Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю “Ковельський житлово-будівельний комбінат”про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи тим, що з 04.06.08 р. по 31.07.08 р. він працював плиточником у товаристві з обмеженою відповідальністю “Ковельський житлово-будівельний комбінат”. На день звільнення відповідачем нараховано йому до виплати заробітну плату за період з 04.06.2008 р. по 31.07.2008 р. в сумі 3 181 грн. 58 коп. Однак, виплатити її відповідач відмовився, мотивуючи відмову відсутністю коштів. Оскільки відповідач згідно вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України, зобов”язаний був виплатити йому всю суму заробітної плати в день звільнення, але цього не зробив, то, в силу ч. 1 ст. 117 КЗпП України, зобов”язаний виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на день звернення з позовом до суду склала 3 030 грн. Просить стягнути з відповідача суму боргу по заробітній платі в розмірі 3 181 грн. 58 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 3 030 грн. за період з 01.08.08 р. по день пред”явлення позову до суду. В судовому засіданні позивач позов підтримав, обгрунтувавши його вищенаведеними доводами, просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з”явився, хоча відповідач належно повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання у справі, причини неявки свого представника суду не повідомив. Письмового заперечення проти позову відповідачем суду не подано. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, що зібрані у справі, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, та обставина, що позивач з 04.06.08 р. по 31.07.08 р. працював плиточником у товаристві з обмеженою відповідальністю “Ковельський житлово-будівельний комбінат”, стверджується копіями трудової книжки позивача серії [NUMBER], виданої 12.07.82 р. та довідки № 55, виданої відповідачем 27.08.08 р. Вказаною довідкою, виданою відповідачем після звільнення [PERSON] з роботи, а саме: 27.08.08 р., стверджується також те, шо заборгованість по оплаті праці позивача складає 3 181 грн. 58 коп., та спору про розмір сум, належних позивачеві при звільненні, між сторонами трудового договору не виникло. Згідно із ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, включаючи можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. Згідно ст. 47 КЗпП України, на власника або уповноважений ним орган покладається обов”язок провести з працівником в день його звільнення розрахунок, що забезпечило б фінансову спроможність працівника після звільнення. За змістом ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, а якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред”явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у всякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В судовому засіданні достовірно встановлено, в даний час заборгованість по зарплаті склала 3 181 грн. 58 коп., на час розгляду справи в суді вона позивачу не виплачена, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі. Із положень ч. 1 ст. 117 КЗпП України слідує, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 КЗпП України, за відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В разі, якщо звільнений працівник до одержання остаточного розрахунку стане на іншу роботу, розмір компенсації зменшується на суму заробітної плати, одержаної за новим місцем роботи. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем на час розгляду справи в суді не проведено з позивачем повного розрахунку при звільненні останнього з роботи, тобто належні йому під товариства суми в день звільнення виплачені не були. Будь-яких доказів поважності причин несвоєчасного розрахунку, відсутності позивача на роботі у день звільнення чи спору щодо сум, що належать до виплати позивачеві, що виключало б вину відповідача, пояснювало причини непроведення вчасного розрахунку з позивачем, відповідач суду не надав. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця, як про це зазначає у позовній заяві позивач, не виключає відповідальності відповідача, що передбачена ст. 117 КЗпП України. Суд приходить до висновку про наявність вини відповідача у порушенні строків проведення розрахунку з позивачем при звільненні останнього, а тому відповідач повинен нести відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП України за порушення в сфері оплати праці. Однак, норма закону, що втілена у ст. 117 КЗпП України, є нормою відповідальності роботодавця за порушення строків проведення повного розрахунку із звільненими працівниками. З копії трудової книжки серії [NUMBER], виданої 12.07.82 р. на ім”я позивача, стверджується та обставина, що за період з дня звільнення з товариства по день розгляду справи в суді позивач не став на іншу роботу. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, відображеного у ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог. Однак, вимога позивача про покладення на відповідача такої відповідальності, як стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку про при звільненні, є самостійною вимогою. І хоча позивачем у позовній заяві не лише зазначено прохання про покладення на відповідача відповідальності на затримку розрахунку при звільненні, а й вказано, яку суму середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 31.07.08 р. по 29.09.08 р., тобто, по день звернення з даним позовом до суду, він просить стягнути з відповідача, суд вважає, що задовольняючи вимогу позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, і визначаючи суму, що підлягає до стягнення, слід враховувати, ту обставину, що за період з дня звільнення позивача з роботи по день рогляду справи в суді, тобто, по 31.10.08 р. розрахунку з позивачем проведено не було. За змістом ст. 27 Закону України “ Про оплату праці” від 24.03.95 р. із подальшими змінами та доповненнями, порядок обчислення середньої заробітної плати встановлюється КМ України. Відповідно до положень п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08.02.95р. № 100 з подальшими змінами та доповненнями, середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на кількість цих робочих днів. З даних, опублікованих у газеті “Праця і зарплата” № 40(572) за жовтень 2007 року, слідує, що норма тривалості робочого часу 2008 році у червні складала 19 днів, а у липні - 23 дні, у серпні - 23 дні, у вересні - 22 дні, у жовтні - 21 день. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить 75 грн. 75 коп. (3181 грн. 58 коп. (сума заробітку за два місяці:червень та липень 2008 р.) : 42 (сумарна кількість робочих днів за червень та липень 2008 р.) = 75,75 грн. А тому сума, яку слід стягнути за період з 01.08.08 р. по 31.10.08 р. без урахування святкових та неробочих днів, згідно із ст. 73 КЗпП України (всього 92 дні, з них - 66 днів, що є робочими у серпні-жовтні 2008 р.), складатиме 4999 грн. 50 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved