Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 02 жовтня 2005 року помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область м. Ізмаїл, вул. Татарбунарська, буд. № 44. Ще за життя батько склав посвідчений Ізмаїльською нотаріальною конторою Одеської області заповіт, яким на випадок смерті заповів усе належне йому майно у рівних частках його донькам: [PERSON] позивачці по справі та [PERSON] відповідачці по справі. Відповідачка по справі [PERSON], 17 лютого 2006 року, тобто у встановлений законом строк звернулася до Ізмаїльської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини на частку майна, яке заповідав її спадкодавець. Позивач по справі [PERSON] до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька у встановлений законом строк не зверталася, але вважається такою, що прийняла спадщину, так як зареєстрована, проживала до смерті так і після смерті у спадковому будинку. У цей час позивачка звернулася до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] у вигляді житлового будинку, що розташований за адресою: Одеська область м. Ізмаїл, вул. Татарбунарська, буд. № 44, але державний нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з тих підстав, що спадкоємицею за цим же заповітом є [PERSON], яка подала до Ізмаїльської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. З наведених підстав позивачка просить визнати за нею право власності, на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область м. Ізмаїл, вул. Татарбунарська, буд. № 44 та припинити право власності на вищезазначене майно за померлим [PERSON] Позивачка в судовому засіданні позов підтримала. Представник відповідача [PERSON] позов визнала. Представник третьої особи КП «Ізмаїльське МБТІ» в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] помер 02 жовтня 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане відділом реєстрації актів громадянського стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області від 04.10.1997 року, серія І-ЖД №027646. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Татарбунарська, буд. № 44. 09 липня 2001 року [PERSON] склав нотаріально посвідчений заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 2/4186, яким на випадок своєї смерті заповів усе належне йому майно у рівних частках його донькам: [PERSON] позивачці по справі та [PERSON] відповідачці по справі. Позивачка по справі [PERSON] до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька у встановлений законом строк не зверталася, але вважається такою, що прийняла спадщину, так як зареєстрована, проживала до смерті так і після смерті у спадковому будинку. Право власності спадкодавця на спадкове майно підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21.06.1996 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1/1996. Відповідно до п. 11 ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заяву про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину має право розпорядитись усім або частиною майна отриманого в порядку спадкування шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни, тощо. Як вбачається з пояснень представника відповідача та матеріалів справи відповідачка у встановлений законом строк звернулася до Ізмаїльської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом на частку майна, яке заповідав її спадкодавець, що підтверджується її заявою поданої до Ізмаїльської міської державної нотаріальної контори, тобто вважається такою, що прийняла спадщину. З наведених підстав суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial