Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-12 00:00:00

У вересні 2008 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до Городнянської міської ради Чернігівської області, [PERSON], яким просив суд визнати за ним право власності та зобов'язати відповідачів передати йому 1/2 частину будинку [ADDRESS] та отримані доходи за час користування цим спірним майном. Позовні вимоги мотивував тим, що згідно договору купівлі-продажу від 01.02.1978 року він придбав 1/2 частину будинку [ADDRESS]. Поряд з придбаною часткою спірного будинку він, маючи необхідний дозвіл, в період з 1981 по 1988 роки побудував будинок [ADDRESS] та у 1991 році перейшов із сім'єю проживати в побудований ним будинок. Після цього відповідачка [PERSON], яка є власницею 1/2 частки будинку [ADDRESS], що розташована суміжно зі спірною часткою будинку, самовільно зайняла його частку будинку та встановила паркан, який перешкоджає йому користуватися своєю часткою будинку. В серпні 2008 року він дізнався, що на підставі рішення Городнянської міської ради Чернігівської області №239 від 15.10.1988 року відповідачка [PERSON] зареєструвала на його частку будинку право власності та отримала свідоцтво про право власності від 06.03.1990 року. Позивач вважає, що видачею відповідачем Городянською міськрадою рішення №239 від 15.10.1988 року порушено його право власності на спірну частину будинку. Тому він просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину спірного будинку, зобов'язати відповідачів передати належну йому 1/2 частину спірного будинку та стягнути з відповідачів на його користь отримані за час користування його частиною будинку доходи. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, доповнила позовні вимоги та просила крім зазначених вище вимог також скасувати свідоцтво про право власності на спірний будинок від 06.03.1990р., видане на ім'я [PERSON]; зобов'язати Городнянську міську раду видати позивачу свідоцтво про право власності на Ѕ частину домоволодіння [ADDRESS] взамін договору купівлі-продажу від 01.02.1978р.; визнати неправомірними: дії посадових осіб Городнянської міської ради, які виразились у видачі відповідачці [PERSON] свідоцтва про право власності від 06.03.1990р. на ціле домоволодіння [ADDRESS] та дій посадових осіб Городнянського БТІ, які виразились у внесенні змін до державного реєстру без згоди позивача; стягнути з відповідачки судові витрати. З приводу заявленого позову представник позивача пояснила, що 01.02.1978 року позивач придбав 1/2 частку будинку [ADDRESS]. Договір був укладений в письмовій формі та посвідчений нотаріально. Поряд з придбаною частиною спірного будинку він, отримавши необхідний дозвіл Городнянської міської ради, в період з 1981 по 1988 роки побудував новий будинок [ADDRESS] та у 1991 році перейшов із сім'єю проживати в побудований ним будинок. Після цього відповідачка [PERSON] самовільно зайняла частку будинку позивача та встановила паркан, який перешкоджає йому користуватися своєю часткою будинку. У 1992 році позивач під тиском з боку Городнянської міськради розібрав свою частину будинку, залишивши за вказівкою головного районного архітектора 1м40 см стін по всій довжині будинку для укріплення стіни відповідачки в разі падіння. Це майно самовільно, без згоди позивача було зайнято відповідачкою. В серпні 2008 року позивач дізнався, що на підставі рішення Городнянської міської ради Чернігівської області №239 від 15.10.1988 року відповідачка [PERSON] зареєструвала на його частку будинку право власності та отримала свідоцтво про право власності від 06.03.1990 року на будинок [ADDRESS] в цілому. Вказала, що видача цього свідоцтва [PERSON] і реєстрація за нею права власності на весь будинок є незаконними. Зазначила, що захоплена відповідачкою [PERSON] частина будинку, яка залишилась після зносу 1/2 частки, є власністю позивача, право власності на це майно не припинялося, оскільки позивач не звертався із заявою про внесення змін до реєстру прав власників, як це передбачене ст. 349 ЦК України. У судовому засіданні представник відповідача по справі Городнянської міської ради Чернігівської області позов не визнала, заперечення мотивувала тим, що за рішенням Городнянської міської ради Чернігівської