Jurisdiction: civil
Date: 2010-01-05 00:00:00

10.07.2009 року [PERSON] звернулася із зазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що вона перебувала в шлюбі з [PERSON] в період з 1978 року по листопад 2004 року. Під час шлюбу в 1989 році [PERSON] став членом СТ "Оформлювач" масиву садових товариств "Займище" на території Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області та отримав в користування земельну ділянку площею 0,06 га. На вказаній земельній ділянці позивачка з відповідачем збудували садовий будинок, який згідно рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.04.2009 року розділено в рівних частинах та визнано за колишнім подружжям на праві приватної власності. Земельна ділянка була передана у власність відповідачу на підставі державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] ІУ-КВ №024605 згідно рішення Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 15.07.1995 року №54/46. Зважаючи на те, що [PERSON] чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка на думку позивачки є спільною сумісною власністю, [PERSON] просила визнати спірну земельну ділянку спільною частковою власністю по 1/2 частині кожного та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку. Судом до участі в справі залучено в якості третіх осіб без самостійних вимог управління земельних ресурсів у Бориспільському районі, Бориспільський районний відділ Київської регіональної філії ДП "Центр ДЗК при державному комітеті України по земельних ресурсах", Дударківська сільська рада Бориспільського районного Київської області, а також масив садових товариств "Займище". В подальшому Бориспільський районний відділ Київської регіональної філії ДП "Центр ДЗК при державному комітеті України по земельних ресурсах" замінений на належну третю особу ДП "Центр ДЗК" В подальшому 26.10.2009 року позивачка уточнила своє вимоги та просила визнати земельну ділянку спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку в частині власника. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала в повному обсязі та зазначила, що поділ земельної ділянки необхідний зважаючи на те, що [PERSON] чинить перешкоди у користуванні нею та її частиною садового будинку. Відповідач проти позову заперечив посилаючись на те, що спірна земельна ділянка є його приватною власністю, та те, що позивачка пропустила строк позовної давності щодо поділу спільного майна подружжя, оскільки шлюб розірвано між ними ще в 2004 році. Треті особи в судове зсідання не з'явились, повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином. ДП "Центр ДЗК" надало письмові пояснення на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши всі матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] Відносини, що склались між сторонами врегульовуються нормами ЦК України та СК України, а також положеннями КпШС України, в частині визначення спільного майна подружжя та підстав його набуття. Згідно вимог ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку. Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно статті 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Зазначене підтверджується також нормою ст. 368 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень СК України зважаючи на те, що шлюб розірвано між сторонами в листопаді 2004 року. З цього приводу суд приходить до висновку про те, що спірна земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON], оскільки остання надавалась [PERSON] під час шлюбу з [PERSON], в садовій книжці зазначено також про право користування даною земельною ділянкою і дружини відповідача, а на спірній ділянці під час подружнього життя сторін збудовано садовий будинок, який також в подальшому поділено в рівних частинах. Так, судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1978 року по листопад 2004 року. Під час шлюбу в 1989 році [PERSON] став членом СТ "Оформлювач" масиву садових товариств "Займище" на території Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області та отримав в користування земельну ділянку площею 0,06 га. На вказаній земельній ділянці позивачка з відповідачем збудували садовий будинок, який згідно рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.04.2009 року розділено в рівних частинах та визнано за колишнім подружжям на праві приватної власності кожному по 1/2 частині. Земельна ділянка була передана у власність відповідачу на підставі державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] ІУ-КВ №024605 згідно рішення Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 15.07.1995 року №54/46, виданого 04.11.1998 року. Після розірвання шлюбу [PERSON] до суду про поділ спільного майна не зверталась, а звернулась до суду в 2009 році щодо поділу садового будинку №632, розташованого по вул. Першій Садовій в СТ "Оформлювач" МСТ "Займище" Дударківської сільської ради. В даному випадку суд вважає, що строк позовної давності визначений в три роки, позивачкою не пропущений оскільки вона має право на звернення до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя з моменту коли дізналась про порушення своїх прав. Так, встановлено, що [PERSON] чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою, на якій знаходиться визнана за нею судом на праві власності частина садового будинку, починаючи з квітня 2009 року. Підстав для відступу судом від засад рівності часток кожного із подружжя в судовому засіданні не встановлено, про них не зазначили і учасники процесу. У звязку з вищевикладеним суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою вимоги обґрунтовані, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Суд також враховує, що визнання недійсним державного акту в частині визначення власника земельної ділянки не передбачено діючим законодавством, а тому у задоволенні таких вимог позивачці слід відмовити. При вирішенні інших уточнених позовних вимог [PERSON] щодо скасування державного акту, суд виходить з того, що зазначені відносини (скасування державної реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку, внесення змін до реєстру тощо) врегульовується підзаконними нормативними актами, а саме: Тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель, затверджений наказом Держкомзему України від 02.07.2003 року №174. Аналізуючи вказаний тимчасовий порядок, суд приходить до висновку про відсутність можливості скасування державної реєстрації акту на право власності на земельну ділянку, а наявність лише можливості внесення змін до реєстру на підставі рішення суду, рішення уповноваженого органу, наявністю правовстановлювального документу на земельну ділянку. Припинення права власності на земельну ділянку є підставою для внесення відповідних змін до Автоматизованої системи державного земельного кадастру. Слід зазначити, що зважаючи на положення Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему України від 04.04.1999 року №43 (п. 3.10), оригінал державного акту, виданого на ім'я [PERSON] підлягає поверненню до управління земельних ресурсів у Бориспільському районі Київської області. Тому суд вважає за доцільне з цього приводу зробити вказівку в рішенні суду. Зважаючи на те, що вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, на підставі ст. 88 ЦПК України, судові витрати у справі також слід стягнути з відповідача на користь позивачки пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного та ст.ст. 60, 61, 69, 70 СК України та ст. 368 ЦК України, та

Outcome: partial