Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-04 00:00:00

27 листопада 2009 року позивач звернувся до Волноваського районного суду Донецької області із зазначеним позовом, яким просить припинити дію договора оренди між ним і відповідачем, мотивуючи свої вимоги тим, що він 22.03.2000р. уклав договор оренди належної йому земельної ділянки з відповідачем на десять років, але коли йому 24.03.2005року було видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку (право на яку він мав на підставі сертифікату) він новий договір оренди не укладав, а 21.07.2008року він звернувся до відповідача з письмовою заявою про розірвання договору оренди і повернення йому земельної ділянки в належному стані, але відповідач продовжує користуватися його ділянкою незаконно, тому просить визнати договір оренди недійсним, оскільки він був укладений ще коли позивач не мав державний акт на право власності цієї земельної ділянки. В судовому засіданні позивач на своїх вимогах наполягає, просив розірвати договір оренди, повернути йому земельну ділянку і стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Представник позивача підтримав позовні вимоги. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, показав суду, що договор оренди між позивачем і відповідачем діє з 2000року, він має законну силу і тому підстав для його розірвання немає, оскільки позивач ще у 2005році отримав державний акт на земельну ділянку, але в натурі досі земельну ділянку позивач не виділяв, після отримання державного акту позивач більше трьох років мовчав і не звернувся до них із письмовою вимогою припинити дію договору оренди і про повернення йому земельної ділянки, яку вони продовжують використовувати, вклали в неї гроші (добрива, та інше) і тому договір повинен діяти до весни 2010р., тобто до закінчення строку його дії без спричинення шкоди підприємству. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню за наступних підстав. Так у судовому засіданні встановлено що, сторони 22.03.2000року уклали договір оренди земельної ділянки розміром 5,28 га на території Волноваської міської ради, яка належала позивачу на підставі сертифікату виданого Волноваською райдержадміністрацією на право власності на вказану земельну ділянку, строком на 10-ть років з терміном закінчення - 22.03.201 Ороку (а.с.5-6). 24.03.2005року позивачем було отримано Державний акт на право власності на цю земельну ділянку (а.с.13), і після отримання вказаного державного акту позивач з відповідачем не укладали (переукладали) новий договір оренди земельної ділянки. Позивач звернувся 21.07.2008року до відповідача із письмовою заявою про отримання державного акту з вимогою повернути йому земельну ділянку (а.с.4). Оскільки відповідно до вимог ст. ст. 6,13,18,20 Закону «Про оренду землі», ст.125 ЗК України орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбаченими ЗК, ЦК України, іншими законами і договором оренди землі. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Договір оренди землі підлягає державній реєстрації та тільки після цього набирає чинності. Договор оренди між позивачами і відповідачем набрав чинності після 26.04.2000р. (коли був зареєстрований в сільській раді) (а.с.6). Таким чином договор оренди земельної ділянки між сторонами укладено відповідно до чинного на той період законодавства. Але оскільки позивач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку після укладання договору оренди, то відповідно до вимог ст.78 ЗК України він отримав право володіння, користування і розпорядження вказаною земельною ділянкою і тому змінився правовий статут сторони договора оренди. Тому договір оренди слід переукладати, а оскільки позивач не хоче укладати з відповідачем договір оренди, він просить припинити його дію та користуватися належній йому земельною ділянкою самостійно. Згідно з вимогами п.2.3 Типового договору оренди земельної ділянки, затвердженого наказом Державного комітету по земельним ресурсах №5 від 17.01.2000року, зобов*язання по договору оренди можуть бути припинені після отримання державного акту на право власності на земельну ділянку і виділення земельної ділянки в натурі на місцевості. Тому позовні вимоги позивача обгрунтовані і підлягають задоволенню. Разом з тим у судовому засіданні встановлено, що позивач не звернувся із заявою до державного органу про виділ йому належної йому земельної ділянки в натурі на місцевості, а ця належна позивачу земельна ділянка в натурі в межах згідно плану Державного акту на право власності на земельну ділянку передавалася позивачем відповідачу в користування в єдиному земельному масиві без визначення межі в натурі, і після видачі Державного акту про право власності на земельну ділянку позивачу земельна ділянка продовжує знаходитися та використовуватися відповідачем в єдиному земельному масиві, межовими знаками на місцевості не визначена, що в судовому засіданні не заперечував позивач, і представник позивача не оспорював. Акту про встановлення межових знаків спірної земельної ділянки позивача на місцевості (в натурі) суду не надано. Крім того повернення земельної ділянки позивачу до збирання посіяного відповідачем урожаю на вказаній земельній ділянці без порушення прав та інтересів відповідача, також неможливо. Тому слід зобов*язати відповідача передати позивачу належну земельну ділянку лише після встановлення межових знаків в натурі на місцевості та після збирання врожаю 2010 року. Відповідно до вимог ст.84 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати - 200грв. за надання правової допомоги, 120 гривень - ІТО та 51 гривню судового збору. На підставі ст. ст. 125,215 ЗК України, перехідних положень ЗК України, ст.210 ЦК України, Закону України «Про оренду землі», Типового договору оренди земельної ділянки, затвердженого наказом Державного комітету по земельним ресурсах №5 від 17.01.2000року,

Outcome: approved