Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просить постановити рішення, яким визнати недійсним договір позики від 22.03.2006 року, укладений між відповідачами по справі [PERSON]. та [PERSON]., посвідчений Першою Київською державною нотаріальною конторою 22.03.2006 року за реєстровим № 17-1439, посилаючись на те, що під час вчинення право чину - договору позики сторонами були порушені вимоги ст. 65 СК України, а саме укладений без її згоди, внаслідок чого порушені її права як співвласника майна, що знаходиться у спільній сумісній власності. Позивач, представник позивача в судовому засіданні пітримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON]. - [PERSON]. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що відповідно до ст. 65 Сімейного кодексу України при укладенні договорів одним із подружжя, вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, а тому відповідач [PERSON]., укладаючи договір позики усвідомлював, що йому необхідно, згідно даного договору повернути борг. Крім того, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26.03.2008 року у задоволенні позову [PERSON]. до [PERSON]. про визнання договору позики неукладеним у зв”язку з тим, що останній не передав йому обумовлені договором грошові кошти - відмовлено. Представник відповідача [PERSON]. - [PERSON].. в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення, посилаючись на те, що дійсно при підписанні спірного договору позики не отримував згоди своєї дружини на його укладання. Представник третьої особи Головного управління юстиції в м. Києві в судове засідання жодного не разу не з”явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи, що підтверджується судовими повістами з відміткою про їх отримання. Суд визнав можливим розглянути справу у відсутність представника третьої особи Головного управління юстиції в м. Києві. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено в судовому засіданні, що 22.03.2006 року між [PERSON]. та [PERSON]. був укладений Договір позики, відповідно до якого [PERSON]. позичив у [PERSON]. 18 360 грн. 00 коп., що по курсу НБУ на 22.03.2006 року складає 3600 доларів США, терміном до 20.05.2006 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Петровою Т.М. за реєстровим № 17-1439. 28.12.2007 року відповідачу [PERSON]. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу передано заяву гр. [PERSON]. з вимогою повернути гроші в сумі 18 60,00 грн., яка залишилася без виконання та відповіді. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26.03.2008 року у задоволенні позову [PERSON]. до [PERSON]. про визнання договору позики неукладеним у зв”язку з тим, що останній не передав йому обумовлені договором грошові кошти - відмовлено. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Згідно ст. 65 Сімейного одексу України дружина, чоловік розпоряджається майном, що є об”єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім”ї, створює обов”язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім”ї. Договір позики не є правочином, який підлягає державній реєстрації, а тому не вимагає письмової згоди при його укладенні другого з подружжя. Крім того, відповідач [PERSON]. за спірним договором отримав кошти, а посилання позивачки на те, що він не брав зазначені в договорі кошти та те, що вона особисто їх не бачила не приймається судом до уваги, оскільки вони не підтверджені документально та спростовуются рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26.03.2008 року, яке набрало законної сили. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов”язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Як вбачається зі змісту договору, який посвідчений нотаріально та підписаний відповідачем [PERSON]., останній позичив у [PERSON]. передбачену умовами зобов”язання грошову суму, що також встановлено рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26.03.2008 року, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.. 526 ЦК України зобов”язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні позивач не навів переконливих доказів порушення його прав або ж законних інтересів, з боку зазначених в позові відповідачів, визначених діючим законодавством. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги безпідставні, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, не доведені правові підстави визнання правочину недійсним, не встановлено порушень особистих прав і свобод позивача зазначеними в позові відповідачами і тому в позові слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed