Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-17 00:00:00

03.08.2009 року позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідачів - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , вказуючи, що 23 червня 2009 року через представника [PERSON] - [PERSON] , який діяв за дорученням від 27.07.2007 року посвідченим консулом Посольства України в Португалії, купила у останньої квартиру [ADDRESS] . При цьому як її відомо подружжя відповідачів [PERSON] більше 6 років мешкає в Португалії, а [PERSON] перебуває або у сина в с.М.Фонтан Котовського району Одеської області або в м.Одесі. Тому просила постановити рішення суду, яким на підставі ст.ст.71,72 ЖК України визнати [PERSON] і [PERSON] , такими, що втратили право користування спірною квартирою та зобов`язати Котовський МВ ГУМВС України в Одеській області на цій підставі зняти їх з реєстрації за цією адресою. Крім цього вона, як власник квартири, не може погодитись на те, що у ній мешкає і зареєстрована [PERSON] .. 20.07.2009 року вона сповістила [PERSON] про необхідність зняття з реєстрації свого місця проживання у цій квартирі та виселення, але й досі остання цього не виконала. Це перешкоджає їй у реалізації свого права власності на квартиру. Тому у відповідності до ст.391 ЦК України має право на усунення перешкод з боку [PERSON] щодо здійснення свого права власності. На цій підставі просила постановити рішення суду яким виселити [PERSON] зі спірної квартири без надання іншого житла та зобов`язати Котовський МВ ГУМВС України в Одеській області зняти її з реєстрації за цією адресою. В свою чергу 07.08.2009 року позивачка [PERSON] , з урахування подальших уточнень свого позову, звернулась в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та виконавчого комітету Котовської міськради про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на спірну квартиру, вказуючи, що до 1999 року разом з чоловіком, [PERSON] , проживали у 3-кімнатній квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира в 1991 році перейшла до них на праві приватної власності внаслідок викупу у держави. На початку 1999 року їх дочка, [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] , проживали окремо, за адресою: [ADDRESS] . Дочка з зятем повідомила їх про терміновий намір змінити місце проживання та переїхати за кордон, а саме до Португалії . Для переїзду [PERSON] потребувала коштів, які сподівалася дістати шляхом продажу квартири. Однак оскільки квартира [PERSON] на той час була не приватизована, вона попрохала здійснити обмін квартирами, для того щоб можна було продати викуплену квартиру. 17 березня 1999 року вона з чоловіком погодились на цю пропозицію та переїхали на постійне проживання у квартиру дочки за адресою: [ADDRESS] . З того часу і до нині вона постійно проживає за вказаною адресою, доглядає за квартирою і сплачує за всі комунальні послуги. Дочка в свою чергу продала їх викуплену квартиру, отримала за неї кошти та виїхала за межі України. Однак в подальшому [PERSON] не виявила бажання виконати домовленість та ухилялася від укладання нотаріально посвідченого договору міни нерухомого майна. 31 січня 2007 року вона з чоловіком зареєструвалися у вказаній квартирі. [INFO] [PERSON] помер. Вона є інвалідом 2-ї групи, потребує догляду та необхідних умов для існування. Незважаючи на домовленість про обмін квартирами, [PERSON] уклала договір купівлі-продажу спірної квартири без згоди та повідомлення її про це. Про укладений договір купівлі-продажу квартири № 1425 від 23 червня 2009 року [PERSON] дізналася з листа [PERSON] від 21 липня 2009 року з вимогою виселитися з вказаної квартири. Вважає дії відповідачів такими, що порушують її права та законні інтереси на квартиру. Вказувала, що вселившись в квартиру за згоди сімї дочки, вона набула на рівні з іншими права на користування цією квартирою. Тому відповідно мала право на її приватизацію. Таким чином проведена приватизація квартири без її участі є неправомірною. Відповідно є недійсним Свідоцтво про приватизацію цієї квартири видане виконком Котовської міськради. Документи щодо приватизації квартир вона побачила у 2007 році при підготовці до звернення до суду з позовом про визнання за нею права власності на квартиру в порядку договору міни. З цих підстав дочка не мала право одноособово розпоряджатись спірною квартирою. Тому укладений нею договір купівлі-продажу квартири є недійсним. За нормами діючого Сімейного законодавства України дочка не мала права морального права кидати її на призволяще. Крім цього виселення з квартири без надання іншого житла є порушенням ст.109 ЖК України. Відповідно вона вже 10 років відкрито володіє і користується спірною квартирою, а тому має підстави щодо визнання її власником за набувальною давністю. Тому просила постановити рішення суду, яким визнати договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] № 1425 від 23 червня 2009 року недійсним, визнати недійсним рішення виконавчого комітету Котовської міської ради від 01 квітня 1999 року № 135 в частині передачі у приватну власність [PERSON] квартири, що знаходиться: [ADDRESS] , визнати недійсним свідоцтво про право власності від 08 квітня 1999 року на квартиру, що знаходиться: [ADDRESS] , видане на ім`я [PERSON] , визнати за нею право власності на цю квартиру та визнати [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право на користування квартирою у зв`язку з не проживанням у ній понад 10 років. Також просила поновити їй строк позовної давності на право оскарження приватизації квартири, оскільки пропуск цього строку мав місце із-за відсутності у неї документів на квартиру. Ці документи вона побачила в Котовському МБТІ у 2007 році при підготовці матеріалів до суду щодо визнання договору міни квартирами дійсною. Тому пропуск цього строку вважає мав місце з поважних причин. Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21.09.2009 року ці позови об`єднанні в одне провадження. В ході розгляду справи у суді позивачка [PERSON] та її представник, адвокат Кресюн В.А., підтримала заявлений позов у повному обсязі і заперечувала у задоволені позову [PERSON] .. Натомість позивачка [PERSON] та її представник адвокат, Григоржевський Б.І. , не визнавали позовні вимоги [PERSON] та наполягали на своєму позові. Представник [PERSON] і [PERSON] - за довіреністю [PERSON] , визнав позовні вимоги [PERSON] та заперечував у задоволені позовних вимог [PERSON] .. Представник виконавчого комітету Котовської міськради Одеської області в судове засідання не з`явився, однак надав заяву про розгляд справи у свою відсутність. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору в особі - КП «Котовське МРБТІ та РОН» в судове засідання не з`явився. Причин неявки не повідомив. Заяви про розгляд справи у свою відсутність не надав. Тому за згоди інших учасників судового процесу справу розглянуто у його відсутність. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в особі -Котовського МВ ГУМВС України в Одеській області в судове засідання не з`явився. Причин неявки не повідомив. Заяви про розгляд справи у свою відсутність не надав. Тому за згоди інших учасників судового процесу справу розглянуто у його відсутність. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків та дослідивши письмові докази у справі суд приходить до наступного. Розглядаючи заявлені позовні вимоги, суд приступає до їх вирішення в хронологічному порядку за часом виникнення спірних правовідносин. Тому в першу чергу розглядаються вимоги позову [PERSON] . Як вбачається з довідки Котовської КЕЧ району від 24.03.1999 року (а.с.110 ), виданої для проведення приватизації трикімнатної квартири [ADDRESS] в ній були зареєстровані: з 24.03.1999 року - [PERSON] , [INFO] , як наймач; з 19.06.1996 року - її чоловік [PERSON] , [INFO] ; з 19.06.1996 року батько чоловіка наймача [PERSON] , [INFO] .. При цьому зазначалось про те, що чоловік наймача і його батько право на приватизацію використали. Згідно цієї довідки та відповідно до заяви [PERSON] від 24.03.1999 року про одноособову приватизацію цієї квартири було прийнято рішення виконавчого комітету Котовської міськради від 01.04.1999 року за №135 де пунктом 3 зазначено, що [PERSON] передано у власність трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 71.0 кв.м. при нормі 31.00 кв.м.. Відновна вартість квартири становить 12.42 грн. Розмір доплати за надлишкову площу - 7.00 грн.. (а.с.90-93). 08.04.1999 року виконавчим комітетом Котовської міськради, на підставі вищевказаного рішення міськвиконкому, [PERSON] було видане Свідоцтво про право власності на житло на цю квартиру (а.с.111). Таким чином вона стала одноособовим власником спірної квартири. Розглядаючи вимогу позивачки [PERSON] щодо порушення її права на приватизацію спірної квартири суд виходить з наступного. Згідно ст. 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законодавством України. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 5 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду" квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Згідност.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Як зазначається у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року №2 (з наступними змінами) «вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду». Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] , яка є інвалідом 2-ої групи, вселилась на постійне місце проживання у спірну квартиру 17.03.1999 року, як член сімї наймача. Ці обставини підтверджуються: - Актом від 12.05.2009 року складеного головою і членами будинкового комітету БОС 607, згідно якого слідує те, що [PERSON] вселилась квартиру доньки з 17.03.1999 року і по теперішній час в ній мешкає і утримує цю квартиру (а.с.46). - рішенням Апеляційного суду Одеської області від 09 жовтня 2008 року у цивільній справі № 22ц-3868-08, де визнано факт вселення [PERSON] в спірну квартиру, саме на правах члена сімї (а.с.47-48). - показами свідків - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Зокрема свідок [PERSON] , який назвався сином позивачки [PERSON] , свідчив, що його рідна сестра [PERSON] із чоловіком [PERSON] приїхали до нього додому у с.М.Фонтан Котовського району та поросили допомогти вмовити батьків терміново продати їх квартиру і переселитись у їх неприватизовану. Він погодився їм у цьому допомогти і вони разом поїхали у с.Демівку де тимчасово перебували батьки. Після умовлянь, батьки погодились. Сестра тут же передала матері ключі від своєї квартири і сказала, що це буде їх квартира. В той же день17.03.1999 року, речі батьків з проданої квартири перевезли у квартиру сестри [PERSON] у військовому містечку, а частину речей до нього в село. Гроші за квартиру отримала сестра. Після чого батьки жили й утримували квартиру сестри. Свідок [PERSON] показала, що 17.03.1999 року вона з своїм чоловіком поверталась з гаражу і проходила біля будинку [PERSON] .. Побачили, що вивозяться речі із квартири [PERSON] . Вона з чоловіком допомогла грузити речі на вантажний автомобіль. Їй пояснили, що [PERSON] продає квартиру батьків і переселяє їх у свою квартиру на військове містечко. Тут же [PERSON] отримала за квартиру 10000 дол.США, а батьки в цей же день переселились у її квартиру. Аналогічні покази дав і свідок [PERSON] чоловік свідка [PERSON] . Свідок [PERSON] показувала, що постійно проживає в квартирі у БОС 607. Весною 1999 року в їх будинок вселилась сім`я [PERSON] . З того часу вони і постійно проживали в цьому будинку. Після похорону [PERSON] в квартирі мешкає тільки його дружина. Вона утримує квартиру і сплачує комунальні послуги. Свідок [PERSON] показав, що є двоюрідним братом [PERSON] .. Від сестри йому давно відомо, що [PERSON] продала їх викуплену квартиру і переселила їх у свою на військове містечко. Він ще тоді попереджав сестру про можливі проблеми з житлом, однак вона його не послухалась. Доказом цьому є повідомлення КП «Котовське МРБТІ» про те, що [PERSON] 18.03.1999 року через свого представника оформила у нотаріальному порядку договір купівлі-продажу своєї попередньої квартири по [ADDRESS] (а.с.185) та те, що вона після виписки з проданої квартири 24.03.1999 року взагалі не була ніде прописана (зареєстрована) до 29.11.1999 року (а..с. 204). Підтвердженням тому, що [PERSON] постійно мешкає і утримує квартиру, сплачує комунальні послуги за нею - є розрахункова книжка на квартиру (а.с.112-159). Таким чином докази у справі однозначно доводять про добровільну волю всіх зареєстрованих мешканців квартири [ADDRESS] на вселення у квартиру на постійне проживання на правах членів сімї [PERSON] , за відсутності у матеріалах справи письмової згоди на це. Доводи представника відповідачки [PERSON] , адвоката Кресюна В.А., про те, що [PERSON] постійно проживала в с.Демівка Чечельницького району Вінницької області з 29.11.1999 року по 11.04.2006 року, про що свідчить довідка виконкому сільради (а.с.186), спростовуються показами вищевказаних свідків, а крім цього в довідці йдеться лише фактично про її прописку у цьому селі, що не є безперечним доводом її фактичного проживання за цією адресою. Більш того свідок [PERSON] підтвердив пояснення [PERSON] про те, що вона з чоловіком перебувала у селі тимчасово на дачний літній період у зв`язку доглядом за городом. Оскільки пенсії на проживання і оплату комунальних послуг не вистачало. Згідно ст. 5 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду" квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Таким чином [PERSON] , вселившись у спірну квартиру на рівні з іншими членами сімї, отримала право на користування нею. Відсутність у неї прописки (реєстрації) у цій квартирі на момент вселення не позбавляло права на приватизацію квартири у відповідності до положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Оскільки згідно ч.2 ст.8 цього Закону передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну чи часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в цій квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло. Однак у порушення закону при здійсненні приватизації вона не була включена у приватизацію цієї квартири, а також не надавала письмової згоди на її приватизацію іншими членами сім`ї. Пропуск нею строку позовної давності на право звернення до суду за захистом свого порушеного права у цій частині позовних вимог суд вважає мав місце з поважних причин, а тому цей строк слід поновити. Тому позов [PERSON] , в частині визнання недійсним рішення виконавчого комітету Котовської міської ради від 01 квітня 1999 року № 135 в частині передачі у приватну власність [PERSON] квартири, що знаходиться: [ADDRESS] та визнання недійсним свідоцтво про право власності від 08 квітня 1999 року на квартиру, що знаходиться: [ADDRESS] , виданого на ім`я [PERSON] , підлягає задоволенню. Наслідком цього у відповідності до вимог ч.2 ст.48 та ст. 59 ЦК України (в редакції 1963 року) є повернення спірної квартири у комунальну власність територіальної громади м.Котовська Одеської області. Виходячи з цього, [PERSON] не набула права власності на вказану квартиру в порядку її приватизації, а тому відповідно не могла розпоряджатись нею. Згідно ст.658 ЦК України право продажу товару належить власникові товару. Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 203 ЦК України, до переліку загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину відносяться: - зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; Тому укладаючи 23 червня 2009 року через свого представника [PERSON] договір купівлі-продажу спірної квартири, [PERSON] діяла як особа, яка немала права на відчуження квартири (а.с.16). На підставі цього вказаний договір є недійсним з моменту його укладання. Крім цього як свідчить із тексту п.6 цього договору [PERSON] зобов`язалась звільнити спірну квартиру негайно та знятися з реєстрації. Однак такої згоди матеріали справи не містять. Тому це положення договору протирічить ст.47 Конституції України, оскільки позбавляє [PERSON] конституційного права на житло у позасудовому порядку. Відповідно до ст.228 ЦК України цей договір є нікчемним, оскільки порушує установлений публічний порядок. Наслідком цього є повернення сторін у попередній стан, що існував до укладання сторонами спірного договору у відповідності до приписів ч.ч.1,5 ст.216 ЦК України. Тобто, [PERSON] зобов`язана повернути [PERSON] 55600 грн. отриманих нею за умовами цього договору. Суд не вбачає підстав щодо можливості визнання [PERSON] добросовісним набувачем спірної квартири, оскільки матеріали справи доводять про те, що їй як першій дружині [PERSON] , було відомо про оспорювання з боку [PERSON] права власності на цю квартиру на момент укладання договору купівлі-продажу. Виходячи з того, що квартира повертається до комунальної власності суд вважає безпідставною вимогу [PERSON] про визнання за нею права власності за набувальною давністю. Крім цього таке право щодо нерухомого майна виникає у осіб лише з 01.01.2011 року. Тому у цьому випадку вона на рівні з іншими членами сімї, які зареєстровані на постійне місце проживання у цій квартирі, має право на її приватизацію в установленому законом порядку. Не підлягає задоволенню також вимога [PERSON] про визнання [PERSON] і [PERSON] , такими, що втратили право на користування спірною квартирою. Як вбачається з матеріалів справи вони до цього часу є громадянами України і зареєстровані на постійне місце проживання у спірній квартирі. Їх перебування за кордоном як слідує із пояснень сторін є вимушеним. Тому їх відсутність у цій квартирі понад 6 місяців, слід визнати з поважних причин. Крім цього [PERSON] , являючись одноособовим власником житла, до цього часу не могла бути позбавлена права користування ним. З огляду на визнання судом недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , які є у причинно-наслідковому зв`язку з цим, не має. Тому у позові їй слід відмовити у повному обсязі. Питання розподілу між сторонами судових витрат судом не вирішується, оскільки таких вимог вони не заявляли.

Outcome: partial