Jurisdiction: civil
Date: 2010-02-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно та на її утримання коштів в розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач своїх обовязків щодо утримання її та їх спільної о сина не виконує, матеріальної допомоги не надає. Зазначила, що відповідач працює без оформлення за трудовою книжкою, приховує від неї місце роботи та розмір своїх доходів, тому вона вважає, що кошти на її утримання та утримання їх спільного сина повинні бути стягнуті в твердій грошовій сумі в заявленому розмірі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Пояснила, що спільна дитина проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Зазначила, що не має можливості працювати та забезпечувати собі та дитині належний рівень існування, оскільки перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, якій не виповнилося трьох років. Відповідач, в свою чергу, працює та має стабільний дохід. Окрім того, за її переконанням, має крім офіційної заробітної плати інші джерела доходів, зокрема використовує автомобіль для отримання додаткового заробітку. Тому, на її думку, відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі, заявленому в позові. Відповідач позов визнав частково. Пояснив, що він в міру своїх можливостей завжди забезпечував дружину і ніколи не відмовлявся від свого батьківського обов'язку щодо утримання дитини. Однак, їх сімя розпалася з ініціативи дружини, коли у нього виникли матеріальні труднощі. Тому він категорично заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дружини. Пояснив, що він не має можливості сплачувати аліменти в розмірі, заявленому в позові, оскільки має кредитні зобовязання перед банком, сплачує оренду за житло тощо. Заперечував проти пояснень позивача стосовно того, що в нього є інші доходи, окрім офіційних, оскільки використання власного автомобілю в цілях отримання додаткового заробітку, на даний час не є прибутковою діяльністю. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилася дитина - [PERSON], [INFO], який проживає з матірю та перебуває на її утриманні (а.с. 4-5) Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обовязок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 184 СК України якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Отже з вказаних норм випливає, що у позивача породжується право на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у випадку отримання платника аліментів мінливому доходу або за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Однак, з довідки про доходи відповідача вбачається, що останній працює на посаді водія у ФОП «[PERSON]В.» та отримує стабільний дохід, середній розмір якої становить 725 гривень на місяць (а.с.16). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів необхідно встановити у частці від доходу (заробітку) відповідача. Позивач, згідно наказу № 137 ВП від ЗО грудня 2008 року перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років (а.с. 18). З положень ст. 84 СК України вбачається, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років) незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінує докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Заперечуючи проти розміру аліментів, заявлених у позові, відповідач зазначив, що несе зобовязання по сплаті кредиту, однак доказів на підтвердження своїх тверджень до суду не надав. Враховуючи те, що законодавець встановив імперативне правило, відповідно до якого доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, які не тільки не підтверджуються жодними фактичними даними, а й потребують самостійного доказування, а також те, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч. 2 ст. 57 ЦПК України засобами доказування, суд дійшов висновку, що доводи позивача щодо наявності у відповідача додаткового доходу не заслуговують на увагу, оскільки доказів на їх підтвердження до суду не надано. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окрім а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те. що позов має бути задоволений частково, у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів відповідача на утримання дитини та 1/6 частки від усіх доходів відповідача на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку, враховуючи те. що спільний син сторін проживає разом з позивачем, відповідач має нормальний стан здоровя, на утриманні осіб немає і може забезпечувати на рівні з позивачем найкращі інтереси дитини в різних галузях життя, оскільки як вбачається з вище наведеною, значний обсяг обовязків, повязаних з утриманням та вихованням дитини, що потребує не тільки фізичних та й моральних зусиль, покладені на позивача, яка на даний час перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною, що ставить сторін у не рівні умови, зважаючи не те, що обовязок по утриманню дитини покладається рівною мірою на двох батьків, на яких Законом покладено обовязок забезпечення в межах своїх здібностей фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням е\\д від дня предявлення позову. Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь яких, ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. При цьому якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, ці витрати стягуються з другої сторони. На підставі викладеного та

Outcome: partial