Jurisdiction: civil
Date: 2010-03-16 00:00:00

В суд звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації і відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 23.08.09 р. вона розповсюджувала серед людей листівки під назвою „Не вірю [PERSON], зміст яких порочить його честь, гідність та ділову репутацію, у яких поширено недостовірну інформацію, яка містить відверто образливі за формою і змістом вислови, зокрема: „цій нечесній людині; „адже наша обласна організація передала [PERSON] значну суму коштів на придбання офісу для міської партійної організації; „боячись відповідальності, Магдич ховався від [PERSON], на засідання Ради партії не зявлявся, на публічну вимогу [PERSON] повернути хоча б частину коштів...; „втративши прапор міської організації Української Народної Партії; „мабуть безсовісний і непорядний; „отака подяка УНП за те, що вивела його в люди; „зараз збирає кошти у довірливих людей і за схемою [PERSON] (Черновецького) пнеться до крісла міського голови, проводячи різні акції за наші гроші; „який ласий Магдич до грошей. Позивач вважає, що поширеною недостовірною інформацією порушено його право на недоторканість честі, гідності, ділової репутації, даними висловлюваннями порушено його особисті немайнові права, що забезпечують соціальне буття фізичної особи. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав вимоги позовної заяви та пояснив, що наведені вислови відповідачки у листівці містять недостовірну інформацію, так як будь-які кошти він не привласнював, прапор Кузнецовської міської організації Української Народної Партії (надалі КМО УНП) не втрачав, а наведена у листівці інформація характеризує його з негативної сторони, дискредитує його як громадянина та публічну особу керівника міської громадської організації „Рідне місто. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позові, просив суд визнати поширену інформацію у зазначених у позовній заяві фрагментах недостовірною та образливою, такою, що порочить його честь, гідність і ділову репутацію, зобовязати відповідачку спростувати її у той же спосіб, у який відбулось її поширення, стягнути з відповідачки 5000,00 грн. моральної шкоди. Відповідач [PERSON] вимоги позовної заяви не визнала в повному обсязі, пояснила, що [PERSON] вона знає особисто як колишнього голову КМО УНП, у якій вона займає посаду скарбника. Дійсно 23.08.09 р. в м.Кузнецовську Рівненської області вона розповсюджувала шляхом вручення громадянам власноручно виготовлені листівки під назвою „Не вірю [PERSON]. [PERSON] подала суду заперечення проти позову, які обґрунтовувала тим, що зазначена у листівках інформація не є неправдивою. Зокрема, що в кінці 2004 на початку 2005 років Рівненською обласною організацією Української Народної Партії (надалі РОО УНП) та особисто членом проводу РОО УНП [PERSON] [PERSON] була передана сума коштів, достатня для придбання не житлового приміщення під розміщення офісу КМО УНП. Прапор КМО УНП втрачений після поїздки КМО УНП в с.Пляшева Радивилівського району Рівненської області на меморіал „Козацькі Могили, в січні та лютому 2009 року [PERSON] запрошували на засідання Проводу РОО УНП, куди він не зявився, під висловом про „виведення [PERSON] в люди вона мала на увазі значну роль КМО УНП у формуванні позивача як громадського діяча, на даний час позивач як керівник громадської організації „Рідне місто розповсюдив листівки до мешканців міста з проханням зібрати кошти для спорудження скейт-парку. Вважає, що всі вислови, які позивач вважає образливими та ганьбливими, носять оціночний характер і не є предметом судового захисту, а заподіяння моральної шкоди позивачем у позові не обґрунтовано. Представник відповідачки [PERSON] вимоги позовної заяви не визнав в повному обсязі, підтримав заперечення відповідачки та пояснив, що у січні-лютому 2009 року він особисто повідомляв позивача про необхідність явки на засідання Проводу РОО УНП для надання пояснень з питань використання коштів КМО УНП та зникнення прапора. [PERSON] вважає, що всі вислови, наведені у листівці [PERSON], є оціночними судженнями, висвітленням субєктивної думки відповідачки, ґрунтуються на достовірних фактах, а тому просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши надані докази та оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Підставами для такого висновку суду стало наступне. В судовому засіданні встановлено і учасниками процесу не оспорюється, що 23 серпня 2009 року [PERSON] в м.Кузнецовську Рівненської області розповсюджувала власноручно виготовлені листівки з друкованим текстом під назвою „Не вірю [PERSON], шляхом вручення даних листівок громадянам на вулиці біля монументу „Памятний знак жертвам ІІ світової війни. Судом встановлено і учасниками процесу не оспорюється, що дані листівки містять наступні вислови: „[PERSON] й подумала: „Чи знайдеться хтось в місті, що довірить цій нечесній людині свої гроші?; „Адже наша обласна організація, яку очолював [PERSON], передала [PERSON] значну суму коштів на придбання офісу для міської партійної організації; „Напевне, боячись відповідальності, Магдич ховався від [PERSON], на засідання Ради партії не зявлявся, на публічну вимогу [PERSON] повернути хоча б частину коштів, не відповів; „Втративши прапор міської організації Української Народної Партії, навіть не вибачився перед нами, бо мабуть безсовісний і непорядний; „Отака подяка УНП за те, що вивела його в люди.; „Магдич ... зараз збирає кошти у довірливих людей і за схемою [PERSON] (Черновецького) пнеться до крісла міського голови, проводячи різні акції за наші гроші; „Як скарбник міської організації УНП знаю, який ласий Магдич до грошей. Відповідно до ст.ст.297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, своєї ділової репутації. Відповідно до ст.1 Закону України „Про інформацію, під інформацією розуміється документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Статтею 47-1 зазначеного Закону передбачено, що висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири, за винятком образи чи наклепу, є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Суд прийшов до висновку, що інформація в оскаржуваних фрагментах листа, яка містить вислови відповідачки: «цій нечесній людині», „мабуть, безсовісний і непорядний, „боячись відповідальності, „Отака подяка УНП за те, що вивела його в люди, „зараз збирає гроші в довірливих людей і за схемою [PERSON] (Черновецького) пнеться до крісла міського голови, проводячи різні акції за наші гроші; „який ласий Магдич до грошей не може бути витлумачена як така, що містить фактичні дані, так як у них міститься лише субєктивна оцінка відповідачки становленню позивача як громадського діяча, його особистим якостям. Ці вислови носять суто субєктивний характер і нерозривно повязані з особою, яка ці якості оцінює відповідачкою [PERSON] Вищезазначені вислови, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідачки, не можуть бути перевіреними на предмет відповідності дійсності. Отже, суд прийшов до висновку, що вищезазначені оскаржувані позивачем фрагменти листівки є оціночними судженнями, а не фактичними твердженнями. Вирішуючи питання про наявність образи у вищезазначених висловах, суд виходив з того, що форма їх вираження відповідачкою не є брутальною, принизливою чи непристойною, хоча вони і містять критичну оцінку особистих якостей та прагнень позивача. Використовувані мовні засоби, зокрема, гіперболи, сатира, є прийнятними та літературними. Судом встановлено і учасниками процесу не оспорюється, що позивач [PERSON] протягом 2003-2010 років приймав активну участь у політичному та громадському житті м.Кузнецовська, зокрема, обіймав посаду секретаря Кузнецовської міської ради, був виконуючим обовязки голови Кузнецовської міської ради, був членом та головою КМО УНП, головою громадської організації „Рідне місто. З протоколу зборів КМО [PERSON] № 22 від 02.08.01 р. вбачається, що [PERSON] прийнято у члени партії РУХ (УНР). Відповідно до рішення Кузнецовської міської ради № 1 від 15.04.02 р., [PERSON] обрано секретарем Кузнецовської міської ради. З протоколу звітно-виборної конференції КМО УНП № 45 від 28.08.03 р. вбачається, що [PERSON] обрано головою Кузнецовської міської організації УНП. З огляду на викладене, суд вважає, що позивач [PERSON] є публічною особою. Частиною 1 ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів, що включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї. Як свідчить аналіз практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є одночасно тлумаченням норм Конвенції і обовязкові для застосування при розгляді справ національними судами, межа допустимої критики щодо публічної особи, є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо відкриває кожне своє слово та вчинок для ретельної уваги громадськості і тому має виявляти більшу терпимість. Звичайно, право на захист репутації поширюється і на політиків, навіть коли вони виступають не як політики, проте вимоги такого захисту мають бути збалансовані з інтересами суспільства до відкритої дискусії з політичних питань (рішення Європейського суду з прав людини від 29.03.2005 р. у справі "Українська Прес-Група" проти України" ). Таким чином, суд прийшов до висновку, що оскаржувані позивачем оціночні судження: «цій нечесній людині», „мабуть, безсовісний і непорядний, „Отака подяка УНП за те, що вивела його в люди, „зараз збирає гроші в довірливих людей і за схемою [PERSON] (Черновецького) пнеться до крісла міського голови, проводячи різні акції за наші гроші; „який ласий Магдич до грошей - не можуть бути визнані образливими, а тому не є предметом судового захисту честі, гідності та ділової репутації особи. В судовому засіданні позивач [PERSON] визнав факт передачі йому коштів РОО УНП на придбання офісу для КМО УНП, зазначив, що конкретної суми переданих коштів він не памятає, а про використання даних коштів письмово прозвітував перед особами, уповноваженими КМО УНП. З дослідженого судом витягу з протоколу звітної конференції Кузнецовської міської організації [PERSON] № 41 від 11.01.03 р. вбачається, що голова РОО [PERSON][PERSON], присутній на засіданні органу, висловив пропозицію про придбання міським осередком політичної партії офісу за рахунок коштів політичної партії. Як вбачається з витягу з протоколу № 56 конференції КМО УНП від 22.01.05 р., на засіданні даного органу розглянуто питання про роботу КМО УНП у 2003-2004 роках. Як доповів [PERSON], покращилось матеріальне забезпечення КМО УНП, наразі відбувається пошук приміщення для розміщення офісу. Витягом з протоколу № 58 зборів КМО УНП від 02.03.05 р. підтверджується, що на засіданні даного органу [PERSON] повідомив, що настала потреба мати свій офіс, та запропонував членам КМО УНП висловити пропозиції з цього приводу. Передачу позивачу у 2004-2005 рр. коштів на придбання офісу для розміщення КМО УНП підтвердили у поясненнях відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON], а також свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Виходячи з середньоринкової вартості нерухомості в м.Кузнецовську Рівненської області, що є загальновідомим фактом, суд прийшов до висновку, що сума коштів, необхідна та достатня для придбання приміщення для розміщення офісу політичної партії, може бути оцінена як значна. Таким чином, з огляду на досліджені докази, суд прийшов до висновку про достовірність інформації у наступному фрагменті листівки: „Адже наша обласна організація, яку очолював [PERSON], передала [PERSON] значну суму коштів на придбання офісу для міської партійної організації, та приходить до висновку про відсутність підстав для її спростування. Вирішуючи питання про достовірність інформації, викладеної у фрагменті листівки „Магдич ховався від [PERSON], на засідання Ради партії не зявлявся, на публічну вимогу [PERSON] повернути хоча б частину коштів..., суд виходив з наступного. Відповідно до витягу з протоколу засідання Ради РОО УНП від 11.01.09 р., на розгляд даного органу політичної партії виносилось питання „Про персональну справу члена УНП [PERSON]. З протоколу вбачається, що голова РОО УНП [PERSON] повідомив присутніх, що [PERSON] запрошений ним особисто на засідання Ради РОО УНП, але з незрозумілих причин не прибув. Радою РОО УНП було схвалено пропозицію [PERSON] про відкладення розгляду питання та про вручення [PERSON] запрошення листом, який при свідках вручить йому [PERSON] Відповідно до витягу з протоколу засідання Ради РОО УНП від 28.02.09 р., на розгляд даного органу політичної партії виносилось питання „Про персональну справу члена УНП [PERSON]. З протоколу вбачається, що на засідання Ради РОО УНП офіційно письмово (вих.№ 29 від 25.02.09 р.) листом (на його електронну адресу magd@scorpio.rv.ua), а також телефоном був повідомлений та запрошений [PERSON], однак на засідання не прибув. Зазначене підтверджується і копією листа РОО УНП № 29 від 25.02.09 р., з поміткою про відправлення електронною поштою 25.02.09 р. о 10 годині 36 хвилин на електронну адресу magd@scorpio.rv.ua. Разом з тим, доказів отримання позивачем даного листа відповідачкою не надано. Як пояснив позивач [PERSON], він не уникав зустрічей з керівництвом проводу РОО УНП, в тому числі [PERSON], а на засідання ради РОО УНП від 11.01.09 р. та 28.02.09 р. він не зявився, так як не отримував запрошення. Відповідачка [PERSON] пояснила, що їй відомо про уникання [PERSON] зустрічей з колишнім головою РОО УНП [PERSON] від члена проводу РОО УНП [PERSON] Представник відповідачки [PERSON] підтвердив її пояснення та додав, що йому достовірно відомо від [PERSON] про те, що останній у розмовах по мобільному телефону в січні 2009 року особисто запрошував [PERSON] прийняти участь у засіданні Проводу РОО УНП 11.01.09 р. та 28.02.09 р. Крім того, представник відповідачки пояснив, що проводом РОО УНП було прийнято рішення вручити [PERSON] письмове запрошення, однак він такого письмового запрошення позивачу не вручив, так як Провід РОО УНП його не підготував. Разом з тим, як пояснив [PERSON], [PERSON] направлявся лист електронною поштою на його електронну адресу, не отримати який він не міг. Факт обізнаності [PERSON] про виклик на засідання Проводу РОО УНП в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Судом встановлено і учасниками процесу не оспорюється, що позивач [PERSON] був відсутній на засіданнях ради РОО УНП 11.01.09 р. та 28.02.09 р., де розглядалось питання „Про персональну справу члена УНП [PERSON]. В судовому засіданні досліджено оригінал відкритого листа голови РОО УНП [PERSON] виключеному з лав УНП [PERSON] з вимогою про повернення коштів УНП. Отже, суд прийшов до висновку, що вислови „на засідання Ради партії не зявлявся, „на публічну вимогу [PERSON] повернути хоча б частину коштів... містять достовірну інформацію, так як судом встановлено відсутність [PERSON] на засіданні ради РОО УНП 11.01.09 р. та 28.02.09 р. та наявність публічної вимоги [PERSON]. На думку суду, „ховатись у контексті вислову, наведеного у листівці [PERSON], означає умисно вчиняти дії або бездіяльність, спрямовані на уникнення зустрічей з керівництвом Проводу РОО УНП. Факт обізнаності [PERSON] про виклик на засідання ради РОО УНП та неявки на засідання 11.01.09 р. та 28.02.09 р. не спростовує доводів позивача про те, що він не уникав зустрічей з [PERSON], так як в суді не доведено вчинення ним умисно будь-яких дій або бездіяльності, спрямованих на уникнення таких зустрічей. Таким чином, суд прийшов до висновку, що інформація, наведена у фрагменті листівки [PERSON]: „Магдич ховався від [PERSON], є недостовірною. Вирішуючи питання про достовірність інформації, викладеної у фрагменті листівки „Втративши прапор міської організації Української Народної Партії, суд виходив з наступного. Відповідно до п.6.5 Статуту української народної партії, затвердженого із змінами та доповненнями VIII зїздом УНП 24.06.06 р., УНП має свою символіку, зразок якої затверджується ухвалою Центрального Проводу УНП і реєструється в установленому порядку, яка може бути виготовлена виключно за ухвалою Центрального Проводу УНП. З пояснень учасників процесу, а також показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] судом встановлено, що у 2005 році КМО УНП отримала від РОО УНП прапор з символікою УНП затвердженого Центральним Проводом УНП зразка, а також що з середини 2006 року його місцезнаходження невідоме. Відповідно до витягу з протоколу № 81 засідання Проводу КМО УНП від 16.11.08 р., на засіданні даного органу було порушено питання про відсутність прапора КМО УНП, та доручено [PERSON] виготовити його дублікат. Пунктом 5.5 Статуту УНП передбачено, що розпорядником майна та коштів обласних та районних організацій УНП, первинних осередків УНП є голови цих організацій. З пояснень учасників процесу судом встановлено, що будь-які документи щодо передачі під звіт [PERSON] як голові КМО УНП будь-якого майна, в тому числі і прапора КМО УНП, відсутні. З приводу зникнення прапора КМО УНП, будь-які звернення до правоохоронних органів не надходили, перевірки за цим фактом не проводились, процесуальні рішення не приймались. Крім того, з пояснень учасників процесу, а також допитаних судом свідків встановлено, що доступ до приміщення офісу КМО УНП, крім [PERSON], мали також інші особи. Протиправний перехід права користування майном від власника до іншої особи є кримінально караним діянням, відповідальність за яке передбачена КК України. Відповідно до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. За таких обставин суд вважає недоведеним факт втрати внаслідок злочинних або інших неправомірних дій прапора КМО УНП саме [PERSON], а тому прийшов до висновку, що інформація, наведена у фрагменті листівки [PERSON]: „[PERSON], втративши прапор міської організації Української Народної Партії є недостовірною. Відповідно до ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Таким чином, суд прийшов до висновку, що інформація, яка міститься наступних фрагментах розповсюдженої [PERSON] 23.08.09 р. листівки: „Магдич ховався від [PERSON], „[PERSON], втративши прапор міської організації Української Народної Партії, підлягає спростуванню відповідачкою, яке має бути здійснене у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до ст.49 Закону України „Про інформацію, у випадках, коли правопорушенням, вчиненим суб'єктом інформаційної діяльності, завдано матеріальної чи моральної шкоди фізичним або юридичним особам, винні особи відшкодовують її добровільно або на підставі рішення суду. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім інших випадків, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Суд прийшов до висновку, що зміст оскаржуваних висловів, які містять недостовірну інформацію, а саме факту переховування позивача від [PERSON] та факту втрати прапора КМО УНП, честь та гідність позивача не принижують, так як вислів про уникнення зустрічей з посадовою особою Проводу РОО УНП негативно позивача не характеризує, а вислів про втрату прапора не вказує на вчинення ним протиправних дій. Отже, заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягала би у заподіянні йому передбачених ст.23 ЦК України наслідках, позивачем не доведено. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідачки на користь позивача моральної шкоди. Судові витрати слід розподілити відповідно до задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial