Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-20 00:00:00

[PERSON] звернувся від свого імені до Дарницького районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів, в якому просив: визнати ордер [NUMBER] виданий 20 серпня 1996 року на підставі розпорядження Міністра Кабінету України №15-88 від 4 травня 1996 року - недійсним в частині пунктів 2, 3, а саме відносно [PERSON], [PERSON]; виселити [PERSON], [PERSON] із квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування заявлених вимог, в позовній заяві зазначено, що [PERSON] та [PERSON] були безпідставно та всупереч вимогам законодавства (в тому числі, на підставі підробленої [PERSON] довідки) внесені до ордеру [NUMBER] від 20 серпня 1996 року та отримали житло в квартирі [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Просив позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] заперечували проти задоволення позову. Представник відповідача Державного підприємства "Укржитлосервіс" не заперечував проти задоволення позову. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Проаналізувавши наведені дані, письмові заперечення відповідачів та пояснення позивача, всі матеріали справи, в тому числі, копії: талону єдиного відомчого ордеру [NUMBER] від 20 серпня 1996 року на кв.[ADDRESS] (т.1 а.с.90); заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24.01.2008 року по справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про зміну договору найму жилого приміщення, а також рішення Апеляційного суду м. Києва та Верховного Суду України по цій же справі (т.1 а.с.129-131, 133), суд вважає встановленими такі факти: в талоні єдиного відомчого ордеру [NUMBER] від 20 серпня 1996 року на З кімнатну кв.[ADDRESS], зокрема зазначені: 1.[PERSON]; 2.[PERSON]; З.[PERSON]; рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.01.2008 року по справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про зміну договору найму жилого приміщення, яке набрало законної сили, встановлено, що кв.[ADDRESS], складається з трьох кімнат, а також, зокрема вирішено: змінити договір найму житлового приміщення кв.[ADDRESS]; виділити в користування [PERSON] і [PERSON] ізольовані кімнати жилою площею 17,5 кв.м та 10 кв.м, а [PERSON] виділити в користування ізольовану житлову кімнату жилою площею 13,4 кв.м; решту приміщень залишити в загальному користуванні. Відповідно до положень ч. 1 ст.З ЦПК України: кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Проте, позивачем не надано доказів про те, що визнання вказаного ордеру частково недійсним стосується порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, саме позивача, крім і ' про відсутність зв"язку між вказаною вимогою та правами позивача свідчать і встановлені судом, вищевикладені фактичні обставини, а тому вищезазначена вимога позивача про визнання вказаного ордеру частково недійсним не підлягає задоволенню. З положень ст.117 ЖК України вбачається, що особи підлягають виселенню з жилого приміщення у випадку визнання ордеру недійсним, а тому не підлягає задоволенню і вимога позивача про виселення [PERSON], [PERSON] із квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки доводи позивача, надані ним документи, в тому числі, дані висновку старшого наукового співробітника [PERSON] (т.1 а.с. 190-200) не спростовують вищевказаних висновків суду. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі належить зарахувати в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed