Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-29 00:00:00

16.07.2009 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Український промисловий банк в особі Миколаївської філії ТОВ „Укрпромбанк про визнання недійсним кредитного договору „Споживча не відновлювальна кредитна лінія №1\\КВ-07 від 22.02.2007р., укладеного між ним та відповідачем. У позові позивач зазначив, що 22.02.2007р. між ним та відповідачем було укладено кредитний договір „Споживча не відновлювальна кредитна лінія №1\\КВ-07 . Відповідно до договору банк надав йому кредит у сумі 380000,00 доларів США строком до 21.02.2017р. Надавши кредит в доларах США банком порушено вимоги законодавства України і за таких обставин кредитний договір є недійсним. Посилаючись на ст..99Конституції України, ст. ст..1, 3 ДКМУ №15-93 від 19.02.1993р. „Про систему валютного регулювання і валютного контролю , ст..524, 533 ЦК України, зазначав, що всі зобовязання, що виникають в цивільному обороті України, в тому числі і зобовязання по кредитному договору повинні бути виражені в валюті України гривні. Тому банк не мав права надавати кредит в доларах США, а зобовязав був надати в гривні. Крім того в порушення вимог ст..638 ЦК України, при заключенні договору не було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору, а саме не досягнуто згоди, що до порядку сплати комісій банку за надання кредиту, за надання кредиту у післяопераційний час, за видачу кредиту у готівкових коштах, що є підставою для визнання правочину недійсним. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Зазначав, що будь-які грошові зобовязання на території України, в тому числі і грошові зобовязання, які виникають між сторонами на підставі кредитного договору, повинні бути виражені та виконуватися лише в національній валюті України гривні. Уразі ж використання в таких грошових зобовязаннях іноземної валюти, така операція потребує індивідуальної ліцензії Національного банку України. За кредитним договором, який оскаржується, грошові зобовязання сторін виражені в доларах США та виконання таких грошових зобовязань сторонами також передбачено в доларах США. Для здійснення таких операцій потребується індивідуальна ліцензія Національного банку України. Однак відповідач не маючи зазначеної ліцензії не мав прав на здійснення операцій з використанням іноземної валюти та території України. У судовому засіданні представник третьої особи позовні вимоги [PERSON] підтримав, просив їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх нікчемність, просив відмовити у їх задоволенні. Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 22 лютого 2007р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „Український промисловий банк в особі Миколаївської філії ТОВ „Укрпромбанк та [PERSON] був укладений кредитний договір „Споживча не відновлювальна кредитна лінія за №1\\КВ-07. Згідно кредитного договору відповідач зобовязався надати позивачу грошові кошти у вигляді відкличної не відновлюваної кредитної лінії у сумі 380000 дол.США за строком користування до 21.02.2017р., а позивач взяв на себе зобовязання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13% річних. Безспірно встановлено, що відповідач перерахував на рахунок позивача грошові кошти в іноземній валюті в сумі 380000 дол.США. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором „Споживча не відновлювальна кредитна лінія за №1\\КВ-07 від 22.02.2007р. між відповідачем та [PERSON] був укладений договір поруки від 22.02.2007р. Згідно зазначеного договору поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобовязань за кредитним договором. Відповідно до ст..215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.1-3,5 та 6 ст.203 ЦК України. Недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. Стаття 99 Конституції України встановлює, що грошовою одиницею України є гривня, разом з цим, вказана стаття Конституції України визначає правовий статус грошової одиниці України, але не встановлює сферу її обігу та будь-яких обмежень що до можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Таким чином, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак в той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Згідно за ст..1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст..ст. 47,49 Закону України „Про банки і банківську діяльність банківськи установи мають право здійснювати кредитні операції, у тому числі розміщувати залучені кошти від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, на підставі банківської ліцензії. Стаття 2 цього закону визначає банківський кредит як будь-яке зобовязання банку надати певну суму грошей, будь-яку гарантію, будь-яке зобовязання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобовязання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. При цьому, відповідно до цієї ж статті кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Таким чином, законодавство України чітко визначає правомочність банків на підставі відповідних ліцензій надавати кредити та бути субєктом кредитних зобовязань. Спеціальне законодавство у сфері банківської діяльності не містить приписів, які б забороняли банкам надавати кредити в іноземній валюті або регламентували умови кредитування в іноземній валюті. Відповідно до ст..5 Декрету КМ „Про систему валютного регулювання і валютного контролю операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового звязку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Водночас, відповідно до п.1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється: якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк. У відповідача наявна банківська ліцензія №67 від 13.12.2001р видана Національним банком України на здійснення операцій, визначених ч.1 та п.5-11 ч.2 ст.47 Закону України „Про банки та банківську діяльність. Виходячи з наведеного, надання та одержання кредиту в іноземній валюті та сплати процентів за цим кредитом не потребує наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти як засобу платежу на території України жодної з сторін договору. Крім того слід зазначити, що згідно Висновку науково-правової експертизи Інституту держави і права ім..[PERSON] Національної академії наук України що до правових підстав надання кредитів в іноземній валюті від 09.11.2006р., банки та інші фінансови установи, які у встановленому порядку отримали генеральну ліцензію НБУ на здійснення валютних операцій, мають достатні юридичні підстави та законне право для надання резидентам України кредитів в іноземній валюті. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] необґрунтовані та не підлягаючими задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed