Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-14 00:00:00

ВАТ КБ «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Тернопільське регіональне управління звернулося до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про дострокове стягнення 173\~290,04 дол.США, що еквівалентно 1\~388\~053,22 грн. за договором кредитної лінії. Позивач вказав, що у відповідності до умов договору кредитної лінії № 36/2007-МКР, укладеного 07.09.07 р., додаткових угод № 2 від 14.12.2007 року, банк відкрив відповідачці [PERSON] кредитну лінію та видав кредитні кошти в сумі 139\~000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,4 % річних терміном користування до 05.09.2014 року. Посилаючись на те, що відповідачка [PERSON] зобовязання за договором щодо здійснення погашення заборгованності згідно графіку не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, а відповідач [PERSON] у відповідності до договору поруки від 14 грудня 2007 року взяв на себе зобовязання перед позивачем відповідати по зобовязаннях, що виникають з умов кредитного договору №36/2007-МКР, просить стягнути з відповідачів солідарно 173\~290,04 доларів США, що еквівалентно 1\~388\~053,22 грн. та судові витрати. [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON], звернулася до суду з позовом до ВАТ КБ «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Тернопільське регіональне управління про визнання недійсними договору кредитної лінії № 36/2007-МКР від 07.09.2007 року із змінами та доповненнями , іпотечного договору від 07.09.2007 року, реєстраційний № 2963 із змінами від 14.12.2007 року, реєстраційний № 3944 та договору поруки від 14.12.2007 року, укладеного між ВАТ «Надра» та [PERSON] В обгрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що всупереч нормам законодавства спірний кредитний договір укладено в іноземній валюті, його умови є несправедливими, порушують її права, як споживача кредитних послуг. Крім того, як вказує позивачка, недійсність основного зобовязання, а саме спірного кредитного договору, спричиняє недійсність правочинів щодо його забезпечення іпотечного договору та договору поруки. У заяві про зміни до зустрічної позовної заяви позивачка [PERSON] змінила та уточнила підстави задоволення позову і в обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що всупереч вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач не повідомив її в письмовій формі про суттєві обставини щодо надання кредиту, не проінформував її про наявні ризики для неї від знецінення національної валюти. Крім того, умови кредитного договору є несправедливими в частині встановлення вимог щодо сплати нею, як споживачем, непропорційно великої суми компенсації (понад пятдесять відсотків вартості продукції) у разі невиконання нею зобовязань за договором, установлення обовязкових для споживача умов, з якими вона не мала реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору, що є підставами визнання кредитного договору недійсним. Відповідач ВАТ КБ «Надра» надав заперечення на зустрічний позов, згідно якого позовні вимоги не визнає, вказуючи, що відповідно до положень Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями. Банком виконано всі вимоги, передбачені ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». В судовому засіданні представник ВАТ КБ «Надра» його позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві, зустрічний позов не визнав, в його задоволенні просить відмовити. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] позовні вимоги до неї не визнав, а її позов підтримав, просить його задовольнити з підстав, наведених у заяві про зміни до зустрічної позовної заяви. Відповідач [PERSON], який також залучений до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача за зустрічним позовом, та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, вважають, що зустрічний позов підлягає до задоволення. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти. Національний банк України 23 серпня 2002 року надав ВАТ «Надра» банківську ліцензію № 21 на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність. 07 вересня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Тернопільське регіональне управління та відповідачкою [PERSON] укладений договір кредитної лінії № 36/2007 МКР (далі кредитний договір). Згідно укладеного кредитного договору (п.1.1) позивач відкрив відповідачці [PERSON] кредитну лінію в сумі 96 000, 00 доларів США терміном на 84 місяці з 07 вересня 2007 року до 05 вересня 2014 року зі сплатою за користування кредитом відсотків (п.1.2) у розмірі 14,4 % річних. У відповідності до п.3.1 кредитного договору повернення кредиту та сплата відсотків мала здійснюватися згідно з графіком повернення кредиту та сплати відсотків, що наведений у додатку № 1, який є невід»ємною частиною цього договору. Згідно п.3.1.2.2 Кредитного договору у випадку прострочення виконання зобов»язання у відношенні повернення кредиту у строк, обумовлений п.3.1.1 цього договору позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом або його частини, (якщо зобов»язання частково виконано позичальником) у розмірі 28,8 % річних виходячи з фактичної кількості днів у розрахунковому місяці, рік дорівнює 360 дням. Відповідно до п.п.1.3, 1.4 кредитного договору, видача кредиту здійснювалась окремими траншами після підписання окремих додаткових угод, після проведення оцінки платоспроможності позичальника, сума кожного траншу, терміни його повернення , процентна ставка по ньому, а також інші умови, що можуть виникнути протягом дії даного договору, обмовляються окремими додатковими угодами, що є його невід»ємною частиною. 14 грудня 2007 року сторони уклали додаткову угоду № 2 до договору кредитної лінії № 36/2007-МКР, згідно якої п.1.1 договору викладено в слідкуючій редакції : Банк відкриває позичальнику кредитну лінію в сумі 139\~000,00 доларів США терміном на 84 місяці з 07 вересня 2007 року по 05 вересня 2014 року. Як встановлено судом, позивач надав відповідачці [PERSON] грошові кошти в сумі 139\~000,00 доларів США, що в судовому засіданні не заперечував її представник. Відповідно до ст..546 Цивільного кодексу України виконання зобов»язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. З метою забезпечення виконання відповідачкою [PERSON] своїх зобов»язань за кредитним договором між позивачем і відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки. За змістом п. 1.1. вказаного договору поручитель поручається перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов»язань, що витікають з кредитного договору № 36/2007-МКР від 07 вересня 2007 року, в тому числі : -повернути до 05 вересня 2014 року кредит у сумі 139000,00 доларів США; -сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 14,4 % річних. За змістом ч.1 ст.575 ЦК України одним із видів договору застави є іпотека. 07 вересня 2007 року між [PERSON] та позивачем був підписаний іпотечний договір, відповідно до якого предметом іпотеки являється нежиле приміщення кафе, що знаходиться за адресою м.Борщів, вул..Підвальна, будинок 3, загальною площею 368,97 кв.м. Відповідно до п.1.7 іпотечного договору, предметом іпотеки забезпечується виконання зобов»язання іпотекодавця у розмірах, зазначених у кредитному договорі (договорі кредитної лінії № 36/2007-МКР від 07 вересня 2007 року). Кредитним договором встановлена слідуюча відповідальність позичальника у випадках порушення ним зобовязань за договором : - п.8.1 - у разі порушення позичальником строків сплати відсотків за користування кредитом позичальник зобовязаний сплатити на користь банку пеню у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобовязань за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня; - п.8.2 у разі порушення позичальником строків повернення кредиту позичальник зобовязаний сплатити на користь банку пеню у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобовязань за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня; -п. 8.3 за порушення строків повернення кредиту та/чи сплати відсотків за користування кредитом позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5 % від суми заборгованості по поверненню кредиту та/чи сплати відсотків, вказаних у графіку і визначених на дату прострочення. Згідно із ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ст.203 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до п.2, п.п.5), 10) п.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад пятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобовязань за договором; установлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Як встановлено судом, між сторонами укладено договір про надання споживчого кредиту. [PERSON] вважає, що вищенаведеними умовами відповідальності позичальника у випадках порушення ним зобовязань за кредитним договором, а також встановленням умовами кредитного договору (п.3.1.2.2 ) відсотків у розмірі 28,8 за користування кредитом або його частини у випадку прострочення виконання зобовязання щодо повернення кредиту у встановлений строк встановлено вимоги щодо сплати нею, як споживачем, непропорційно великої суми компенсації (понад пятдесять відсотків вартості продукції) у разі невиконання нею зобовязань за договором, що є підставою визнання кредитного договору недійсним відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики , якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Як вбачається із змісту кредитного договору, (п.3.1.2.1) відсотки за користування кредитом встановлені у розмірі 14,4 % річних, а у випадку прострочення виконання зобовязання у розмірі 28,8 % річних (п.3.1.2.2) Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Зважаючи на наведене, суд вважає, що відповідальність позичальника, встановлена п.