Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду 16 жовтня 2008 року з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 28 серпня 1999 року Олексіївською сільською радою Близнюківського району Харківської області, про що у книзі реєстрації актів про одруження було зроблено відповідний запис [NUMBER]. Від зазначеного шлюбу подружжя має дитину, сина - [PERSON], [INFO] народження. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки вони мають різні погляди на життя, немає згоди ні з яких питань, що зробили спільне життя неможливим. Шлюбні відносини між ними припинені з вересня 2008 року, проживають за різними адресами. Примирення та збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Син - [PERSON] після розірвання шлюбу залишиться проживати разом з відповідачем, між подружжям досягнуто згоду про реалізацію права батька на участь у вихованні дитини. Матеріальну допомогу на утримання сина позивач має намір надавати у добровільному порядку. Спору, щодо поділу спільного майна подружжя, немає. У зв'язку з викладеним позивач звернувся до суду і просить розірвати шлюб між ним та [PERSON], витрати, пов'язані з розірванням шлюбу в органах РАЦС позивач просить віднести на нього у повному обсязі. У судовому засіданні, позивач підтримав свій позов та вказав, що шлюб у них з відповідачем обох перший. Сім»я розпалася остаточно і примирення вже є не можливим, спору відносно місця проживання тини та розподілу сумісно нажитого майна, між ними не має. Подальше збереження шлюбу буде суперечити його інтересам. Крім того, позивачем подано письмову заяву якою він прохав суд не стягувати на його користь з відповідача понесені ним судові витрати при зверненні до суду з даним позовом. Відповідач вказала, що позов позивача визнає і на розлучення згодна, строк для примирення не потрібен, оскільки сім»ю зберегти вже не можливо, між ними відсутній спір відносно місця проживання дитини та розподілу сумісно нажитого майна. Відповідач вказала, що шлюб і в неї і у позивача переший, її дошлюбне прізвище - [PERSON]Відповідач вказала, що підставою для розірвання шлюбу є саме ті підстави, які позивач вказав у своєму позові. Відповідач також пояснила, що вони з позивачем спільне господарство не ведуть і подружніх стосунків не підтримують і подальше збереження шлюбу, буде суперечити її інтересам. В підтвердження викладеного, відповідач подала до суду відзив на позовну заяву. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З 28 серпня 1999 року сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований Олексіївською сільською радою Близнюківського району Харківської області, актовий запис [NUMBER] (а.с№14). Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] народження (а.с.№16). Шлюб в обох сторін перший. Дошлюбне прізвище відповідача - [PERSON] про що свідчить ксерокопія свідоцтва про ї народження (а.с.№15). Відповідно до пояснень, які надано позивачем та відповідачем, судом було достовірно встановлено, що сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинились, спільне господарство не ведеться. Судом було з'ясовано, що між сторонами не має спору про розподіл сумісно нажитого майна та місця проживання дітей, якщо шлюб буде розірвано Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Витрати по оплаті державного мита при реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС, з урахуванням заяви позивача, суд вважає можливим покласти на останнього, а відповідача від вказаних витрат - звільнити. Згідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. З огляду на матеріали справи, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи на суму в 07 грн. 50 коп. (а.с.№2), а також сплачено (судовий збір) державне мито у розмірі 17 грн. 00 коп. (а.с.№1). Однак, як вже вище було вказано, у судовому засіданні, позивачем було подано заяву, в якій він прохав суд, не стягувати з відповідача на його користь, понесені ним при зверненні до суду судові витрати.

Outcome: approved