Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-14 00:00:00

07 липня 2008 року, позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON]. про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем вона знаходиться в шлюбі з 16 листопада 2001 року, який було зареєстровано відділом РАГС Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 370. Від даного шлюбу у позивача та відповідача є неповнолітня дитина: син - [PERSON], [INFO], який на даний час, проживає з позивачем і знаходиться на повному її утриманні, та після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. Підставою для розірвання шлюбу, позивач вказала, що практично шлюбні відносини між нею та відповідачем припинились з вересня 2005 року і до теперішнього часу, вони живуть окремо, шлюбні відносини не підтримують. Подальше сумісне життя з відповідачем неможливе, в зв'язку з тим, що у відповідача є схильність до вживання алкогольних напоїв, він не має постійного місця роботи, матеріально сім'ю не утримує. Втрачено почуття любові та поваги. Збереження шлюбу неможливо, оскільки суперечить інтересам позивача. Суперечок про розподіл майна подружжя не має. На підставі викладеного, позивач прохає суд розірвати шлюб з [PERSON], зареєстрований 16 листопада 2001 року, відділом РАЦС Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 370, витрати, пов'язані з реєстрацією розірвання шлюбу в органах РАЦС, покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, прохала розірвати шлюб з відповідачем, вказавши, що сім&acute;ю на майбутнє вже зберегти не можливо і строку для примирення не потрібно. При цьому позивач вказала, що вона фактично створила нову сім&acute;ю. Позивач зазначила, що даний шлюб у неї з відповідачем повторний, а її дошлюбне прізвище - Задорожня. Відповідач підтримав позов позивача та прохав суд розірвати шлюб між ним та позивачем, оскільки вони виявилися різними людьми, однією сім&acute;єю вони не проживають вже два роки, і строк для примирення не потрібен, оскільки сім&acute;я розпалася остаточно, вони разом не проживають, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, спору про розподіл сумісно нажитого майна та місця проживання дитини, між ними не має. Крім того. відповідач вказав. що фактично має іншу сім&acute;ю. В підтвердження викладеного, відповідач подав суду письмовий відзив на позовну заяву позивача. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановленого, що сторони з 16 листопада 2001 року перебувають у шлюбі, який був зареєстрований відділом РАГС Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, про що вчинено актовий запис № 370. Від даного шлюбу вони мають дину: сина - [PERSON], [INFO], про що свідчить ксерокопія свідоцтва про народження. Відповідно до пояснень, які надано позивачем та відповідачем у судовому засіданні 15 серпня 2008 року, судом було достовірно встановлено, що сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався з вересня 2005 року, подружні стосунки припинились, спільне господарство ними не ведеться, проживають окремо один від одного. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом було з»ясовано, що між сторонами не має спору про розподіл сумісно нажитого майна та місця проживання дитини, якщо шлюб буде розірвано. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Витрати по оплаті державного мита при реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС суд вважає можливим покласти на відповідача, а позивача від вказаних витрат - звільнити. Згідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. З огляду на матеріалами справи, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи на суму в 07 грн. 50 коп. (а.с.№1) та судовий збір (державне мито) на суму в 08 грн. 50 коп. (а.с.№2). У судовому засіданні позивач прохала суд не стягувати з відповідача понесені нею судові витрати при зверненні до суду з даним позовом. Положенням ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved