Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-14 00:00:00

Представник відповідача - Державного підприємства „Ізмаїльський морський торгівельний порт” протягом розгляду справи позовні вимоги позивача не визнавав, вважав, що вимоги з приводу: стягнення недоплаченого заробітку не підтверджені, безпідставно заявлені; ставить під сумніви законність застосування коефіцієнту 3-хкратності у відношенні до тарифної ставки працюючого при проведених підрахунках позивача; неодноразово посилався на неправильно визначені періоди роботи, за якими необхідно розраховувати середній заробіток; звертав увагу на те, що будь-які розрахунки взагалі неможливо зробити, оскільки в порту не збереглися первинні документи про нарахування заробітної плати за роботу в зоні по ліквідації ЧАЕС. В ході розгляду справи, 28.11.2007р. та 19.12.2007р., представником відповідача заявлялися клопотання про перегляд рішення суду від 13.06.2000р. по цивільній справі (2-489/2000р.) за заявою [PERSON] про встановлення факту перебування у Чорнобильській зоні у 1986-1987 р.р. у зв'язку із нововиявленими обставинами. Оскільки представником відповідача при цьому оспорювалися конкретні періоди перебування [PERSON] у Чорнобильській зоні, а саме з 05.08.1987р. по 04.09.1987р. та з 15.07.1986р. по 20.07.1986р., позивач просив залишити свої позовні вимоги про стягнення грошових сум за вищевказані періоди часу - без розгляду. Одночасно надав суду заяву про зміну позовних вимог, згідно якої просив остаточно стягнути заробітну плату за періоди роботи у 2-ій зоні небезпеки по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 21.07.1986р. по 20.08.1986р. та з 13.09.1986р. по 21.10.1986р. в розмірі 9969, 34 грн., матеріальну шкоду в розмірі 19589,30 грн. та 5000 грн. моральної шкоди. На задоволенні змінених позовних вимог наполягає. Представник відповідача змінені позовні вимоги не визнав з вищезазначених підстав, вважає надані позивачем підрахунки невірними, наполягає на доводах щодо того, що у Ізмаїльського порту немає будь-якої заборгованості перед позивачем, оскільки все йому було сплачено вчасно, просив відмовити у позові з цих підстав а також у зв'язку із тим, що позивачем був пропущений строк (3 місяці) позовної давності, передбачений ст. 225 КЗпП України. В ході судового розгляду судом були досліджені наступні докази: копія табелю обліку робочого часу [PERSON] за вересень 1987р.; копії книг про нарахування заробітної плати; копії довідок про заробіток позивача; копія довідки встановлення ступеня втрати працездатності; копія витягу із акту огляду у МСЕК - 2-га група інвалідності; копія посвідчення особи, яка постраждала внаслідок ЧАЕС; копія вкладки учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; копія експертного висновку лікарської установи від 10.03.2004р.; копія довідки Ренійського ПФУ про призначення пенсії позивачу; копія звернення [PERSON] до порту із вимогами про надання перерахунку заробітку; копії відповідей Ренійського ПФУ від 01.03.2005р., від 07.06.2005р. із наданими пенсійними розрахунками; копії наказів відповідача № 109-ОК від 15.07.1986р., № 122-ОК від 06.08.1987р., № 138-ОК от 10.09.1986р., № 158-а-ОК від 23.10.1986р., № 72-ОК від 05.05.1987р., № 90-а-ОК від 04.06.1987р., № 104-ОК від 08.07.1987р., № 146-ОК від 01.10.1987р., № 147-ОК від 01.10.1987р., № 155-ОК від 19.10.1987р., № 121 -ОК від 13.08.1986р., № 156-ОК від 17.10.1986р.; витяг з судового вахтенного журналу СПК-22; копія виписного епікризу № 6209; копія виписного епікризу № 1573; копія акту перевірки довідки по заробітній платі із розшифровкою її нарахування; копія рішення Ізмаїльського суду від 18.03.2008р.; копія санаторно-курортної карти [PERSON]; копія витягу з історії хвороби позивача; колективні договори Ізмаїльського морського торгівельного порту на 1986-1987р.р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача - ДП „Ізмаїльський морський торгівельний порт” суму несплаченої заробітної плати у розмірі 9969,34 грн. за періоди роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 2-ій зоні небезпеки з 21.07.1986р. по 20.08.1986р. та з 13.09.1986р. по 21.10.1986р., пояснивши, що згідно із наказами відповідача його було відряджено до порту Чорнобиль у розпорядження Головрічфлоту на роботу по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, де він працював докером-механізатором на плавкрані у 30-кметровій зоні Чорнобильської АЕС у вищевказані періоди часу. Після повернення з відряджень позивач продовжував працювати у Ізмаїльському морському торгівельному порту до 2000р., коли вийшов на пенсію за пільговими умовами. У передбаченому законом порядку 24.03.2004р. позивач був визнаний інвалідом ІІ групи безстроково, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Позивач вважає, що за періоди роботи у небезпечній зоні ЧАЕС йому відповідачем не була в повному обсязі сплачена заробітна плата, що також вплинуло у подальшому і на розмір призначеної йому пенсії, заподіявши матеріальну шкоду та моральні страждання. З урахуванням того, що відповідач вирішити спірні питання у добровільному порядку відмовився, позивач був вимушений звернутися до суду із відповідними вимогами. Заслухавши пояснення позивача, його представника, заперечення представника відповідача, вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи і підлягають задоволенню. Згідно ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Позивач [PERSON] працював у ДП „Ізмаїльський морський торгівельний порт”, з місця роботи на законних підставах був відряджений до порту Чорнобиль для ліквідації наслідків ЧАЕС, де працював у періоди з 21.07.1986р. по 20.08.1986р. та з 13.09.1986р. по 21.10.1986р. Згідно із ст. 121 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку із службовими відрядженнями. За відрядженими працівниками зберігаються протягом усього часу відрядження місце роботи (посада) і середній заробіток. Відповідно до абз. 4 п.п. 1 п. 1 постанов РМ УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986р. № 207/7 оплата праці осіб, що виконували роботи в зоні відчуження, за якими згідно діючому законодавству зберігався за основним місцем роботи середній заробіток, проводилася за роботу у ІІІ, ІІ, І зонах небезпеки у 4-, 3- та 2-хкратному розмірах, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем роботи. Постановою РМ УРСР „Про умови оплати праці та матеріального забезпечення робітників підприємств та організацій зони ЧАЕС” від 08.05.1986р. № 168-5 керівникам підприємств та організацій було надано право здійснювати оплату труда робітників, зайнятих на роботах по усуненню наслідків аварії на ЧАЕС, по підвищених до 100 % тарифних ставках ( відрядних розцінках) та посадових окладах. Конкретні розміри підвищення зазначених ставок (розцінок) та окладів встановлювалися з урахуванням складності та терміновості робіт, що виконувалися. Згідно постанови Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦСПС від 07.05.1986р. № 153/10-43 для робітників, що виконували роботи, пов'язані із ліквідацією наслідків аварії в зоні радіоактивного випромінювання, встановлювався 6-тигодинний робочий день. Робота у понаднормовий час оплачувалася згідно із ст. 106 КЗпП УРСР: за перші 2 години понаднормової роботи - у полуторному розмірі, а за наступні часи - у подвійному розмірі з урахуванням кратності. Постановою РМ СРСР та ВЦСПС від 05.06.1986р. № 665-195, постановою РМ УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986р. №207/7 було дозволено підприємствам залучати робітників для проведення робіт, пов'язаних із ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження та запобіганням забруднення навколишнього середовища, у вихідні та святкові дні із оплатою у подвійному розмірі. Оплата праці в зоні відчуження у святкові дні (ч. 2 ст. 73 КЗпП) та по вихідних днях проводилася згідно ст. 107 КЗпП Української РСР за фактично відпрацьовані у святковий або вихідний дні години із застосуванням показників кратності. Згідно ст. ст. 67, 68 КЗпП УРСР загальним вихідним днем є неділя. Крім того, згідно постанови Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦСПС від 07.05.1986р. № 153/10-43, премія за роботу в зоні ЧАЕС сплачувалася згідно із діючими на підприємстві системами преміювання. Постановою РМ УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986р. №207/7 керівникам підприємств, установ та організацій було дозволено встановлювати робітникам, зайнятим на ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, премії до 60% тарифної ставки в місяць. За основним місцем роботи виплата премії передбачувалася Колективними договорами, положеннями про преміювання. У випадку, якщо в положення про преміювання, яке діяло на підприємстві, не вносилися зміни щодо збільшення розміру премій за період виконання робіт в зоні відчуження згідно постанови № 207/7, премія нараховувалася в розмірі, встановленом у положенні про преміювання за виконання основних результатів роботи. Відповідно до постанови РМ УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986р. №207/7 особам, які виконували роботи, пов'язані із ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС у нічний час, проводилася доплата в розмірі 35% годинної тарифної ставки за кожну годину роботи у нічний час (з 22 до 6 години ранку - ст. 54 КЗпП УРСР). Постановою РМ УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986р. №207/7 за робітниками підприємств, установ та організацій, незалежно від відомчого підпорядкування, включаючи осіб, тимчасово переведених та відряджених, направлених для виконання робіт, пов'язаних із ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС та запобіганням забрудненню навколишнього середовища, зберігається середня заробітна плата. Збережений середньомісячний заробіток розраховувався позивачем з розрахунку останніх двох календарних місяців, що передували відрядженню. Середньомісячний заробіток визначається шляхом ділення сумарного заробітку за два місяці на кількість робочих днів, відпрацьованих протягом тих самих двох місяців. Якщо робітник протягом періоду, який враховувався для розрахунку, частину днів фактично не працював, то ці дні та години, а також суми, сплачені за ці дні і години, виключалися з підрахунку. Дні та години праці в зоні відчуження і, відповідно, оплата у підвищених розмірах враховувалися позивачем при підрахунку збереженого середньомісячного заробітку. Якщо середньомісячний заробіток підраховувався із розрахунку двох останніх місяців роботи і в цей період особа працювала в зоні відчуження і їй була нарахована підвищена заробітна плата, то в такий заробіток враховується сума оплати праці за роботу в зоні відчуження у підвищених кратних розмірах. При чому, при розрахунку збереженої зарплатні враховується оплата праці за два попередні місяці роботи, що передували місяцю, у якому працівник відрядився для виконання робіт в зону. Для розрахунку середньомісячного заробітку враховувалися: основна заробітна плата; доплати та надбавки (у т.ч. процентна надбавка за вислугу років); премії; річна нагорода з фонду матеріального заохочення; нагорода (оплата та доплата) за понаднормові роботи, якщо вони носять систематичний характер. Виробничі премії враховуються, якщо вони були обумовлені системою оплати праці на підприємстві і були сплачені за період, що не перевищував 3 місяці. Остання умова не застосовувалася до виробничих премій, виплачених з фондів матеріального заохочення: вони враховувалися незалежно від періодичності їх виплати. Інші види виплат при здійсненні позивачем розрахунку середньої заробітної плати не враховувалися. З довідок, виданих позивачу ДП „Ізмаїльський морський торгівельний порт” для призначення пенсії, особових рахунків книг по заробітній платі, розрахунків відповідача, доданих до доповнення на заперечення, вбачається, що за період роботи у 2-ій зоні на ЧАЕС премія, надбавка за класність позивачу не нараховувалися взагалі. Згідно записів у книгах по нарахуванню заробітної плати позивачу було фактично сплачено 6501, 56 грн.: у липні 1986р. - 637,06 руб., в серпні 1986р. - 1353,90 руб., у вересні 1986р. - 1358, 76 руб., у жовтні 1986р. - 1747,28 руб., у серпні -вересні 1987р. - 1404,56 руб. Таким чином, нарахування зарплатні за період роботи позивача у 2-ій зоні небезпеки по ліквідації наслідків на ЧАЕС проводилося відповідачем за тарифною ставкою 0,821 (пп. 4.2.1 п.4) у 2-кратному розмірі, нічні, премія, надбавка за класність взагалі не нараховувалися, а отже збережений заробіток був розрахований представником відповідача невірно, у зв'язку із чим суд не може із ним погодитися. Факт того, що за дні та місяці, відпрацьовані у 2-ій зоні небезпеки по ліквідації наслідків на ЧАЕС, позивачу проводили оплату праці не у 2-кратному розмірі, а в однократному, підтверджує копія книги по нарахуванню заробітної плати за 1987р. За місяці травень, червень, липень, жовтень, відпрацьовані поза зоною небезпеки, де не передбачена 2-, 3-, 4-, 5- кратна оплата праці позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата у більшому розмірі, ніж за працю в небезпечній зоні. Стосовно положень щодо того, що в зоні відчуження оплату праці позивачу повинні були проводити не по погодинній тарифній ставці (0, 821), визначеній при 7(8) -годинному робочому дні, а перерахованої на 6-годинний робочий день, відповідач погодився, що підтверджується також його доводами, викладеними ним у доповненнях (у розрахунках) до заперечень. Також у наданих розрахунках Ізмаїльський порт розраховував тарифну ставку позивача в зоні відчуження, як робітника, праця якого оплачувалася за місячними, а не за погодинними тарифними ставками. Такий підрахунок не відповідає положенням законодавства, оскільки згідно із роз'ясненнями Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦСПС від 27.12.1972р. № 383/35 годинна тарифна ставка розраховується засобом ділення місячної тарифної ставки на норму робочих годин за календарем в даному місяці при 6-годинному робочому дні. У зв'язку із тим, що постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦСПС від 07.05.1986р. № 153/10-43 для робітників, які виконували роботи, пов'язані із ліквідацією наслідків аварії в зоні радіаційного випромінювання, був встановлений 6-годинний робочий день та 6-денний робочий тиждень, розрахункова годинна тарифна ставка в зоні відчуження визначалася згідно із роз'ясненнями Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦСПС від 16.01.1969р. № 1/2. Робітникам, яким годинні тарифні ставки в зоні відчуження визначалися при 7(8)- годинному робочому дні, перерахунок тарифних ставок проводився таким чином: відповідна тарифна ставка при 7(8)- годинному робочому дні помножується на середню тривалість робочого часу в годинах за місяць при 7(8)- годинному робочому дні (173,1 год.), отриманий результат ділиться на середню тривалість робочого часу за місяць при 6- годинному робочому дні (152,5 год.). Годинна тарифна ставка позивача за основним місцем роботи дорівнювала 0,821 руб. При здійсненні оплати праці за роботу в зоні відчуження годинна тарифна ставка, встановлена при 7(8)- годинному робочому дні, повинна складати при 6- годинному робочому дні (0,821 х 173,1 : 152,5) = 0,932 руб. Таким чином, оплата праці позивача за роботу у 2-ій зоні небезпеки повинна була проводитися виходячи з тарифної ставки 0,932 руб. Із довідок Ізмаїльського порту, наданих для призначення пенсії, вбачається, що оплата праці позивача проводилася зі ставки 0,821 руб. Про те, що порт був зобов'язаний нараховувати позивачу надбавку за класність, свідчать Колективні договори Ізмаїльського морського торгівельного порту на 1986-1987 р.р., а саме, згідно із пп. 4.2.9 п. 4.2 розділу 4 Колективного договору робочим комплексних бригад, що мають 1-й, 2-й та 3-й класи кваліфікації проводиться доплата за класність виходячи з часової тарифної ставки : робочим 3 кл. - 10 %, 2 кл. - 15 %, 1 кл. - 20 %. З 1981р. позивачу був присвоєний 1 клас кваліфікації, що підтверджують записи в трудовій книжці та копія посвідчення. Працюючи у Ізмаїльському порту, він щомісячно отримував надбавку за класність. Пп. 4.4 розділу 4 Колдоговора передбачена оплата праці за роботу в нічний час в розмірі 35 % тарифної ставки. Також розділом 4 Колдоговора передбачені і премії. Враховуючи вищенаведене, а також те, що за період роботи у 2-ій зоні небезпеки позивачу не сплачувалися передбачені законодавством виплати (премія, надбавка за класність, нічні), невірно застосовувалася годинна тарифна ставка (0,821 замість 0,932), не збереглися табелі обліку робочого часу за 1986-1987р.р., суд вважає доцільним погодитися із розрахунком позивача щодо неотриманої ним заробітної плати виходячи з середнього динної ставки 2, 45. Суд не погоджується із доводами представника відповідача щодо кількості відпрацьованих позивачем днів у небезпечній зоні (14 днів у серпні 1986р.), оскільки накази про направлення осіб у відрядження не є табелем обліку робочого часу, і вважає, що позивач відпрацював у цей період 20 днів. Фактично відпрацьований час може бути підтверджений тільки на підставі табелю обліку робочого часу. В матеріалах справи є довідки порту, надані позивачу для нарахування пенсії, в яких також зазначені періоди його роботи у небезпечній зоні. При визначенні розміру неотриманої заробітної плати суд погоджується із розрахунком, зробленим позивачем (а.с. 211-212) і, остаточно стягує з відповідача 9969 грн. 34 коп. Доводи представника відповідача стосовно відмови у позові з підстав пропуску позивачем строку позовної давності є необґрунтованими та такими, що не відповідають закону, оскільки відповідно до ст.ст. 233, 238 КЗпП вимоги про стягнення заробітної плати можуть пред'являтися без обмеження будь-яким строком. Що стосується вимог позивача про стягнення матеріальної шкоди, то при її визначенні суд керувався положеннями Порядку, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001р. № 159 (із змінами та доповненнями), згідно із яким компенсацію частини грошових доходів у зв'язку із порушенням строків їх сплати розраховують як множення нарахованого, але не сплаченого грошового прибутку за відповідний місяць, та приросту індексу споживчих цін у місяці, в якому виплачувався прибуток. У розрахунку, наданому позивачем, розрахована сума матеріальної шкоди - 19589 грн. 30 коп., вона відповідає положенням діючого законодавства, у зв'язку із чим приймається за правильну. Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, суд задовольняє їх у повному обсязі (в сумі 5000 грн.). Як передбачено ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Починаючи з 2004р. позивач звертався до керівництва відповідача, інших установ та організацій за вирішенням спірного питання у добровільному порядку. Після виходу на пільгову пенсію, а потім на пенсію за інвалідністю, у зв'язку із станом здоров'я (гіпертонія), позивач не мав змоги працевлаштуватися, у зв'язку із тим, що отриманий ним прибуток (пенсія в розмірі 281 грн. 572 коп.) був незначний, він не міг забезпечити себе та членів своєї родини необхідними потребами в житті. У зв'язку із спірною ситуацією, її тривалим невирішенням, позивач постійно знаходився у нервовому стані, що призвело до душевних та моральних страждань, погіршило стан його здоров'я, внаслідок чого позивачу неодноразово приходилося перебувати на лікуванні, проходити оздоровчі та підтримуючі курси лікування. Враховуючи вищевикладене, суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди, оскільки ті знайшли своє належне підтвердження, заподіяння моральної шкоди знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв'язку із спірною ситуацією, розмір шкоди (5000 грн.), як вважає суд, цілком відповідає розміру матеріальних вимог.

Outcome: approved