Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-19 00:00:00

[PERSON]. звернулась до суду з позовом про визнання договору оренди земельної ділянки від 15 вересня 2006 року не укладеним та про скасування державної реєстрації вказаного договору. Позивач в попередньому судовому засіданні змінила позовні вимоги та просить суд визнати договір оренди земельної ділянки від 15 вересня 2006 року розірваним. Представник позивача в підтвердження позовних вимог пояснив, що відповідно до п.39 договору оренди земельної ділянки від 15 вересня 2006 року, позивач більш ніж за шість місяців попередив відповідача про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки. Необхідність розірвання договору виникла у зв'язку з тим, що позивач та її члени сім'ї мають намір самостійно обробляти земельні ділянки, які їм належать на праві власності. Для цього ними придбана сільськогосподарська техніка та інше. Просить суд визнати договір оренди земельної ділянки від 15 вересня 2006 року розірваним, так як відповідач відмовляється розірвати договір за взаємною згодою. Представник відповідача позовні вимоги позивача не визнала та суду пояснила, що дійсно позивач зверталась з пропозицією про розірвання договору оренди земельної ділянки. Відповідач не погоджується на розірвання договору оренди за взаємною згодою, так як відповідачем понесені матеріально-фінансові витрати на догляд земельної ділянки, проведені підготовчі заходи для посіву озимих культур й на нинішній час на данній земельній ділянці посіяна озима пшениця. До тог ж у п.39 договору оренди земельної ділянки не врегульовано процедуру розірвання договору у випадку односторонньої відмови від його виконання. Розірвання договору в односторонньому порядку не допускається як Законом України «Про оренду землі» так і договором. Зміна умов договору, припинення його дії передбачені у п.п. 37,38, 39 договору оренди, та ст..31 закону України «Про оренду землі». В даному випадку підстав для розірвання договору немає. В судовому засіданні досліджені докази: Державний акт на право власності на земельну ділянку та план меж земельної ділянки, а.с. № 5, що [PERSON]. належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 5.5800 га, яка розташована на території Оборотнівської сільської ради Сватівського району, Луганської області. Договір оренди земельної ділянки від 15 вересня 2006 року, а.с. № 6-7, відповідно до якого [PERSON]. та приватне підприємство сільськогосподарська виробнича фірма «АГРО» уклали договір згідно якого орендодавець [PERSON]. передала в оренду орендареві-приватному підприємству сільськогосподарській виробничій фірмі «АГРО» належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 5.5800 га, вартістю 57583.65 грн. строком на 15 років з орендною платою 1.5% від вартості земельної ділянки. Довідку відокремленого підрозділу «8 Березня» приватного підприємства сільськогосподарської виробничої фірми «АГРО», про те, що земельна ділянка [PERSON]. знаходиться на полі площею 81 га, контур № 31, та на даний час засіяна озимою пшеницею. Відповіді відповідача на звернення позивача про відмову від розірвання договору за домовленістю сторін договору. Суд, вислухавши сторони, дослідивши в судовому засіданні надані сторонами докази, оцінивши їх у сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON]. у повному обсязі. Так ст. 17 Загальної Декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, передбачає, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Ст.41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно ч.1-2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ст.. 320 ЦК України надає право власникові використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків встановлених законом. Як вбачається з ч.3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Ч.4 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» встановлює, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. П.39 договору оренди земельної ділянки від 15 вересня 2006 року, між [PERSON]. та приватним підприємством сільськогосподарською виробничою фірмою «АГРО» передбачає, що дострокове розірвання договору здійснюється за умови письмового попередження зацікавленої в цьому сторони не пізніше ніж за шість місяців до дати розірвання. Таким чином, суд на підставі ч.3 ст. 651 ЦК України вважає, що звернення позивача до відповідача про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки від 15 вересня 2006 року є відмовою від договору у повному обсязі, таке право орендодавця передбачене п.39 оспорюваного договору і тому він є розірваним з 01 листопада 2008 року - дата запропонована позивачем у зверненні. Факт звернення позивача до відповідача про дострокове розірвання договору за більш ніж шість місяців до дати розірвання договору відповідач визнає та не оспорює. Суд також вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача, оскільки розірвання даного договору оренди не тягне за собою негативного впливу на фінансово-економічну діяльність відповідача зважаючи на його право відшкодувати понесені збитки, відповідно до плану розташування земельної ділянки вона розташована на краю єдиного масиву площею 81 га, контур 31, з самостійним під'їздом, та не перешкодить відповідачу обробляти землі вказаного масиву, позивач має передбачене ч.1-2 ст. 319, ст..320 ЦК України право на користування та розпорядження своєю земельною ділянкою на власний розсуд в тому числі використовувати її для здійснення підприємницької діяльності. Відповідно до ст.. 79, 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 8.50 грн. сплаченого державного мита та 7.50 витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи. На підставі викладеного

Outcome: approved