Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-29 00:00:00

позивачка у серпні 2008 року звернулася з позовом до відповідача, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований [ADDRESS]; земельну ділянку, майновий пай та грошові внески, які належали на праві приватної власності її матері, [PERSON], яка померла [INFO]. Свої вимоги вона обґрунтувала тим, що 02 березня 2000 року мати склала заповіт, яким все своє майно заповідала їй. Після смерті матері вона прийняла спадщину, але отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі воне не може, тому що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок на ім*я спадкодавця. Під час розгляду справи позивачка позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача, якого належним чином повідомили про день, час та місце розгляду справи, до суду не з*явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши позивачку, вивчивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з таких підстав. Ст. 1217 ЦК України встановлює, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За змістом ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Ч.1 ст.1270 ЦК України визначає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З копії свідоцтва про народження та про шлюб позивачки, вбачається, що вона є дочкою [PERSON]. (а.с.5- 6). 02 березня 2000 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області під реєстровим № 59, згідно якого усе належне їй майно заповідала [PERSON]. На момент смерті спадкодавця зазначений заповіт не змінено та не відмінено (а.с.7). [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її смерть (а. с.8). Згідно довідки Кулевчанської сільської ради Саратського району, вона до дня своєї смерті проживала [ADDRESS](а.с.9). Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований [ADDRESS]; земельну ділянку, що належала їй на підставі державного акту серії ЯА № 265512 (а.с.16); майновий пай, що належав їй на підставі свідоцтва [NUMBER] (а.с.17) та грошові внески на особових рахунках [NUMBER], [NUMBER] у Саратському відділенні 6782 Ощадбанку України (а.а.19-21). Позивачка, як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину, оскільки згідно довідки Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області (а.с.10), на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем за вищевказаною адресою та протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини не заявила про відмову від спадщини. Технічний паспорт на зазначений житловий будинок виготовлений (а.с.11-15). Однак, правовстановлюючі документи спадкодавець не отримав, що позбавляє позивачку можливості оформити свої спадкові права у нотаріальній конторі. Згідно відповіді Саратської районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини не надходили та спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Судом встановлено, що позивачка, як спадкоємець першої черги за заповітом, прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті її матері, [PERSON], тому суд вважає необхідним позов задовольнити, визнавши за позивачкою право власності на спадкове майно.

Outcome: approved