п.8.1-8.3 кредитного договору у випадку порушення ним взятих на себе зобовязань не суперечить нормам закону, а встановлення процентів за користування кредитом у розмірі 28,8 % річних не є відповідальностю за порушення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, а платою за користування споживчим кредитом у випадку прострочення виконання зобовязання позичальником, а тому посилання позивачки [PERSON] на порушення умовами кредитного договору вимог п. 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні. Допитана в судовому засіданні в якості свідка начальник відділення № 13 філії ВАТ КБ «Надра» Тернопільське РУ [PERSON] пояснила, що перед укладенням кредитного договору вона особисто та працівники відділення розяснили [PERSON] всі суттєві обставини щодо надання кредиту. Крім того, вона мала можливість скористатися рекламною продукцією з приводу кредитування, яка була у відділенні в достатній кількості і пропонувалася для ознайомлення. Зважаючи на наведені показання свідка [PERSON] суд вважає безпідставним посилання [PERSON] на те, що вона не була поінформована про суттєві обставини щодо надання кредиту і вважає, що її права, як споживача, в даному випадку порушені не були, оскільки [PERSON] була надана можливість у відділенні № 13 філії ВАТ КБ «Надра» Тернопільське РУ отримати необхідну інформацію щодо кредиту. З огляду на вищенаведене суд вважає, що позивачкою [PERSON] не наведено і в судовому засіданні не встановлено підстав для визнання недійсним спірного кредитного договору, а тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити за безпідставністю. В судовому засіданні встановлено, що відповідачкою [PERSON]. не виконуються зобовязання по поверненню кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом. Так, відповідно до наданого розрахунку, [PERSON] станом на 15 жовтня 2009 року має заборгованість за кредитним договором, яка складає 173\~290,04 дол. США, а саме заборгованість за кредитом 125\~717,19 дол. США, заборгованість по відсотках 33\~509,42 дол. США, пеня за несвоєчасну сплату кредиту 1\~384,68 дол. США, пеня за несвоєчасно погашені проценти 1\~695,52 дол США., штраф за порушення строків повернення кредиту та відсотків 10983,23 дол.США. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства і в установлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до п.3.1.4 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязань щодо повернення кредиту у випадку виникнення прострочення сплати відсотків. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо за договором встановлений обовязок позичальника повернути позику (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилося, та сплати процентів, належних йому. Статтею 554 ЦК України встановлено, що боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Позивач просить стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] суму заборгованості в розмірі 173\~290,04 доларів США, що еквівалентно 1\~388\~053,22 грн., в тому числі 14063,43 дол. США нарахованого штрафу та пені. Однак, згідно змісту ст.533 ЦК України грошове зобов»язання має бути виконано в гривнях, використання іноземної валюти, а також платіжних документів у іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов»язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. З огляду на наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON] солідарно в користь позивача борг за основною сумою кредиту та проценти за користування кредитом у валюті, визначеній договором, а саме в сумі 159226,61 дол.США, що еквівалентно 1\~275 405,15 грн., а нараховані пеню та штраф в сумі 14063.43 дол. США в національній валюті України, що за курсом 8,0024грн. на день розгляду справи в суді складає складає 112 541,19 грн. З відповідачів [PERSON] та [PERSON] в користь позивача слід стягнути також 1820 грн. сплаченого судового збору та витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду цивільної справи в суді. На підставі ст.ст. 203,215, 526, 533, 536, 546,548, 549, 554, 610,611, 612, 624, 1048, 1050, 1054, ст.ст.1, 11, 18, 19 Закону України від 12.05.1991 року № 1023-Х11 «Про захист прав споживачів» та

Outcome: partial