Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позову зазначив, що відповідачка була прийнята на роботу до позивача з 12.06.2003 року згідно наказу №60-К від 11.06.2003 року. Відповідно до її заяви від 09.03.2005 року з нею був укладений договір №2-БП-05 від 18.03.2005 року про надання безпроцентної позики, згідно якого їй була надана позика на ремонт квартири в сумі 2000 грн. з умовою її повернення шляхом щомісячного утримання з заробітної плати на протязі 24 календарних місяців. 30.09.2005 року згідно заяви [PERSON] вона була звільнена за власним бажанням наказом №34-К від 16.09.2005 року. На той момент сума заборгованості становила 1500 грн. Згідно з умовами п.10 договору відповідачка повинна була погасити позику шляхом перерахування неповернутого залишку на розрахунковий рахунок позивача у термін дії договору. З того часу відповідачка не здійснила жодного перерахування коштів для погашення заборгованості за договором позики. 17.04.2007 року згідно заяви останньої була укладена додаткова угода до договору від 18.03.2005 року про продовження терміну дії договору для погашення залишку заборгованості в сумі 1500 грн. шляхом внесення коштів на розрахунковий рахунок позивача по 250 грн. щомісяця. Строк повернення коштів складав шість місяців, починаючи з квітня 2007 року. Однак відповідачка не здійснила жодного платежу. На її адресу направлялось листа з метою вирішення питання заборгованості та досудового врегулювання спору, але відповідачка не відповіла та не зробила жодного платежу. В звязку з цим, позивач просив стягнути з [PERSON] суму заборгованості за договором позики в розмірі 1500 грн., 693 грн. інфляційних витрат та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивач підтримала позовні вимоги та, посилаючись на ті ж підстави, просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не зявилась, про причини неявки не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом належним чином. Відповідно до ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки представника позивача, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд приходить до висновку про те, що справу слід розглянути за відсутності відповідачки у заочному порядку. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом №60-К від 11.06.2003 року відповідачка була прийнята на роботу до позивача на посаду завідуючого господарством до загального відділу з 12.06.2003 року (а.с.4). Відповідно до заяви [PERSON] від 09.03.2005 року з нею був укладений договір №2-БП-05 від 18.03.2005 року про надання безпроцентної позики, згідно п.п.3,6,7 якого відповідачці була надана позика в сумі 2000 грн. з умовою її повернення шляхом щомісячного утримання з заробітної плати на протязі 24 календарних місяців (а.с.5-7). Згідно расходного касового ордеру від 18.03.2005 року [PERSON] була отримана сума в розмірі 2000 грн. (а.с.8). Згідно заяви [PERSON] вона була звільнена за власним бажанням наказом №34-К від 16.09.2005 року та відповідно до п.10 договору повинна була погасити позику шляхом перерахування неповернутого залишку на розрахунковий рахунок позивача у термін дії договору (а.с.9). На підставі заяви відповідачки від 17.04.2007 року між нею та позивачем 17.04.2007 року було укладено додаткову угоду до договору №2-БП-05 від 18.03.2005 року про продовження терміну дії договору для погашення залишку заборгованості в сумі 1500 грн. шляхом внесення коштів на розрахунковий рахунок позивача по 250 грн. щомісяця. Строк повернення коштів складав шість місяців, починаючи з квітня 2007 року (а.с.10-11). Разом з тим, до теперішнього часу, не дивлячись на повідомлення позивача, відповідачка не здійснила жодного платежу. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд вважає доведеним позивачем факт укладення з відповідачкою договору позики, неналежного виконання останньою умов цього договору та додаткової угоди, наявності заборгованості та з урахуванням зазначених вище обставин та положень закону, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та з відповідачки [PERSON] слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором про надання безпроцентної позики від 18 березня 2005 року №2-БП-05 та додаткової угоди до договору №2-БП-02 від 17 квітня 2007 року в сумі 1500 грн., інфляційні витрати в сумі 693 грн., а всього заборгованість з урахуванням індексу інфляції в сумі 2193 грн. При цьому суд погоджується із розрахунком індексу інфляції, зробленим позивачем. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також підлягають стягненню сплачені останнім при подані позовної заяви судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 51 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Outcome: approved