області [PERSON] на його особисте прохання було дозволено здійснити перебудову жилого будинку [ADDRESS]відповідно до технічної документації міськвиконкому. У 1988 році рішенням міськвиконкому затверджено акт про закінчення будівництва і введення в експлуатацію будинку [ADDRESS], при цьому [PERSON] було зобов'язано знести частину старого будинку. На підставі рішення виконкому Городнянської міської ради №239 від 15.11.1988 [PERSON] видане свідоцтво про право власності на будинок [ADDRESS], в якому вказано, що воно видається взамін договору купівлі-продажу 1/2 частини старого будинку. У 1990 році [PERSON] розібрав частину старого будинку. За вказівкою архітектури від старої частини будинку було залишено частину даху та двох стін, оскільки повне знесення 1/2 частини спірного будинку могло призвести до його руйнування. Після знесення 1/2 частини спірного будинку право власності [PERSON] на цю частку припинилось. Відповідачці [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на будинок [ADDRESS] в цілому. З 1997 року між сторонами склалися неприязні відносини з приводу користування земельною ділянкою. З цього часу позивачка неодноразово зверталась з подібними до даної справи позовними вимогами, в задоволенні яких їй відмовлено, і ці рішення суду набрали чинності. Виходячи з цього просила відмовити у задоволенні позову за безпідставністю вимог. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав. Заперечення мотивував тим, що рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 21.07.1999 року [PERSON] було відмовлено в позовній вимозі про повернення в натурі 1/2 частини спірного домоволодіння з мотивів пропуску строків позовної давності. В частині цих вимог рішення було залишено без змін ухвалою судової колегії Чернігівського обласного суду від 31.08.1999 року. Під час розгляду цієї справи у 1999 році розглядався спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав. Крім того представник відповідачки [PERSON] зазначив, що у 1992 році спірна частина домоволодіння позивачем була знесена, тобто знищена, про що є акт від 10.11.2004 року та письмові пояснення свідків. Тому право власності позивача на спірну частину домоволодіння припинено. Крім того зазначив, що спірні відносини виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, і в силу ст. 5 ЦК України правила цього кодексу до цих відносин не застосовується, а застосовуються правила ЦК УРСР, які передбачали 3-річний строк на захист права власності. Цей строк пропущений без поважних причин, про що вже приймались судові рішення. У зв'язку з цим просив провадження у справі закрити. Представник третьої особи у судовому засіданні висловила міркування щодо необґрунтованості позову. Зазначила, що право власності на будинок [ADDRESS] в цілому належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 06.03.1990р. Право власності на будинок в цілому оформлене за [PERSON] законно. [PERSON] розібрав свою частину будинку [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Городнянської міськради, так як він особисто писав заяву про надання дозволу на перебудову, отримавши дозвіл, побудував поряд зі старим будинком новий і здав його в експлуатацію. На новий будинок [PERSON] 06.12.1988 року отримав свідоцтво про право власності, в якому зазначене, що воно видається взамін договору купівлі-продажу 1/2 частини спірного будинку. Під час знесення частини старого будинку від неї було залишено 1м40 см по всій довжині будинку для укріплення стіни в разі падіння, оскільки будинок [ADDRESS] побудований у 1917 році і є аварійним. Ці 1м40 см стін були відображені при зміні технічної документації і включені до складу будинку №85, право на який в цілому зареєстроване за відповідачкою [PERSON] Так як 1/2 частини спірного будинку, яка належала позивачу і була ним знесена, в натурі не існує, право власності на неї не може бути зареєстровано за [PERSON]. Судом після заслуховування пояснень сторін по справі з'ясовано всі обставини, на які сторони посилаються, та досліджено докази, якими вимоги та заперечення обґрунтовуються. З'ясувавши на підставі наданих доказів обставини справи, перевіривши докази, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що між сторонами по даній справі тривалий час існують спірні правовідносини, зокрема з приводу користування спірною 1/2 частиною будинку [ADDRESS] та з приводу землекористування, які були предметом неодноразового судового розгляду в період з 1997 року по 2006 рік. До матеріалів даної цивільної справи приєднані копії судових рішень, що постановлені у справах: Городнянського районного суду №2-638 /розглядалась з 1997 по 2001 рік/ та Щорського районного суду №2-5/2005р. /розглядалась у 2003 - 2006 роках/. Із вказаних рішень видно, що судами вже розглядались вимоги [PERSON] до [PERSON] про знесення частини старого будинку, що належав [PERSON] /справа №2-5/2005/; про повернення частини домоволодіння /справа №2-638/. Так у травні 1997 року [PERSON] зверталась до суду з позовом до [PERSON], однією з вимог зазначала повернення в натурі 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS]. Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 21.07.1999 року [PERSON] було відмовлено в позовній вимозі про повернення в натурі 1/2 частини спірного домоволодіння з мотивів пропуску строків позовної давності. В частині цієї вимоги рішення було залишено без змін ухвалою судової колегії Чернігівського обласного суду від 31.08.1999 року. У жовтні 2003 року [PERSON] як представник [PERSON] зверталась до суду з позовом до [PERSON] Однією з вимог просила зобов'язати відповідачку не перешкоджати у знесенні належної позивачу 1/2 частини будинку [ADDRESS]. В частині цієї вимоги рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 05.08.2005 року і рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 26.05.2006 року відмовлено у зв'язку з тим, що із заявлених вимог є цивільні справи, по яких спір розглядався по суті, і рішення набрали чинності. У даній цивільній справі позивач однією з позовних вимог просить суд зобов'язати відповідачів передати йому 1/2 частину спірного володіння та отримані доходи за час користування майном. Вимога позивача про зобов'язання відповідачів передати йому 1/2 частину спірного володіння є тотожною з вимогою про повернення в натурі 1/2 частини домоволодіння, яка вже була вирішена судом. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду, ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Таким чином в частині вимоги позивача зобов'язати відповідачів передати йому 1/2 частину спірного домоволодіння провадження у справі підлягає закриттю, оскільки тотожна вимога вже вирішена судом і рішення в цій частині набрало чинності. Решта позовних вимог у даній справі хоч і стосується того ж предмету спору, але раніше не заявлялись позивачем. Тому в цій частині позовні вимоги розглянуті судом по суті. Позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спірну частину будинку [ADDRESS]; про стягнення отриманих доходів за час користування майном; про скасування свідоцтва про право власності від 06.03.1990р. на ім'я [PERSON]; про зобов'язання Городнянської міської ради видати свідоцтво про право власності на спірну частину вказаного домоволодіння взамін договору купівлі-продажу від 01.02.1978р.; про визнання неправомірними дії посадових осіб Городнянської міської ради, які виразились у видачі відповідачці [PERSON] свідоцтва про право власності від 06.03.1990р. на ціле домоволодіння [ADDRESS]; про визнання неправомірними дій посадових осіб Городнянського БТІ, які виразились у внесенні змін до державного реєстру без згоди позивача - не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 01.02.1978 року позивач придбав 1/2 частину будинку з надвірними будівлями, що розташований [ADDRESS]. Цей договір посвідчений нотаріально 01.02.1978 року та зареєстрований за №209. Даний договір має реєстраційний напис Чернігівського міжміського бюро технічної інвентаризації, про те, що придбана частина спірного будинку 03.02.1978 року зареєстрована на праві особистої власності за позивачем /реєстровий №958/. 09.10.1979 року позивач звернувся до виконкому Городнянської міської ради народних депутатів з заявою про надання дозволу на перебудову житлового будинку на його присадибній ділянці та написав власноручно розписку про зобов”язання по закінченню будівництва нового будинку старий будинок знести без нанесення шкоди сусіду [PERSON]/а.с. 103/. Рішенням виконкому Городнянської міської ради народних депутатів №175 від 12.10.1979р. [PERSON] було дозволено здійснити перебудову жилого будинку [ADDRESS]відповідно до техдокументації техбюро Городнянського міськвиконкому. На підставі названого рішення [PERSON] була видана технічна документація зокрема, план земельної ділянки, відведеної під перебудову жилого будинку [ADDRESS]. Згідно з рішенням Городнянської міської ради Чернігівської області №222 від 26.10.1988 року затверджено акт про закінчення будівництва і введення в експлуатацію будинку [ADDRESS]; доручено бюро технічної інвентаризації встановити межі землекористування між домоволодіннями [ADDRESS] в пропорційному відношенні; позивача зобов'язано провести відчуження його частки в спірному будинку після 15.05.1989 року. Згідно з рішенням Городнянської міської ради Чернігівської області №239 від 15.11.1988 року у зв'язку з тим, що на одній земельній ділянці з'явилось два окремих домоволодіння з окремими дворами, воротами, земельними ділянками та самостійними номерами вирішено провести розділ домоволодіння [ADDRESS] на два самостійних домоволодіння з окремими дворами, самостійними виїздами на вулицю та окремими земельними ділянками; за [PERSON] було встановлено норму землекористування в розмірі 600 кв.м, 1220 кв.м. було вилучено; за [PERSON] було встановлено норму землекористування в розмірі 600 кв.м., 640 кв.м. було вилучено. На підставі рішення виконкому Городнянської міської ради №239 від 15.11.1988 [PERSON] 06.12.1988 року було видане свідоцтво про право власності на будинок [ADDRESS], в якому зазначено, що воно видане взамін договору купівлі-продажу, посвідченого Городнянською держнотконторою 01.02.1978 №209. Спірна частина будинку була звільнена позивачем і членами його сім»ї у 1991 році у зв»язку з переїздом до нового будинку. Крім того, рішенням Городнянського райсуду Чернігівської області від 21.07.1999р. встановлено, що згідно з планом земельної ділянки [PERSON], відокремлюючи свою частину будинку, повинен був залишити біля 1м своєї частини будівлі, оскільки між кімнатами [PERSON] і [PERSON] стояла перегородка, а не капітальна стіна, а тому якщо відокремити частину між перегородками, будинок міг зруйнуватися. При відокремленні своєї частки будинку [PERSON] погодився залишити частину стіни і не заперечував проти цього. У 1992 році позивач самостійно розібрав свою частину будинку, знищивши таким чином своє майно. З 1997 року, коли між сторонами виникли неприязні стосунки, [PERSON] почав ставити питання про повернення спірної частини будинку. Ці обставини, встановлені рішенням суду, яке набрало чинності, в силу ч.3 ст.61 ЦПК України не доказуються знову і прийняті при розгляді даної цивільної справи як встановлені. Суд приходить до висновку, що позивач знав про існування рішення Городнянської міської ради Чернігівської області №239 від 15.11.1988 року, яким за його твердженням, порушене його право власності. Саме на підставі цього рішення позивачу 06.12.1988 року було видане свідоцтво про право власності на будинок [ADDRESS], і в цьому свідоцтві чітко зазначено, що воно видається взамін договору купівлі-продажу від 01.02.1978 року на спірну частину будинку. На момент виникнення і існування спірних відносин правові відносини з приводу власності регулювалися нормами ЦК УРСР /в ред. 1963р./ та Законом України «Про власність». На захист права власності законом /71,75,80 ЦК УРСР, ст. 50 Закону України «Про власність»/ встановлювався трирічний строк позовної давності. Цей строк позивачем пропущений і поважних причин його пропуску не наведено. Як на підставу своїх вимог про визнання права власності та про скасування свідоцтва про право власності від 06.03.1990р., виданого на ім'я [PERSON], про визнання неправомірними дій посадових осіб Городнянської міськради та Городнянського БТІ представник позивача посилається на положення ст.ст. 258, 268, 392, 393 ЦК України, які передбачають захист права власності шляхом його визнання та визнання незаконним правового акта, що порушує право власності. При цьому зазначає, що строку давності для заявлення такого позову не існує. Крім того позивач посилається на положення ст. 349 ЦК України, яка передбачає припинення права власності на нерухоме майно після внесення змін до реєстру прав власників нерухомого майна за заявою власника. Посилання представника позивача на норми ЦК України є необґрунтованими. Відповідно до ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Правилами ЦК УРСР /ред.1963 р./ не були передбачені такі способи захисту права власності як визнання права власності судом та визнання незаконним правового акта, що порушує право власності. Не був визначений і порядок припинення права власності на нерухоме майно. Крім того передбачався 3-річний строк на захист права власності. Станом на момент набрання чинності ЦК України /01.01.2004р./, як і на момент розгляду даної цивільної справи, спірного майна, а саме 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS], не існувало і не існує. Рештки стін, які залишились після знесення спірної частини будинку, не є житловим будинком та нерухомим майном в розумінні ч.1 ст. 181, ст. 380 ЦК України. Таким чином вимога позивача визнати за ним право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] не підлягає задоволенню. Оскільки вимоги позивача зобов'язати відповідачів передати йому отримані доходи за час користування майном; скасувати свідоцтво про право власності від 06.03.1990р., видане на ім'я [PERSON]; зобов'язати Городнянську міську раду видати позивачу свідоцтво про право власності на спірну 1/2 частину домоволодіння взамін договору купівлі-продажу від 01.02.1978р. пов'язані з вимогами про визнання права власності та витребування майна з незаконного володіння, то в цій частині в позові слід також відмовити. Судом встановлено, що Городнянським БТІ право власності на будинок [ADDRESS] в цілому зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 06.03.1990р., яке видане на підставі рішення Городнянської міськради №239 від 15.10.1988р. Свідоцтво про право власності на вказаний будинок в цілому оформлене за [PERSON] законно. [PERSON] розібрав свою частину будинку [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Городнянської міськради. Він особисто писав заяву про надання дозволу на перебудову, писав власноручну розписку про зобов'язання знести частину старого будинку без нанесення шкоди частині [PERSON], отримавши дозвіл на перебудову, побудував поряд зі старим будинком новий і здав його в експлуатацію. На новий будинок [PERSON] 06.12.1988 року отримав свідоцтво про право власності, в якому зазначене, що воно видається взамін договору купівлі-продажу 1/2 частини спірного будинку. Тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача визнати неправомірними дії посадових осіб Городнянської міської ради, які виразились у видачі відповідачці [PERSON] свідоцтва про право власності від 06.03.1990р. на ціле домоволодіння [ADDRESS] та визнати неправомірними дії посадових осіб Городнянського БТІ, які виразились у внесенні змін до державного реєстру без згоди позивача - є безпідставними. Представниками відповідачів в судовому засіданні було заявлене клопотання про відмову в задоволенні позову у зв'язку з його безпідставністю, а також у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Суд, розглядаючи спір, встановив, що позивач при зверненні до суду пропустив строк позовної давності, оскільки його вимоги ґрунтуються на відносинах, які виникли у 1991-1992. Але положення про правові наслідки спливу строку позовної давності можуть застосовуватись лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення. Оскільки при розгляді даної справи встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить, в задоволенні позовних вимог про визнання права власності; про стягнення отриманих доходів за час користування спірною частиною будинку; про скасування свідоцтва про право власності, виданого на ім'я відповідачки; про зобов'язання видати свідоцтво про право власності на частину будинку; про визнання неправомірними дій посадових осіб Городнянської міської ради та дій посадових осіб Городнянського БТІ слід відмовити не через порушення строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правових вимог. В силу ч.1 ст.88 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача, оскільки в позові відмовлено повністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed