Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-23 00:00:00

18.04.2008 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 2945 грн. та моральної шкоди в сумі 1000 грн., заподіяних ДТП. Свої вимоги мотивував тим, що 12.12.2007 року в 17 годин у м.Сімферополь на перехресті вулиці Київської і бульвару Франко, сталося ДТП, за участю автомобіля „АУДІ”, державний номер [NUMBER], належного позивачеві та під його керуванням і автомобіля „Мерседес”, державний номер [NUMBER], під керуванням відповідача, який є винним у ДТП. Позивач також просив суд стягнути з відповідача судові витрати. У судовому засіданні представник позивача, уточнив позовні вимоги у частині відшкодування матеріальної шкоди відповідно до висновків судової автоварознавчої експертизи, дав додаткові пояснення та просив позов задовольнити у повному обсязі з відшкодуванням також всіх судових витрат, понесених позивачем. Відповідач в судовому засіданні уточнений позов визнав частково. Він мотивував це тим, що дійсно 12.12.2007 року сталося ДТП, у скоєні якого він є винним. Відповідач не заперечував сплатити позивачеві 500 грн. у порядку відшкодування матеріальної шкоди, але позовні вимоги у частині відшкодування моральної шкоди, відповідач не визнає повністю. Вислухавши представника позивача, відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи та справи про адміністративне правопорушення № 3-217/08, докази, надані сторонами на підставі ст. 60 ЦПК України, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди” від 27.03.1992 р. № 6, із змінами, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до ч.2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Судовим розглядом встановлено, 12.12.2007 року в 17 годин у м. Сімферополь на перехресті вулиці Київської і бульвару Франко у м. Сімферополь, сталося ДТП, за участю автомобіля „АУДІ”, державний номер [NUMBER], під керуванням позивача і автомобіля „Мерседес”, державний номер [NUMBER], під керуванням відповідача. У цьому ДТП автомобіль позивача отримав механічні ушкодження (а.с. 8). Автомобіль „АУДІ”, державний номер [NUMBER], 2003 року випуску, на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] належить на праві власності позивачу (а.с. 12). Постановою Київського районного суду м. Сімферополь від 17.01.2008 р. відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у сумі 68 грн. за здійснення 12.12.2007 року адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 9). Згідно до частини 4 статі 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Оскільки, постанова Київського районного суду м. Сімферополь від 17.01.2008 року не скасована відповідним судом у порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вона ухвалена, тому суд визнає провину відповідача в ДТП встановленою та не потребуючий доказуванню. У результаті дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача автомобіль позивача „АУДІ”, отримав механічні пошкодження, розмір яких визначено у висновку судової авто товарознавчої експертизи № 760 від 26.06.2008 року і відповідно до якого, сума матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля „АУДІ”, дорівнює 5087 грн. 31 коп. Відповідно до висновку експертизи, сума матеріальної шкоди складається з вартості відновлюючого ремонту у розмірі 3860,00 грн. та вартості втрати товарного вигляду транспортного засобу у сумі 1227 грн. 31 коп. (а.с. 36). Відповідно до вимог части 1 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі зношенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробить для відновлення свого порушеного права /реальні збитки/; доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено /упущена вигода/ (п.п. 1 і 2 ч.2 ст. 22 ЦК України ). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.3 ст. 22 ЦК України). Судом встановлено, що позивачем на відновлення свого автомобіля „АУДІ” витрачено 3860,00 грн. з підтвердженням цієї суми заказ - нарядом № 392 (а.с. 37-38) та актом № 00000000186 передачі - приймання робіт на суму 3860,00 грн.(а.с. 39, 40). Таким чином, суд вважає, що позивач фактично затратив на відновлення свого автомобілю 3860 грн. 00 коп., а тому саме ця сума підлягає стягненню на його користь з відповідача. Статтею 23 ч. 1 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, заданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, завдяки, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п.3. ч.2 ст. 23 ЦК України). З огляду на викладене, суд полягає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, яка полягає в його душевних стражданнях і хвилюваннях, у зв'язку із пошкодженням його автомобіля, позивач був вимушений безпідставно витрачати свій час на ремонт автомобіля, мали місце вимушені зміни у його життєвих стосунках. Враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п.9 постанови від 31 березня 1995 року №4 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” (зі змінами), виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд стягує з відповідача на користь позивача 100 грн. моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України суд вважає можливим стягнути на користь з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: витрати по сплаті авто товарознавчої експертизи - 243 грн. 20 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 45 грн. 22 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у Київському районному суді м. Сімферополь - 22 грн. 80 коп. Таким чином, розглянувши дану цивільну справу за участю усіх зацікавлених осіб, у рамках заявлених вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності і справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково. На підставі п.8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстіції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 р. №142/5/2092, зі змінами, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди”, зі змінами, ст.ст.22, 23, 1187, 1188 ЦК України,

Outcome: partial