Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування дійсним, про визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що 01.03.2010р. між сторонами досягнута згода, щодо укладання договору дарування нежитлової будівлі - корівнику, який знаходиться в с. Прохорове по вул. Залізнична під № 25 в с. Прохорове Іванівського району Одеської області, належного на підставі рішення Іванівського районного суду Одеської області від 25 травня 2007 року за № 2-733. Відповідач передав нежитлову будівлю та правовстановлюючі документи на неї, однак ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Право власності на будівлю зареєстроване в КП "Іванівське БТІ" 13.07.2007р. Ціна дарунку - 10 000 грн. З урахуванням наведеного позивач просить визнати договір дарування нежитлової будівлі дійсним, та визнати за ним право власності на нерухоме майно. Позивач також вважає, що оскільки він прийняв правовстановлюючі документи від відповідача, це свідчить про прийняття ним дарунку відповідно до ч.4 ст. 722 ЦК України, але вони ухиляються від нотаріального посвідчення договору дарування. Позивач позов підтримав. Відповідач позов визнав про що надав письмову заяву. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЩІК України при визнання позову ухвалюється судове рішення в порядку встановленому ст. 174 ЦПК України цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підставі ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що Рішенням Іванівського районного суду а № 733 від 25 травня 2007р. задоволені позовні вимоги, в частині визнання права власності - нежитлову будівлю (корівник) за [PERSON] Витягом з реєстру права власності на нерухоме майно підтверджено реєстрацію права власності з зазначенням опису об'єкту (корівника) від 13.07.2007р. в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно в КП «Іванівське районне бюро технічної інвентаризації, власником якого є - [PERSON]. Крім того, реєстрація права власності підтверджена Технічним паспортом на об'єкт нерухомості, що знаходиться під № 25 по вул. Залізничній в с. Прохорове Іванівського району Одеської області з зазначенням плану виробничого будинку, внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень. Отже відповідачу належить нежитлова будівля - корівник с.Залізнична під № 25 в с. Прохорове Іванівського району Одеської області, Між сторонами фактично укладено договір дарування нежитлової будівлі -корівнику, що знаходиться за адресою: с. Прохорове, Іванівського району Одеської області по вул. Залізнична під № 25. Договір фактично виконано, однак відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення. Позивач прийняв правовстановлюючі документи на нерухоме майно, що свідчить про прийняття ним дарунку відповідно до ч.4 ст. 722 ЦК України, однак відповідач ухиляються від нотаріального посвідчення договору дарування. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору ( ч.І ст. 638 ЦК України). Частиною 2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.І ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або за домовленістю сторін. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст угоди не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; угода повинна бути укладена у формі, встановленій законом, волевиявлення має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, угода повинна бути спрямована на реальне настання правових наслідків, обумовлених нею. Право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема за угодами (ч. 1 ст. 328 ЦК України). У ч. І ст.334 ЦК України зазначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про власність» громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення, згідно п. 1 ст. 13 Закону України «Про власність». Відповідно до ч.3 ст. 334 ЦК України право власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно з ч.4 ст.334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність ( ч.І ст. 717 ЦК України). Як встановлено судом, позивач прийняв правовстановлюючі документи від відповідачів, що свідчить про прийняття ним дарунку відповідно до ч.4 ст. 722 ЦК України, але вони ухиляються від нотаріального посвідчення договору дарування. Судом роз'яснено учасникам у справі положення ст.10 ЦПК України відповідно до якої цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та ст. 11 ЦПК України згідно з якою суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд також роз'яснив ст.60 ЦПК України згідно з якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Таким чином суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання права власності за позивачем на нерухоме майно. Суд вважає, що визнання відповідачами пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved