Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-21 00:00:00

В квітні 2010 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ВАТ «Пересувна механізована колона №65» про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 8 021 грн. 75 коп., виплати вихідної допомоги в сумі 8 64 грн. 35 коп., компенсації за невикористану відпустку в сумі 197 грн. 11 коп., компенсації втрати частини заробітної плати в сумі 93 грн. 07 коп. та середньомісячного заробітку за час затримки виплати розрахункових. Представник відповідача подав до суду письмові заперечення, в яких вказав, що визнає позов частково, а саме не заперечує проти стягнення з ВАТ ПМК -65 на користь позивача 8 083 грн. 21 коп. В решті позовних вимог, в тому числі і у стягненні середньомісячного заробітку за весь час затримки розрахунку просить відмовити, оскільки позивач з письмовою вимогою про виплату заробітної плати не звертався, а відтак на його думку, права позивача порушені не були. В судовому засіданні [PERSON] та його представник позов підтримали. Пояснили, що 13.08.1979 року [PERSON] був прийнятий на посаду тракториста 4 розряду у Рівненське ПМК-65. 23.12.2009 року наказом №34-К позивач був звільнений з роботи за скороченням чисельності згідно п.1 ст. 40 КЗпП України без відпрацювання передбаченого трудовим законодавством двохмісячного терміну. В порушення вимог трудового законодавства в день його звільнення розрахунки по заробітній платі проведені не були,а саме заборгованість по заробітній платі в сумі 8 021 грн. 75 коп., вихідна допомога в сумі 864 грн. 35 коп., середній заробіток за невикористану відпустку в сумі 197 грн. 11 коп. Покликаючись на викладені обставини, просять позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково та просив відмовити у вимозі про стягнення на користь [PERSON] середньомісячного заробітку за час затримки виплати розрахункових. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи,суд приходить до висновку,що позов підлягає до задоволення. Як вбачається з трудової книжки [PERSON] останній прийнятий на посаду тракториста 4 розряду у Рівненське ПМК-65. 23.12.2009 року наказом №34-К був звільнений з роботи за скороченням чисельності згідно п.1 ст. 40 КЗпП України без відпрацювання передбаченого трудовим законодавством двохмісячного терміну. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки,встановлені колективним договором,але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу,що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно ст. 44 КУпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п.1 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Відповідно до частини 1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як вбачається із наданих позивачем довідок, середньомісячний заробіток [PERSON] складає 864 грн. 35, а заборгованість по заробітній платі на день звільнення становить 8 021грн. 75 коп. Із поданих позивачем розрахунків випливає, що до сплати на його користь також підлягає вихідна допомога в сумі 8 64 грн. 35 коп., компенсація за невикористану відпустку в сумі 197 грн. 11 коп., компенсація втрати частини заробітної плати в сумі 93 грн. 07 коп. та середньомісячний заробіток за час затримки виплати розрахункових в сумі 19 003 грн. 98 коп. Таким чином, є всі підстави для задоволення позову [PERSON] На підставі ст. 44,115,232 КЗпПУ,

Outcome: approved