Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-25 00:00:00

31.01.2007 року [PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з позовом до виконкому Київської районної ради м. Сімферополь, [PERSON], Комунального підприємства „Приватизаційне бюро”, треті особи - КРП СМБРТІ, ВГІРФО Київського РВ СМУ ГУМВС України в АР Крим, Сімферопольська міська рада, виконкому Сімферопольської міської ради та КП ЖЄО Київського району м. Сімферополь, про визнання права на житло, скасування рішення виконкому та скасування приватизації квартири. Після смерті позивачці [PERSON] (а.с. 82, 87), позивачкою [PERSON]позов було уточнено. Свої вимоги позивачка виклала у позовній заяві. Ухвалою Київського районного суду м. Сімферополя від 23.05.2007 року залучено до участі в справі як третю особу - Сімферопольську міську раду (а.с. 67), а ухвалою від 07.04.2008 року залучено до участі цій справі, як третіх осіб - виконком Сімферопольської міської ради та Комунальне підприємство „Житлово-Експлуатаційне об'єднання Київського районного м. Сімферополя” (а.с. 150). В судовому засіданні позивачка уточнений позов підтримала та просила його задовольнити з мотивів та підстав, викладених у позові. Суду вони пояснили, що [PERSON], як дружина [PERSON], приписанного у квартирі [ADDRESS], з 1978 року прожила без прописки у спірній квартирі разом з батьками чоловіка -[PERSON], який був наймачем спірної квартири, [PERSON] та його братом [PERSON]. У подружжя у шлюбі [INFO] народилась донька - [PERSON], яка була вписана до особового рахунку і проживала у спірній квартирі до 21.02.2002 року, тобто до арешту за скоєний злочин. Позивачка [PERSON] 18.07.1986 року була приписана у спірній квартирі, але 28.09.1993 року, на підставі вироку Київського районного суду м. Сімферополь її з цієї квартири виписали. Повернувшись у червні місяці 1996 року з міст позбавлення волі, позивачка [PERSON] стала проживати у спірній квартирі без приписки разом з [PERSON] та [PERSON]. Її чоловік [PERSON] помер [INFO], а [PERSON], помер у 1995 році. [INFO] померла [PERSON]., а [INFO] - [PERSON] 21.02.2002 року [PERSON] та [PERSON] були заарештовані за скоєний злочин. Вироком Київського районного суду м. Сімферополь від 24.04.2002 року по кримінальній справі № 1-376/2002 року, позивачка [PERSON] засуджена до 3 років позбавлення волі, а позивачка [PERSON] до 4 років позбавлення волі. У серпні місяці 2004 року повернувшись з міст позбавлення волі позивачка [PERSON] дізналася, що спірна квартира 30.08.2002 року рішенням виконкому Київської районної ради м. Сімферополь надана відповідачці [PERSON], яка цю квартиру приватизувала 08.06.2006 року, але в квартирі не проживає. У квітні місяці 2005 року повернулась з міст позбавлення волі позивачка [PERSON] Вона не заперечувала того, що до арешту у 2002 року її мати проживала [ADDRESS], а вона [ADDRESS]. Наполягала на задоволені позову, оскільки у неї немає іншого житла, вона знімає квартиру. В судовому засіданні представник позивачка позов підтримав, просив суд визнати право позивачки [PERSON] на спірну квартиру, відмінити рішення виконкому про виділення спірної квартири відповідачці [PERSON], відмінити рішення КП „ПБ” про приватизацію спірної квартири, зобов'язати СМ БРТІ зняти з обліку як приватизовану спірну квартиру та зобов'язати ВГІРФО зареєструвати позивачку по спірній квартирі. Крім того, представник пояснив, що позивачка дійсно була внесена до особового рахунку спірної квартири і мешкала в цій квартирі з дня свого народження та до арешту у 2002 року. Коли вона досягла 16 років, то не змогла отримати паспорт з реєстрацією по спірній квартирі, оскільки представники паспортного столу та ЖЄО пов'язували її реєстрацію з погашенням заборгованості по комунальним платежам. На цей час позивачці надано паспорт, але свого житла вона не має. Представник вказував, що оскільки позивачка була засуджена до позбавлення волі, то за нею по закону зберігається жиле приміщення протягом усього часу відбування покарання. У судовому засіданні представник виконкому Київської районної ради позов не визнала, пояснила, що спірна квартира на час надання її відповідачці [PERSON] була вільна, так як в ній ніхто не мешкав, в особовому рахунку ніхто як зареєстрований не числився&cedil; а тому виконком приймаючи рішення про виділення спірної квартири [PERSON], діяв відповідно до законодавства, тому просила суд у задоволені позову [PERSON] відмовити. У судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] позов не визнав, мотивуючи свої заперечення тим, що [PERSON], мешкала у гуртожитку та стояла на квартирному обліку у виконкомі Київської районної ради, як особа, що потрібує поліпшення житлових умов. Спірну квартиру [PERSON] отримала правомірно на підставі ордеру, вона уклала договір найму жилого приміщення і 06.08.2006 року приватизувала спірну квартиру. Представник не заперечував проти того, що відповідачка [PERSON] не мешкає в квартирі, пояснивши, що як на час отримання спірної квартири, так і до тепер квартира не придатна для проживання, оскільки потребує капітального ремонту. [PERSON] на протязі 4-х років збирала кошти на проведення ремонту і готова почати ремонт, але оскільки ця справа розглядається судом, то до ремонту не приступає. [PERSON] іншого житла не має, на цей час мешкає у родичів. Представник просив суд у позові [PERSON] відмовити на підставі того, що за позивачками відповідно до закону не повинно було зберігатися житло на час відбування ними покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки на момент осудженні вони в квартирі не проживали, не були там зареєстровані, крім того ніхто з їх родичів в цій квартирі з січня 2002 року не проживав. У судовому засіданні представник КП „Приватизаційне бюро” позов визнав частково (а.с.64). Він пояснив, що позивачами пропущено строк позовної давності, крім того він вважав, що справа повинна розглядатися по нормам Кодексу адміністративного судочинства України, а не по нормам ЦПК України. Третя особа - Сімферопольська міська рада до суду відгуку на позов не надало, представник до суду не з'явився, про час и місце судового засідання третя особа повідомлялася належним чином. Представник Сімферопольської міської ради Вороб'йова О.В. подала до суду заяву, якою просила позов розглянути без її присутності (а.с. 143, 144). У судовому засіданні представник третьої особи - виконкому Сімферопольської міської ради, позов не визнала пояснивши, що спірна квартира на час надання ордеру [PERSON] була вільною, а тому нема підстав для задоволення позову [PERSON]. У судовому засіданні представник третьої особи - КП „ЖЄО” позов не визнав, пояснивши, що на час її надання [PERSON] спірна квартира була вільною, [PERSON] та [PERSON] там не проживали, були виписані на підставі рішення суду 1993 році, інші члени родини померли в січні 2002 року. Третя особа - КРП „СМБРТІ” до суду відгуку на позов не надало, представник до суду не з'явився, про час и місце судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду заяву, якою просив позов розглянути без їх присутності (а.с.158). Третя особа - ВГІРФО Київського РВ СМУ ГУМВС України в АР Крим до суду відгку на позов не надало, представник до суду не з'явився, про час и місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки до суду не відомі. Вислухавши позивачку[PERSON]та її представника, представника відповідачки [PERSON], свідків, дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали кримінальної справи № 1-376/2002, оцінивши зібрані|повизбирувані| у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку|лічить|, що позов необґрунтований і не підлягає задоволенню з таких|таких| підстав. Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать: дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь с праві; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у праві, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст.61 ЦПК Укрїни, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.3). Статтею 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст. 71 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад 6 місяців, зокрема, у випадку взяття під варту або засудження до позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в квартирі залишилися проживати інші члени сім'ї. Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім'ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до довідки форми Б від 16.07.1985 року у квартирі [ADDRESS] мешкали [PERSON], який був наймачем спірної квартири, його дружина [PERSON] та сини - [PERSON]. і [PERSON] Крім того, по цій квартирі були зареєстровані [PERSON] та [PERSON], як донька і дружина - [PERSON] (а.с.11-13, 21, 59). [PERSON] (батько позивачки) помер [INFO] 28.09.1993 року на підставі вироку Київського районного суду м. Сімферополь позивачів [PERSON] та [PERSON] з цієї квартири виписано. [PERSON] (квартиронаймач) помер у 1995 року. Повернувшись у червні місяці 1996 року з місць позбавлення волі, позивачка [PERSON] повернулась до спірної квартирі, де проживали [PERSON] та [PERSON]. Відповідно Постанови Ради міністрів СРСР № 678 від 28.08.1974 року п. 1. и). особи, звільнені від відбування покарання у вигляді позбавлення волі та ін. прописуються на жилу площу, яку займають члени їх родини чи родичі, з якими вони мешкали до засудження. На порушення цих вимог а ні позивачка [PERSON], а ні її матір [PERSON] за вищевказаною адресою не зареєструвались й постійно не проживали. [INFO] помирає [PERSON]., а [INFO] - [PERSON] (а.с. 14-16). Інші особи в квартирі не проживали. 21.02.2002 року була арештована за скоєний злочин позивачка [PERSON] Вироком Київського районного суду м. Сімферополь від 24.04.2002 року по кримінальній справі № 1-376/2002 року (яка була витребування з архіву Київського районного суду м. Сімферополя та доглянута в судовому засіданні) [PERSON] засуджена до 3 років позбавлення волі, а [PERSON] до 4 років позбавлення волі. Згідно вироку позивачка [PERSON] на час осудження мешкала без реєстрації у квартирі [ADDRESS] (а.с.24). Згідно протоколу допиту підозрюваної [PERSON] (а.с. 33) від 27.11.2001 року вона пояснила, що мешкає [ADDRESS]. Саме за цією адресою її було обрано запобіжний захід - підписка про невиїзд (а.