Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із дійсними позовом мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка, його колишня дружина, з якої він перебував в юридичному шлюбі з 23.04.1993 року, є власником 1\2 частини будинку по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що залишилось після смерті [PERSON], власником інший 1\2 частини вона є на підставі договору купівлі продажу. Вважає, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 19.04.1994 року є недійсним, оскільки на момент смерті [PERSON] 23.08.1993 року, будинок не був прийнятий до експлуатації. Вже після смерті спадкодавця, [PERSON] оформила документи на домоволодіння на [PERSON] Інша 1\2 частина домоволодіння придбана 14.03.1997 року в період їхнього шлюбу. На місці старого будинку фактично вибудуваний новий будинок, тому вважає, що будинок підлягає розділу між чоловіком та жинкою в рівних частках. За період розгляду даної справи, 11.05.2004 року відповідачка [PERSON] подарувала своєму синові [PERSON] 1\2 частина домоволодіння. Така угода незаконна, оскільки від нього не витребувано письмової згоди на відчуження майна. Просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на 1\2 частину будови на ім'я [PERSON] від 23.03.1994 року. Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину [PERSON] за заповітом від 19.04.1994 року. Визнати, що вона успадкувала 1\2 частину будівельних матеріалів, на суму 4129 крб. (0,41 коп.) і визнати за нею право власності на ці будівельні матеріали. Визнати недійсним договір дарування від 11.05.2004 року 1\2 частини домоволодіння [PERSON], своєму синові [PERSON] Розділити житловий будинок і земельну ділянку в рівних частках, кожному по 1\2 частині, згідно висновку №35, судово-технічної експертизи від 06.08.2004 року. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що в період спільного життя з [PERSON] будучи засновником НП «Формат», потім ТОВ «Нива Тур», вніс у це підприємство сімейні кошти в сумі 7600 гр., а 23.07.2004 року вийшовши зі складу засновників витратив цю суму на особисті потреби. Крім того в період спільного життя, 18.02.1997 року ними придбана кв.[ADDRESS]. Однак 14.06.2002 року [PERSON] не бажаючи із нею жити, фактично ввів неї до оману, получивши згоду на відчуження квартири, подарував її своєму синові від першого шлюбу, а через місяць подав заяву до суду про розірвання шлюбу. Вона не знала про його наміри й тому дала свою згоду на відчуження квартири. Оскільки 1\2 частина цієї квартири була її власністю, то вважає, що дана угода в частині відчуження 1\2 частки квартири підлягає визнанню недійсної. Вчасно не звернулася до суду з позовом тому, що тривалий період часу боліла, крім того, була юридично неграмотна та не знала, що можна оспорити цю угоду. Наявність даної суперечки в суді підтверджує, що в неї були наміри поділити все майно придбане в період шлюбу. Вважає, що строк позовної давності пропустила з поважної причини. У період шлюбу вони за загальні кошти придбали 1\2 частину домоволодіння [ADDRESS], інша 1\2 частина є її власністю, тому що вона отримана в порядку спадкування. Це домоволодіння було ними поліпшене, тому співвідношення часток змінилося. До 30\100 часток зменшилася її неподільна частка, а 70\100 часток визнає їхньою спільною власністю. Просить визнати договір дарування 1\2 частини квартири недійсним. Визнати майном, придбаним у період шлюбу, що підлягає розділу: квартиру, 70/100 часток домоволодіння, 7600 гр. установчого внеску. Розділити майно, стягнути з [PERSON] 3800 гр. Визнати за [PERSON] право власності на 1\2 частину квартири, іншу 1\2 частину квартири залишити у власності сина [PERSON] від першого шлюбу [PERSON], а за нею право власності на 1\2 частину домоволодіння, іншу 1\2 частина домоволодіння залишити у власності її сина від першого шлюбу [PERSON]. У судовому засіданні [PERSON] та його представник, а також третя особа [PERSON] підтримали свої позовні вимоги, зустрічний позов [PERSON] не визнали. [PERSON] та її представник, а також третя особа [PERSON] зустрічний позов підтримав, позов [PERSON] не визнали. Судом встановлено, що [PERSON] й [PERSON] з 23.04.1993 року були одружені. У період спільного життя чоловік і жінка придбали 1\2 частину домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу, засвідченим 14.03.1997 року першою сімферопольською Державною нотаріальною конторою, реєстровий №З-Н-796. Інша 1\2 частина цього домоволодіння належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 19.04.1994 року першою сімферопольською Державною нотаріальною конторою, реєстровий №З-Н-1442. За рахунок загальних коштів і спільними зусиллями вони зробили реконструкцію домоволодіння, збільшивши його площу й створивши додаткові зручності. Згідно висновку судово-технічної експертизи №46 від 04.04.2005 року, з урахуванням вартості 1\2 частки, що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що розділу не підлягає, нові частки, відповідно до рівності часток чоловіка й жінки, у житловому будинку, що випливають: на [PERSON] доводиться 35/100 часток, на [PERSON] доводиться 65/100 часток. Таким чином, у період шлюбу [PERSON] з [PERSON] спільно збільшили вартість домоволодіння рівну 70/100 часткам і вартістю, згідно висновку судово-технічної експертизи №462 від 27.06.2008 року, 482816 гр. Крім того, ними також придбана кв.[ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу, засвідченим приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу [PERSON] 18.02.1997 року, реєстровий [NUMBER], вартістю згідно висновку судово-технічної експертизи №462 від 27.06.2008 року, 492964 гр. Спільне життя чоловіка й жінки Полякових не складалися, з 1999 року, як вказує [PERSON] у своєї позовної заяві про розірвання шлюбу, між ними постійно виникали систематичні сварки та скандали. Останній усвідомлюючи цій факт, що при розірванні шлюбу необхідно ділити майно, придбане в період шлюбу, бажаючи уникнути це, умовив [PERSON] подарувати їхню квартиру його синові від першого шлюбу [PERSON], та не знаючи про його дійсні наміри, помиляючись щодо того, що дана угода невигідна для неї, дала свою згоду на відчуження квартири і згідно договору дарування квартири, засвідченого 14.06.2002 року приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий [NUMBER], квартира була дарована [PERSON], після чого, 31.07.2002 року, через півтора місяця, [PERSON] звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу та розділ майна. З огляду на вище викладені обставини, суд вважає, що є правові підстави, передбачені ст.56 ЦК України (1963 року), що діяв на момент правовідносин, для визнання угоди, у частині відчуження 1\2 частки квартири, що належала [PERSON], недійсної. При цьому суд визнає можливим відновити порушений процесуальний строк, прийнявши як поважна причина юридичну непоінформованість [PERSON] про те, що вона має право заперечувати дану угоду, оскільки дане право не є очевидним для осіб, що не мають спеціальної освіти або спеціальних знань, до яких варто віднести [PERSON] Крім цього, [PERSON], як засновник НП «Формат», реорганізованого 25.09.2000 року в ТОВ «Ниву-Тур», вніс як установчий внесок у дане підприємство у розмірі 7600 гр., що підтверджується довідкою Ялтинского відділення «Укрэксимбанк» від 30.10.2000 року і протоколом №1, збором засновників НП «Формат» від 25.09.2000 року, що також є спільною власністю чоловіка й жінки. Таким чином, суд прийшов до висновку, що в період спільного життя [PERSON] і [PERSON] придбали наступне майно: кв.[ADDRESS], вартістю 492964 гр., 70\100 часток домоволодіння [ADDRESS], вартістю 482816 гр. і кошти в сумі 7600 гр., внесені [PERSON] як засновницький внесок у ТОВ «Ниву-Тур». Проводячи розділ майна чоловіка і жінки, суд виходить із варіанта, запропонованого [PERSON], оскільки розділ майна по варіанту [PERSON] є незаконним. При цьому [PERSON] необхідно виділити у власність 35/100 часток домоволодіння [ADDRESS], що належать [PERSON], а оскільки [PERSON] раніше подарувала 1\2 частина цього домоволодіння, своєму синові від першого шлюбу, то за нею варто визнати право власності, з урахуванням 35\100 часток яки перейшли від [PERSON], на іншу 1\2 частину спірного домоволодіння. Угода по відчуженню 1\2 частини спірної квартири є недійсної, тому що власником інший 1\2 частини квартири залишається [PERSON], син позивача [PERSON], те суд вважає за доцільне визнати право власності на 1\2 частину квартири за його батьком [PERSON] У цьому випадку [PERSON] виділяється майно вартістю 246482 гр., а [PERSON] вартістю 241408 гр., що на 5074 гр. менше ніж першому. Вимога про виплату компенсації в суді, [PERSON] не заявляла. Що стосується коштів, у вигляді засновницького внеску в статутний фонд НП, у сумі 7600 гр., то на [PERSON] варто покласти обов'язок виплатити [PERSON] половину цієї суми. Доводи [PERSON], про те, що заповіт [PERSON] є недійсним, що домоволодіння підлягає розділу в рівних частках і те, що договір дарування 1\2 частини домоволодіння [PERSON] своєму синові від першого шлюбу [PERSON] необхідно визнати незаконним, що спірна квартира добувалася за його особисті кошти, перевірялися, і суд не знайшов законних підстав для того, щоб вони були прийняті до уваги. Так, згідно рішення народного суду Київського району м. Сімферополя від 09.02.1979 року за [PERSON] було визнане право власності на 1\2 частину спірного домоволодіння, отже, дана частина домоволодіння могла бути предметом спадкування після смерті [PERSON] і [PERSON] правомірно успадкувала 1\2 частину спірного домоволодіння. Дійсно спірне домоволодіння істотно збільшилося у вартості в період шлюбу сторін, однак виходячи зі змісту ст.62 СК України, що все це домоволодіння повинне обов'язково ділитися порівну. При визначенні часток, повинна враховуватися, не підлягаюча розділу, частка [PERSON], що й було зроблено судом. У період розгляду справи [PERSON] не мала право відчужувати 1\2 частку домоволодіння своєму синові, однак, вважаючи на те, що при розділі домоволодіння відійшло їй, то визнавати недійсним договір дарування недоцільно. 02.10.1995 року [PERSON] продав 3\10 частки квартири [ADDRESS] за 90.000.000 крб. (900 гр.), суд вважає непереконливим його довід про те, що ці гроші він використав для покупки спірної квартири 18.02.1997 року за 12.000 гр. На підставі ст.ст.22,28 КпШС України, ст.ст.60,69,70 СК України, ст.ст.48,56 ЦК України (у редакції 1963 року), ст.ст.216,217,230,258,267,365 ЦК України,

Outcome: approved