Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-27 00:00:00

Позивач[PERSON] звернулася до суду з позовом до Золотоніської міської ради, третя особа [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на &frac12; частину будинковолодіння по спадкуванню за заповітом. Свою заяву позивач пояснює тим, що [INFO] року померла гр. [PERSON],[INFO] року народження, жителька у м. Золотоноша. За життя [PERSON] був складений та нотаріально посвідчений заповіт, згідно якого належну їй на праві власності &frac12; частину будинковолодіння по [ADDRESS] [PERSON] заповідала позивачці. У зв'язку з похилим віком та серцево-судинною хворобою [PERSON] була не в змозі самостійно забезпечити умови свого життя та потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування. З початку 1992 року позивач здійснювала постійний догляд за [PERSON], а саме піклувалася про дану особу щоденно, надавала їй матеріальну допомогу та здійснювала постійний догляд та ремонтні роботи за належною [PERSON] частиною будинковолодіння по [ADDRESS] Восени 1999 року [PERSON] висловила своє бажання провести залишок свого життя в Красногірському монастирі, так як була глибоко віруючою особою. Згідно її бажання [PERSON] була перевезена до Красногірського монастиря, де померла [INFO] року, захоронена на території Красногірського монастиря. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на &frac12; частину будинковолодіння по [ADDRESS]. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. Позивач[PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном померлої [PERSON] шляхом догляду та проведення постійних поточних ремонтів будинковолодіння по [ADDRESS] За таких умов позивачці не потрібно було проводити оформлення спадщини, звертаючись до нотаріальної контори на протязі 6 місячного терміну з заявою про прийняття спадщини, так як відповідно до норм Цивільного Кодексу УРСР (в редакції 1963 року), що діяв на момент відкриття спадщини, після смерті [PERSON], діями, що свідчили про прийняття спадщини являлися дії спадкоємця по фактичному вступу в управління та володіння спадковим майном. Тому, згідно ст. 534 ЦК України (1963 року) позивачка вважає, що повинна успадкувати заповідану їй &frac12; частину належного [PERSON] будинковолодіння. Іншим чином, крім звернення до суду, позивачка не має можливості вирішити дане питання, так як факт прийняття спадщини може бути встановлений тільки в судовому порядку. Крім того, позивачкою втрачені правовстановлюючі документи на вищевказану частину будинку, а також інші документи, необхідні для оформлення спадщини, а саме: нотаріально посвідчений заповіт, складений [PERSON] на користь позивачки та свідоцтво про смерть. На даний час[PERSON] відновлена технічна документація на належну померлій [PERSON] &frac12; частину будинку по[ADDRESS]та мається ксерокопія Договору купівлі-продажу вказаної частини будинковолодіння [PERSON], посвідченого 29 липня 1987 року державним нотаріусом Золотоніської міської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2548. Згідно інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України - факт смерті і час відкриття спадщини підтверджуються свідоцтвом органу реєстрації цивільного стану про смерть спадкодавця. Але повторне свідоцтво про смерть [PERSON] позивачка не має можливості отримати, так як відповідно до Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, повторні свідоцтва про смерть видаються лише родичам померлої особи, або особі, яка є спадкоємцем, якщо родинні стосунки або право на спадщину підтверджується документально. До кола вказаних осіб[PERSON] не відноситься, таким чином тільки в судовому порядку за[PERSON] може бути визнано право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на належну їй &frac12; частину будинковолодіння. Позивачка[PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні просили задовольнити позов на вказаних у позовній заяві підставах. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги[PERSON] не визнав, пояснивши, що на його думку у суду не має підстав як для встановлення факту прийняття спадщини позивачкою після смерті [PERSON], так і для визнання за нею права власності в порядку спадкування після [PERSON] на &frac12; частину будинку по [ADDRESS], оскільки[PERSON] не вчинила жодної дії, спрямованої на фактичне прийняття спадщини і протягом 8-ми років з часу відкриття спадщини не цікавилася спадковим майном, а тому в Золотоніської міської ради є всі підстави для визнання даної спадщини відумерлою та визнання права власності на &frac12; частину будинку по[ADDRESS]за територіальною громадою м. Золотоноша. Третя особа [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог[PERSON] заперечували. При цьому [PERSON] пояснила, що вона стала проживати в будинку по[ADDRESS]вже після того як [PERSON] померла, оскільки здійснювала постійний догляд за співвласницею даного будинку [PERSON] та не бачила щоб хтось в даному будинку чи в дворі цього будинку робив хоч які-небудь роботи, навпаки вона застала будинок дуже запущеним, а весь двір зарослим не тільки бур'янами, а й багаторічним чагарниками, а[PERSON] до сьогоднішнього дня не цікавилася жодним чином ні майном, що знаходиться в будинку, ні самим будинком, ні присадибною ділянкою на якій він розміщений та не здійснювала ремонтних робіт або робіт по догляду за земельною ділянкою біля будинку. Лише зараз вона виставила претензію про переведення на неї права власності на &frac12; частину будинку по [ADDRESS] Що ж стосується питання догляду за [PERSON], то[PERSON] відмовилася доглядати покійну у 1999р. і її був змушений взяти для догляду Красногірський монастир, де вона прожила ще більше року і померла та була похована саме монастирем, а[PERSON] навіть не знала, коли та померла і де її могила аж до часу, коли захотіла звертатися до суду. Суд, вислухавши доводи сторін, третьої особи по справі, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, вважає що поданий[PERSON] позов не підлягає до задоволення. Зокрема судом було достеменно встановлено, що оскільки[PERSON] відмовилася здійснювати догляд за [PERSON], то восени 1999 року, поскільки вона була монашкою її перевезли до Красногірського монастиря, де за нею й здійснювали догляд аж до смерті [INFO] року і де вона й була похована. А позивач[PERSON] після смерті [PERSON] жодних дій по фактичному вступу в управління та володіння спадковим майном не вчиняла, що підтвердила сама[PERSON] яка пояснила, що доглядала за майном [PERSON] лише до її переїзду у монастир, а також це підтвердили свідки як зі сторони позивача так і зі сторони третьої особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]., [PERSON], які одностайно підтвердили, що[PERSON] після того як [PERSON] переїхала на постійне проживання в Красногірський монастир не відвідувала її будинок по[ADDRESS]та не проводила жодних робіт як в будинку так і на прибудинковій території, а також не робила цього й після смерті спадкодавці протягом 8-ми років. Тому з огляду на це позивач не надав суду жодного доказу про фактичне прийняття нею спадщини в порядку, що був передбачений ст.585 ЦК УРСР, оскільки вона не вступила в управління або володіння спадковим майном після смерті [PERSON], у зв'язку з чим у суду немає підстав для встановлення факту фактичного прийняття спадщини позивачем. Відповідно, враховуючи ту обставину, що[PERSON] не вчинила жодної з дій, спрямованих на прийняття спадщини, які передбачені ст.549 ЦК УРСР, протягом шести місяців з дня смерті [PERSON] не продовжувала строку на прийняття спадщини в порядку, що передбачений ст.550 ЦК УРСР і взагалі не цікавилася долею спадкового майна протягом восьми років з дня смерті спадкодавиці 24.01.2000 року, то відповідно до ч.2 ст.553 ЦК УРСР вона є такою, що відмовилася від спадщини. У зв'язку з чим їй також належить відмовити у задоволенні позову і в частині визнання права власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на &frac12; частину будинку по [ADDRESS], не зважаючи на те, що на її ім'я покійною й був складений заповіт. На підставі ст.ст.527,529,534,548,549 ЦК УРСР та ст.ст.1218, 1223, 1261, 1267, 1278, 1280 ЦК України.

Outcome: dismissed