с. 51). В ході допиту в якості обвинуваченої [PERSON] від 17.12.2001 року вона дала пояснення, що вона останній час перед арештом мешкала [ADDRESS]. Ці обставини в судовому засіданні позивачка [PERSON] підтвердила. Таким чином, судом встановлено (і це підтверджено матеріалами кримінальної справи № 1-376/2002), що [PERSON] та [PERSON] на час їх засудження до позбавлення волі не мешкали без поважних причин у спірній квартирі понад 6 місяців, не були членами сім'ї наймача спірної квартири, не мали спільного бюджету, жили особистими сім'ями зі своїми співмешканцями. Ствердження в позові [PERSON], що повернувшись у червні місяці 1996 року з міст позбавлення волі, позивачка [PERSON] стала проживати у спірній квартирі без приписки разом з донькою нічим не підтверджується, а навпаки спростовується встановленими судом фактами та їх особистими поясненнями. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивачка - її племінниця про яку вона знає, що та мешкала у спірній квартирі з дня свого народження і до арешту у 2002 року, про обставини виписки її померлої сестри [PERSON] їй нічого не відомо (а.с. 117-118). У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що її сестра [PERSON] та племінниця [PERSON] мешкали у спірній квартирі. Документів на право власності на спірну квартиру вона не має, але оскільки у квартирі мешкала їх бабуся, то вважає, що квартира належить родині. Свідок наполягала на тому, що [PERSON] нікуди з квартири не виїжджала, після відбуття покарання ходила у міліцію з питання прописки (а.с. 118-121). Суд критично відноситься до пояснень свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки вони є родичами сім'ї [PERSON], крім того, їх пояснення не узгоджуються з поясненнями самих [PERSON] та [PERSON], які вони давали станом на 2001-2002 роки (дивись матеріали кримінальної справи). Відповідно до службової записки спірна квартира станом на 18.06.2002 року була вільна від мешканців (а.с. 104 - 105). У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він працює начальником ЖЄД № 6 з 10.12.2001 року. По обставинам складання службової записки, згідно якої спірна квартира була вільною станом на 18.02.2002 року, і яку він підписав, пояснити нічого не може бо сплило багато часу - біля 6-ти років. Крім того, на дільниці мешкає біля 12000 осіб і він не може знати де мешкає та чи інша особа. Але якщо ним був підписаний цей документ, то його текст відповідає дійсності на той час. Таким чином, суд доходить висновку, що станом на [INFO] у спірній квартирі живих членів родини [PERSON] не залишилося, а позивачі не надали суду доказів, що вони у 2002 році до взяття їх під варту 21.02.2002 року мешкали у спірній квартирі, як члени сім'ї померлого наймача, мали спільний бюджет та несли усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. За таких обставин у суду нема правових підстав для визнання права [PERSON] на користування квартирою [ADDRESS] Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] стояла на квартирному обліку у виконкомі Київської районної ради як особа, що потрібує поліпшення житлових умов відповідно до ч. 1 п. 6 ст. 34 ЖК України. Спірну квартиру [PERSON] отримала на підставі ордеру, вона уклала договір найму жилого приміщення і 06.08.2006 року приватизувала спірну квартиру Право власності відповідачки [PERSON] на спірну квартиру зареєстровано у державному реєстрі прав власників (а.с.23, 27-28, 125) у встановленому законом порядку, передбаченому Постановою Ради міністрів УРСР від 11.12.1984 року, відповідно до якого ордер може бути виданий лише на вільне приміщення. В п. 73 вказаної Постанови чітко вказано, що ордер може бути визнаний недійсним у випадках надання громадянами не відповідаючих дійсності даних про потрібність громадян у поліпшенні житлових умов, порушені прав інших громадян на вказане в ордері житлове приміщення, неправомірні дії посадових осіб при вирішенні питання про надання житлового приміщення, та інші порушення порядку надання житлових приміщень. Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який [PERSON] уклала на підставі рішення виконкому Київської районної ради м. Сімферополя від 30.08.2002 року (а.с. 26). 28.04.2006 року виконавчим комітетом Сімферопольської міської ради [PERSON] видане свідотство на право власності на вказану квартиру (а.с. 27). Як було встановлено у ході судового засідання ніяких порушень порядку надання житлового приміщення [PERSON] не було, воно надано їй відповідно до порядку та умов діючого законодавства. Оскільки в ході судового розгляду судом не встановлено, а позивачкою та її представником не надано об'єктивних, належних й допустимих доказів порушення права позивачки [PERSON] на право користування спірною квартирою, то й нема підстав для скасування рішення виконкому про виділення квартири [PERSON], скасування приватизації, зняття квартири з обліку як приватизованої та спонукання КРП СМБРТІ та ВГІРФО Київського РВ СМУ ГУМВС України до виконання певних дій, в тому числі до реєстрації позивачки за спірною адресою. На підставі ст. 47 Конституції України, ст.ст. 9, 34, 58, 59, 64, 68, 71. 72, 117, 155, 191 ЖК України, Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов й надання їм жилих приміщень в УРСР, Постанови Ради міністрів УРСР від 11.12.1984 року, Постанови Ради міністрів СРСР № 678 від 28.08.1974 року, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»,

Outcome: dismissed