Jurisdiction: civil
Date: 2010-04-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати дії відповідача протиправними та стягнути на її користь з відповідача 3173,20 грн. допомоги у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, як особі, яка проживає на території радіоактивного забруднення та 15866 грн. доплати до пенсії як особі , яка проживає на території радіоактивного забруднення у звязку з тим, що вона є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи , проживає на радіоактивно забрудненій території і має право на зазначені пільги. Позивачка, згідно поданої письмової заяви просить позов розглянути без її участі, позовну заяву підтримує повністю. Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації Житомирської області відносно позову заперечують, про що надали відповідне заперечення з проханням про розгляд справи без участі представника відповідача. В судовому засіданні встановлено, що позивачка є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії. Територія, на якій проживає позивачка, а саме с. Жубровичі Олевського району Житомирської області відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 106 від 23 липня 1991 року - відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, що стверджується копією паспорту, довідкою з місця проживання, посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Позивачка є непрацюючим пенсіонером за віком і отримує щомісячно допомогу в розмірі 2,10 гривень в управлінні праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації Житомирської області та доплату в розмірі 10,50 гривень в управлінні Пенсійного фонду України в Олевському районі Житомирської області , яке фінансується стосовно зазначених витрат відповідачем , тобто отримує зазначені виплати в розмірах передбачених постановою КМ України від 26 липня 1996 року № 836 всупереч нормам Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що стверджується обставинами, зазначеними у запереченні відповідача, довідкою відповідача, довідкою УПФ України в Олевському районі. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст. ст. 37, 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з яких слідує, що громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення виплачується щомісячна грошова допомога на придбання чистих продуктів харчування у зоні гарантованого добровільного відселення - 40 % від мінімальної заробітної шіати, а також виплачується щомісячна грошова доплата непрацюючим пенсіонерам в розмірі двох мінімальних заробітних плат, які встановлені на час виплати. Допомога та доплата нараховуються та виплачуються за місцем проживання. Відповідно до п. 2 «Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженого Постановою КМУ від 20 вересня 2005 року № 936 слідує , що розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня за програмами визначаються управління праці та соціального захисту населення районних (міських) держадміністрацій. В даному випадку Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визначає порядок і розміри допомоги та доплати. Виплати допомоги та доплати по постанові КМ України від 26.07.1996 року № 836 є неправомірними, оскільки постанова суперечить базовим положенням Конституції України про статус закону України як акта вищої юридичної сили в системі нормативно-правових актів держави та самому Закону, який регулює зазначені відносини. Також в ст. 22 Конституції України зазначено, що прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускають звуженню змісту та обсягу існуючих прав і свобод громадян. Таким чином відповідач неправомірно обмежував позивачку у її праві на отримання допомоги та доплати в розмірах, зазначених в ст. ст. 37, 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, чим порушив її право на соціальний захист від наслідків Чорнобильської катастрофи. Розмір мінімальної заробітної плати в Україні за період з 01 грудня 2008 року по даний час становить: -з 01.12.2008 р.-605. 00 грн. -з 01.04.2009 р.-625. 00 грн. -з 01.07.2009 р.-630. 00 грн. -з 01.10.2009 р.-650. 00 грн. -з 01.11.2009 р.-744. 00 грн. Також ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що для звернення до суду з вимогою про захист прав та інтересів особи встановлюється загальна позовна давність тривалістю у три роки, перебіг якого відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України , починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу , яка його порушила. Позивачка звернулася за захистом своїх прав до суду 16 березня 2010 року ,тобто в межах трьохрічного терміну з дня звернення до суду, а тому строк позовної давності нею не пропущений. Враховуючи те, що відповідач не заперечує стосовно розрахунків заборгованості у своєму письмовому запереченні на позов [PERSON] та з врахуванням розмірів мінімальної заробітної плати в спірний період часу, сум, виплачених позивачці у добровільному порядку вважаю, що до стягнення з управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації на користь позивачки підлягає допомога та доплата до пенсії , передбачена ст. ст. 37, 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи як особі, яка проживає на території радіоактивного забруднення за період з 01 березня 2009 року по 28 лютого 2010 року в розмірі 3173,20 грн. та 15866 грн. відповідно , що стверджується розрахунками недосплаченої допомоги та доплати до пенсії , які зазначені в позовній заяві. Кошти за ст.ст. 37, 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи підлягають стягненню з управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації Житомирської області, оскільки саме відповідач проводить виплати зазначених коштів. Зазначене в запереченні твердження відповідача про те, що питання пенсійного забезпечення непрацюючим пенсіонерам не входять до компетенції управління праці та соціального захисту населення є необгрунтованим, тому в проханні відповідача про стягнення коштів, передбачених ст. 39 вище зазначеного Закону з Пенсійного фонду України слід відмовити за безпідставністю. Також ч. 1 ст. 88 ЦПК України передбачає , що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи зазначене , слід стягнути з відповідача на користь позивачки 120 грн. понесених витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, які сплатила позивачка при зверненні до суду, що стверджується квитанцією про сплату , яка міститься в матеріалах справи.

Outcome: approved