Jurisdiction: civil
Date: 2009-05-19 00:00:00

Позивачка просить суд зобовязати нотаріуса Радехівської державної нотаріальної контори перереєструвати представлену частину спадщини, відшкодувати різницю державного мита в сумі 606грн. та завдані збитки в сумі 435грн.. У судовому засіданні представник позивача не змінивши підставу та предмет позову, збільшив розмір позовних вимог та у їх обґрунтування показав, що на підставі заповіту [PERSON], яка померла 14.03.96р., позивачці було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на жилий будинок із господарськими будівлями та на земельну ділянку площею 0,85га для обслуговування цього будинку, що знаходиться в с.Опліцько Радехівського району. У вересні 1996 року, після смерті [PERSON] було підтверджено її право на земельну частку (пай) в розмірі 1,72га, а у листопаді 2006 року на її імя було видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Опліцько». Крім цього, на імя членів сімї спадкодавці [PERSON] та [PERSON] у листопаді 2006 року було видано свідоцтва про право власності на майнові паї членів цього ж колективного сільськогосподарського підприємства. Таким чином, зазначене майно не охоплено заповітом і є спадковим. [PERSON], як спадкоємець за законом, відмовився від спадщини в користь позивачки, інші спадкоємці померли. Однак нотаріус Радехівської державної нотаріальної контори відмовив від перереєстрації земельної частки (паю) та майнових паїв на імя [PERSON]. Крім цього, просить стягнути із відповідача різницю державного мита в сумі 606грн., грошовий еквівалент втрат двох аграрних років в сумі 8668грн., 2247грн. витрат повязаних із явкою до суду та 100грн. моральної шкоди. В обґрунтування сум показав, що вказану суму державного мита позивачка змушена буде сплатити при видачі їй свідоцтва про право власності на нерухоме майно у звязку із збільшенням розміру ставки. Розмір моральної шкоди визначений символічно, а душевні страждання обґрунтував тим, що два роки вимушений відвідувати судові засідання. Представник відповідача щодо позовних вимог заперечила та у судовому засіданні показала, що згідно даних спадкової справи після смерті [PERSON] позивачка є спадкоємцем по заповіту. У заповіті від 09.01.95р. за реєстровим №1 посвідченому від імені [PERSON], серед майна яке заповідане [PERSON] значиться будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка площею 0,85га для обслуговування цього будинку, що знаходяться в с.Опліцько Радехівського району. Відповідно, на це майно позивачці видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Майно ж, яке не охоплене заповітом, у відповідності до норм ЦК України 1963 року, спадкується за законом. Особа може відчужити спадкове майно після того, як прийме спадщину. У Радехівську державну нотаріальну контору ніхто із спадкоємців по закону після смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON] із відповідними заявами про прийняття спадщини не звертався. Таким чином, не має підстав для видачі Свідоцтва про право на спадщину по закону на земельний і майнові паї, а відповідно перереєстрації представленої частини спадщини, на які претендує позивачка. У задоволенні позову просить відмовити. Співвідповідач позовні вимоги визнав та у судовому засіданні показав, що йому відомо про відкриття спадщини після смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON], однак із відповідними заявами про прийняття спадщини у Радехівську державну нотаріальну контору він не звертався і звертатися наміру немає. Погоджується, що земельний і майнові паї, які належали померлим [PERSON], [PERSON] та [PERSON] слід перереєструвати на [PERSON]. Вислухавши пояснення представника позивачки і співвідповідача, заперечення представника відповідача, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, які знаходяться в матеріалах справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних міркувань. Проаналізувавши надані копії актових записів про смерть №13, №53, №14 і №31 (а.с.149-152), суд приходить до висновку, що спадкоємців на право на земельну частку (пай) і майновий пай, окрім позивачки та співвідповідача, немає. Крім цього, у відповідності до відомостей, поданих державним реєстратором Радехівської райдержадміністрації від 16.04.09р., до участі в справі не можливо залучити СГТзОВ «Опліцько» в якості відповідача, як користувача майна. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] помер 07 грудня 1970 року, [PERSON] померла 14 березня 1996 року і [PERSON] помер 18 лютого 1994 року (а.с.б-7). Сертифікат серії ЛВ №0115373 на право на земельну частку (пай) в розмірі 1,72га без визначення цієї частки в натурі, виданий на імя [PERSON] 27 вересня 1996 року(а.с.11). Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ЛВ №ХІІІ 188625 від 06.11.06р., серії ЛВ №ХІІІ 188626 від 06.11.06р. та серії ЛВ №ХІІІ 188751 від 10.11.06р. видані відповідно на імя [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.13,14,15). На підставі заповітів [PERSON] від 09.01.95р. (а.с.57,62) про заповідання конкретного майна, яке було у її користуванні, позивачці 10.04.97р. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на жилий будинок з господарськими будівлями в с.Опліцько Радехівського району та земельну ділянку площею 0,85га для його обслуговування та ведення особистого підсобного господарства, 06.05.97р. на імя [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом та 09.04.97р. на імя [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Вказані вище докази учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.10,212 ЦПК України визнаються судом належними, допустимими та достовірними. У відповідності із нормами ст.25 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» від 17.07.97р. №469/97-ВР (із подальшими змінами та доповненнями) та ст. З Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.94р. №666/94, право на земельну частку (пай), а також і право власності на майновий пай може бути обєктом спадкування. Із вказаних вище заповітів [PERSON] від 09.01.95р. вбачається, що право спадкодавця на земельну частку (пай) та майновий пай не було предметом заповіту, а тому ця частина спадщини повинна спадкуватися на загальних підставах. Відповідно до ст.537 ЦК України 1963р. та ст.1245 ЦК України 2003р. частина майна (спадщини), що залишилася не заповіданою (не охоплена заповітом) спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. У матеріалах спадкової справи відсутні будь які посилання на те, що позивачка, [PERSON], чи інші спадкоємці зверталися до Радехівської державної нотаріальної контори про прийняття спадкового майна (ст.549 ЦК України 1963р.). Відповідно ж до п.5 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України 2003р., правила книги шостої «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Крім цього, право спадкодавців на майновий пай було підтверджено лише у 2006 році, а тому на думку суду при вирішенні спору слід виходити із норм про спадкування ЦК України 2003 року. У відповідності із нормами ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у строк визначений ст.1270 ЦК України. Оскільки, позивачка із відповідною заявою у Радехівську державну нотаріальну контору не зверталася, суд приходить до висновку, що відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ґрунтується на нормах чинного законодавства. Крім цього, слід також зауважити, що відповідач [PERSON] відмовився від належної йому частки у спадщині, яка відкрилася після смерті [PERSON] (а.с.96), однак останнім не подано нотаріусу у відповідності до вимог ст.1273 ЦК України заяв на відмову від прийняття спадщини, яка відкрилася після сперті [PERSON] та [PERSON], право яких на майновий пай було підтверджено лише у 2006 році . Щодо моральної шкоди в розмірі 100грн., яку просить позивачка стягнути із представника відповідача, судом враховується те, що як вказано у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №5 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001р.№5), при визначенні розміру моральної шкоди слід виходити із розміру грошової суми, в якій оцінюються заподіяна шкода та з чого особа при цьому виходить. Розмір моральної шкоди представник позивачки назвав «символічним» та в обґрунтування останньої не представив суду жодних належних доказів щодо глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи яка завдала моральну шкоду, тощо. Таким чином, суд приходить до висновку, що підстав для стягнення моральної шкоди немає. Щодо грошового еквіваленту втрат двох аграрних років в сумі 8668грн.,останні є безпідставними, оскільки без державної реєстрації нерухомого майна не набулося право власності на це майно, відповідно ніхто не в змозі ним розпоряджатися та отримувати доходи (ст.1299 ЦК України). Крім цього, відмовляючи у задоволенні позову, суд із врахуванням норм ст.85 ЦПК України вважає, що не підлягають стягненню також і витрати сторін та їх представників, що повязані із явкою до суду. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що оскільки вимоги позивачки не ґрунтуються на законі, у задоволенні останніх слід відмовити.

Outcome: dismissed