моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Свої вимоги позивач мотивував тим, що в січні 2010 року відповідач відшкодував позивачу присуджену за вироком матеріальну та моральну шкоду, але позивач до цього часу ще не вилікувався, перебував з квітня 2009 року на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, переніс операцію. Лікування повністю повязане з травмою, яку він отримав в наслідок ДТП, а тому він просить стягнути з відповідача пов'язані з лікуванням витрати, які складаються з витрат на ліки, на проведення операції, та витрат на бензин і на проїзд автомобілем до медичних установ. Також позивач вважає, що відповідачем йому спричинено моральну шкоду, у звязку із тим, що він добровільно відмовляється відшкодовувати витрати позивача на лікування, а тому просить також стягнути з відповідача моральну шкоду, яку він оцінює у 10000 грн. В судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково, просили відмовити у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди. Не заперечували проти задоволення вимог про стягнення вартості проїзду позивача з с. Лиса Гора, де проживає позивач, до м. Миколаїв та у зворотньому боці, відповідно до розписок від 19.01.2010 року та 26.01.2010 року.(а.с. 20,24) та чеків на бензин від 26.01.2010р. та 19.01.2010р. (а.с. 27) у сумі 887 грн. Також не заперечували проти стягнення вартості набіра інплантантів для гомілки використаного для проведення операції позивачу у сумі 8300 грн. відповідно до чека від 20.01.2010 р. (а.с. 30), вартості рентген дослідження на суму 225 грн. (а.с. 33), вартості ліків за квитанцією від 05.11.2009 року на суму 69,15 грн.( а.с. 28) та вартості ліків за квитанцією від 23.01.2010 року на суму 4,40 грн. (а.с. 32). Заслухавши у судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, є обовязковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, а тому, враховуючи, що вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, який набрав законної сили, встановлено, що саме водій [PERSON] допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, внаслідок яких сталася ДТП, його було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, суд вважає ці обставини встановленими. Положеннями ст.1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З матеріалів справи вбачається, що водій [PERSON] на момент ДТП керував автомобілем [NUMBER], належним [PERSON], на підставі довіреності від 23.12.2008 року. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі ст.ст. 1166, 1167 ЦК України. Приймаючи до уваги пояснення відповідача, а також положення ч.1 ст. 61 ЦПК України, де зазначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, з урахуванням досліджених в судовому засіданні письмових доказів, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди, яка складається з вартості проїзду позивача з с. Лиса Гора, де проживає позивач, до м. Миколаїв та у зворотньому боці, відповідно до розписок від 19.01.2010 року та 26.01.2010 року.(а.с. 20,24) та чеків на бензин від 26.01.2010р. та 19.01.2010р. (а.с. 27) у сумі 887 грн, вартості набіра інплантантів для гомілки використаного для проведення операції позивачу у сумі 8300 грн. відповідно до чека від 20.01.2010 р. (а.с. 30), вартості рентген дослідження на суму 225 грн. (а.с. 33), вартості ліків за квитанцією від 05.11.2009 року на суму 69,15 грн.( а.с. 28) та вартості ліків за квитанцією від 23.01.2010 року на суму 4,40 грн. (а.с. 32). обгрунтовані, не суперечать діючому законодавству та підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає, що стягненню підлягають всі витрати позивача на лікування, на підтвердження яких позивач надав відповідні чеки, за виключенням витрат у сумі 200 грн., сплачених на благодійну допомогу за чеком від 02.11.2009 року (а.с. 31) та вартості мінеральної води на суму 8 грн., за чеком від 23.01.2010року (а.с. 30), оскільки ці витрати не можуть бути пов'язані з лікуванням наслідків ДТП, а позивач не довів протилежного. Крім того суд вважає, що надані позивачем на підтвердження витрат на проїзд до лікарні розписки, крім визнаних відповідачем розписок, від 19.01.2010 року та 26.01.2010 року.(а.с. 20,24), не можна прийняти як належний доказ, оскільки позивачем не доведено, що він дійсно сплатив вказані у розписках кошти, і що ці витрати пов'язані саме з наслідками ДТП, що є його обов'язком та передбачено ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Таким чином, на користь позивача з відповідача слід стягнути в рахунок відшкодування матеріальної шкоди витрати на лікування та проїзд до м. Миколаїв загальною сумою 11245,85 грн. Як передбачено п.2 ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї та близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Таке зазначено у ч. 3 ст. 23 ЦК України. Враховуючи всі обставини справи, та вищенаведені положення цивільного законодавства, суд вважає, що вимога позивача про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню у розмірі 1000 грн., оскільки визначення позивачем розміру моральної шкоди, виходячи із встановлених обставин, суд вважає завищеним та таким, що не відповідає вимогам розумності та справедливості. На підставі ч.3 ст. 88 ЦПК України слід стягнути із відповідача на користь держави судовий збір, а також стягнути на користь позивача на підставі ст.81 ЦПК України сплачені ним витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: partial