Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживачів, розірвання договору поставки № 15/С, укладений між сторонами 07.02.2003 р., стягнення сум збитків в розмірі 283 986,99 грн. та моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн. В процесі розгляду даної цивільної справи позивачем було змінено розмір позовних вимог в частині стягнення з відповідача збитків - збільшено до 312 727,63 грн. Позивач у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала та просить суд позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача позов не визнає, обґрунтовуючи тим, що позивачем пропущено 3-річний строк позовної давності, разом з тим, на теперішній час відкрито виконавче провадження по виконанню рішення Апеляційного суду м. Севастополя по справі № 2-1552/04, відповідно до якого відповідач зобов'язан передати позивачу автомобіль марки «Nissan Primera», а позивач - сплатити вартість автомобіля в сумі 118 800,00 грн. Крім того, відповідач вважає безпідставним вимоги позивача щодо стягнення процентів за незаконне користування грошовими коштами, на підставі чого вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши позивача та їх представників, дослідивши всі надані докази, прийшов до наступного. 07.02.2003 р. між [PERSON] та ЗАТ «Акко-Інвест» було укладено договір поставки № 15/С, відповідно до якого ЗАТ «Акко-Інвест» (продавець) зобов'язався передати автомобіль («Nissan Primera» 2,0 мт в кількості 1 шт. комплекція Tekna + шкіряний салон, колір - срібло) у власність [PERSON] (покупець), а покупець зобов'язаний прийняти автомобіль та уплатити за нього грошову суму, визначену даним договором (п. 1.1. договору). Відповідно до п. 2.1. вказаного договору ціна автомобіля визначена у національній валюті, еквівалентній 21 777 у.о., що на 07.02.2003 р. складає 118 800,00 грн. Згідно п. 4.3. договору позивач при підписанні договору внесла перший внесок в сумі 5 320,00 грн. та зобов'язалась до 13.02.2003 р. уплатити ще 18 440,00 грн. Відповідач взяв на себе обов'язок у продовж 30 банківських днів з дня отримання першого внеску доставити автомобіль в м. Сімферополь (п. 6.1.1 договору). У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх договірних обов'язків [PERSON] звернулась до суду за захистом своїх невизнаних прав. Рішенням Апеляційного суду м. Севастополя від 23.12.2004 р. позов [PERSON] про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди задоволено частково, яким відповідач був зобов'язаний передати позивачу автомобіль марки «Nissan Primera» 2,0 мт в кількості 1 шт. комплекція Tekna + шкіряний салон, колір - срібло за ціною, вказаною в договорі у продовж 30 банківських днів. З ЗАТ «Акко-Інвест» стягнено на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн. В останній частині позову відмовлено. Справу в частині стягнення з ЗАТ «Акко-Інвест» 16 320,00 грн. закрито у зв'язку з відмовою від даних вимог. В задоволенні зустрічного позову про розірвання договору поставки № 15/С від 07.02.2003 р. - відмовлено. На виконання цього рішення суду сторонами 14.04.2005 р. була укладена мирова угода, відповідно до якої [PERSON] відмовляється від стягнення з ЗАТ «Акко-Інвест» моральної шкоди в розмірі 2 000,00 грн., ЗАТ «Акко-Інвест» зобов'язується передати [PERSON] у власність, а та прийняти та оплатити автомобіль «Nissan Primera» 2,0 мт в кількості 1 шт. комплекція Tekna + шкіряний салон, колір - срібло, [NUMBER], двигатель[NUMBER]. Ціна автомобіля встановлена - 125 400,00 грн. Однак, ця мирова угода не була виконана, не виконано до наступного часу і рішення Апеляційного суду м. Севастополя від 23.12.2004 р. На виконання мирової угоди 18.04.2005 р. ЗАТ «Акко-Інвест» була виставлена довідка-рахунок, відповідно до якої [PERSON] запропоновано оплатити повну вартість автомобіля, зазначеного в мировій угоді в розмірі 125 400,00 грн., в той час, коли [PERSON] вже було сплачено 25 173,00 грн. Більше того, 15.07.2005 р. ЗАТ «Акко-Інвест» а адресу [PERSON]. була направлена вимога про необхідність оплатити вказану вартість автомобіля «Nissan Primera» 2,0 мт в кількості 1 шт. комплекція Tekna + шкіряний салон, колір - срібло, [NUMBER], двигатель[NUMBER] - 125 400,00 грн. [PERSON] в той час на виконання мирової угоди вже було сплачено ще 83 526,00 грн., а всього сплачено 108 699,00 грн. У вимозі ЗАТ «Акко-Інвест» від 15.07.2005 р. було вказано про необхідність оплатити повну вартість даного автомобіля у продовж 7 днів. З урахуванням такої категоричної вимоги [PERSON] 19.08.2005 р. оплатила виставлену довідку-рахунок на суму 125 400,00 грн. та отримала автомобіль «Nissan Primera» 2,0 мт в кількості 1 шт. комплекція Tekna + шкіряний салон, колір - срібло, [NUMBER], двигун[NUMBER]. Такі свої дії [PERSON] пояснила необхідністю мати автомобіль. До того часу по договору поставки від 07.02.2003 р. позивачка оплатила відповідачу 116 800,00 грн., тобто повну вартість автомобіля згідно цьому договору за виключенням 2 000,00 грн., які стягнуті на її користь по рішенню Апеляційного суду м. Севастополя від 23.12.2004 р. Разом з тим відповідач вказане рішення суду не виконав і продовжує користуватись грошовими коштами в сумі 116 800,00 грн. Тільки своїм листом від 22.07.2008 р. відповідач виразив свій намір виплатити позивачу 116 614,00 грн. Виходячи з наведеного, суд вважає, що в даному випадку відповідач незаконно користується чужими грошовими коштами. Згідно зі ст. ст. 536, ч. 1 ст. 1048 ЦК України в разі коли договором не встановлено розмір процентів, то їх розмір визначається на рівні не більш подвійної облікової ставки Національного Банку України. За період з 19.08.2005 р. така облікова ставка склала: з 10.08.2005 р. по 09.06.2006 г. - 9,5 з 10.06.2006 р. по 31.05.2007 р. - 8,5 з 01.06.2007 р. по 31.12.2007 р. - 8,0 з 01.01.2008 р. по 29.04.2008 р. - 10,0 з 30.04.2008 р. по 31.07.2008 р. -12,0. З урахуванням наведеного, сума процентів складає 61 891,20 грн. [PERSON] просить суд стягнути з ЗАТ «Акко-Інвест» цю суму на її користь як за користування чужими грошовими коштами. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в даній частині підлягають задоволенню. Суд в даному випадку виходить з того, що 19.08.2005 р. відповідач припинив в односторонньому порядку виконання договору поставки від 07.03.2003 р. та рішення Апеляційного суд м. Севастополя від 26.12.2005 р. та продовжує користуватись чужими грошовими коштами. Відповідач вважає, що він виконав договір від 07.03.2003 р., укладений з позивачем, передавши їй 19.08.2005 р. автомобіль «Nissan Primera» 2,0 мт в кількості 1 шт. комплекція Tekna + шкіряний салон, колір - срібло. Суд не може погодитись з доводами відповідача на підставі того, що позивач за вказаний вище період повністю оплатив вартість автомобіля, отриманого не у власність за рішенням суду від 23.12.2004 р. Це рішення суду залишилось невиконаним. Крім цього, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди законними та обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню частково в сумі 10 000,00 грн. на підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В даному випадку моральна шкода, що спричинена [PERSON] та виражена в моральних стражданнях, переживаннях, пов'язаних з порушенням її права мати у власності автомобіль та користуватися ним, та вина відповідача в позбавленні її цього права - є наявними. Позовні вимоги позивача в частині стягнення 3 % річних, збитків, коефіцієнту інфляції та розірвання договору поставки від 07.03.2003 р. задоволенню не підлягають. Суд вважає, що ці вимоги були вирішені Апеляційним судом м. Севастополя 23.12.2004 р. При цьому суд враховує, що позивач не позбавлена права вимагати виконання даного рішення. Суд не може прийняти до уваги доводи відповідача про те, що позивачкою пропущено строк позовної давності, у зв”язку з чим вона не має права пред”являти позовні вимоги, оскільки ці доводи не переконливі. Суд виходить з того, що відповідачем у даному випадку не виконано договір купівлі-продажу, позивачкою періодично, з 2003 року, заявляються позовні вимоги у судовому порядку, а також у порядку виконавчого провадження - у 2004 році, у 2007 році. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд, відповідно до ст. 79 ЦПК України відносить їх на відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: partial