Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-07 00:00:00

15.01.2010 р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, в якому вказав, що він не укладав кредитний договір з Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», але незважаючи на це, відповідач незаконно без його згоди у Макіївському відділенні «Приватбанку» зняв з його рахунку заробітну плату у сумі 3\~914 грн. На його запит відповідачем було повідомлено, що його кошти було стягнуто ніби то у рахунок його заборгованості за кредитним договором. Він вважає, що неправомірними діями відповідача йому було завдано матеріальну шкоду у сумі 3\~914 грн. та моральну шкоду, розмір якої він оцінює у 50000 грн., оскільки відповідачем порушено його конституційне право на отримання заробітної плати. У судовому засіданні позивач та його представник відмовились від позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди у сумі 3\~914 грн., оскільки відповідач 07.04.2010 р. в повному обсязі перерахував зазначену суму на рахунок позивача. Підтримали позовні вимоги стосовно відшкодування моральної шкоди у сумі 50000 грн., оскільки у зв,язку з неправомірними діями відповідача позивача було тривалий час повністю позбавлено права на отримання заробітної плати, що ставило родину позивача у скрутне матеріальне становище. Згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до повного погашення заборгованості лише двадцять відсотків, хоча у позивача ніякої заборгованості перед відповідачем не існувало, що було встановлено висновками службового розслідування та рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 24.03.2010 р. Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що 03.04.2006 р. на ім,я [PERSON] відповідачем було видано кредит у сумі 4000 грн. Відповідно виписки по кредитному рахунку клієнт здійснював погашення за даним кредитом. 07.09.2009 р. від позивача до Селидівського відділення «Приватбанку» надійшла заява, в якій він повідомив, що кредит у банку не отримував та сплачувати заборгованість не збирається. За даним фактом у банку було проведено службове розслідування, по результатам якого з,ясувалося, що кредитний договір SAMDN 20000006567871 від 03.04.2006 р. укладений від імені [PERSON] про видачу кредиту у сумі 4000 грн. на пластикову картку 4405885031176701 необхідно вважати шахрайським та недійсним. 08.10.2009 р. [PERSON] подано заяву до Селидівського МВ УМВС України в Донецькій області щодо притягнення до кримінальної відповідальності невідомої особи, яка використовуючи його документи, оформила кредит у банку. Згідно рішення Селидівського міського суду Донецької області від 24.03.2010 р., яким було визнано кредитний договір SAMDN 20000006567871 від 03.04.2006 р. укладений від імені [PERSON] про видачу кредиту у сумі 4000 грн. на пластикову картку 4405885031176701 недійсним, позивачеві 07.04.2010 р. було повернено 3\~914 грн. суму, яку було утримано з зарплатної картки позивача. Вважає, що позивачем не надано доказів того, що діями банку йому спричинено моральну шкоду, вважає, що відповідач діяв правомірно відповідно п. 4.6 кредитного договору. Просить суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що кредитний договір SAMDN 20000006567871 від 03.04.2006 р., укладений позивачем та невідомою особою від імені відповідача, що підтверджується висновками експерта УБ по Донецькому РУ «Приватбанка» службового розслідування від 01.12.2009 р., згідно якого кредитний договір SAMDN 20000006567871 від 03.04.2006 р. укладений від імені [PERSON] про видачу кредиту у сумі 4000 грн. на пластикову картку 4405885031176701 відповідно з інформаційним листом № 54 від 08.02.2008 р. вважається шахрайським та недійсним. На підставі рішення Селидівського міського суду Донецької області від 24.03.2010 р., було визнано вказаний кредитний договір недійсним. Відповідач 07.04.2010 р. перерахував позивачеві 3\~914 грн. суму, яку було утримано з його зарплатної картки, що в судовому засіданні не оспорювалось сторонами. В судовому засіданні позивач відмовився від вимог стосовно стягнення матеріальної шкоди, у зв,язку з чим вважає необхідним відповідно вимог до ст. 205 ЦПК України закрити провадження по справі в частині стягнення матеріальної шкоди. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. 28.09.2007 р. Селидівським міським судом Донецької області видано судовий наказ, згідно якого з [PERSON] стягнуто на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» по кредитному договору від 03.04.2006 р. 2678 грн. заборгованості та судові витрати. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 25.12.2009 р. судовий наказ від 28.09.2007 р. скасовано, оскільки боржником до суду було надано довідку № 1287 від 08.12.2009 р., згідно якої вбачається, що заробітна плата [PERSON] за жовтень 2009 р. у сумі 3888 грн. 80 коп. дорученням № 247 від 27.11.2009 р. перерахована на розрахунковий рахунок КБ «Приватбанк». Крім того, на час, коли відповідач утримав з рахунку позивача в повному обсязі його заробітну плату за 2009 р. в сумі 3888 грн. 80 коп., судовий наказ Селидвського міського суду Донецької області від 28.09.2007 р. про стягнення заборгованості по кредитному договору від 03.04.2006 р. на суму 2678 грн. знаходився на виконанні у відділі ДВС Селидівського міського управління юстиції та згідно довідки від 14.12.2009 р. № 3194-690/4 17.11.2009 р. по вказаному виконавчому провадженню іншою особою було сплачено 800 грн. в рахунок погашення боргу. Відповідачеві, згідно висновків експерта УБ по Донецькому РУ «Приватбанка» службового розслідування, вперше - 22.09.2009 р. надійшла службова записка, в якій містилась інформація, що позивач не отримував 03.04.2006 р. кошти по кредиту, кредитний договір не підписував, але незважаючи на вищезазначене відповідач протиправно в порушення норм діючого законодавства 27.11.2009 р. перерахував заробітну плату позивача за жовтень у розмірі 3888 грн. 80 коп. на свій рахунок, чим порушив права позивача на своєчасне отримання заробітної плати, що в свою чергу вимагало від [PERSON] витрат додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи вищезазначене, суму, яку незаконно утримав відповідач у позивача, час, протягом якого відповідач незаконно користувався сумою заробітної плати позивача, суд вважає, що розмір моральної шкоди, яку зазнав позивач від незаконних дій відповідача становить 1950 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити за їх необґрунтованістю. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог. Ст. 131 ЦПК України передбачає, що сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ст. 84 ЦПК України витрати, пов,язані з оплатою правової допомоги адвоката несуть сторони. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 600 грн. витрат, пов,язаних з оплатою правової допомоги адвоката. На підставі ст. 89 ЦПК України якщо позивач не підтримує своїх позовних вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред,явлення позову, суд присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача.

Outcome: partial