Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду, посилаючись на те, що він працював в ТОВ «Агро-Інвест» на посаді головного ветеринарного лікаря з 26 липня 2005 року по 05 липня 2006 року з окладом 1120 грн., з 01.01.2006 року йому здійснювали доплату у розмірі 560 грн. за суміщення посади начальника цеху тваринництва. 05 липня 2006 року позивача було звільнено за власним бажанням, але у порушення вимог діючого законодавства позивачу не було видано трудову книжку, не повідомлено письмово про нараховані суми, належні при звільненні. При цьому відповідач відмовився провести розрахунок компенсації за невикористану відпустку та видати позивачу довідку про заробітну плату. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про виплату заборгованості по заробітній платі, проведення розрахунку та видачу трудової книжки, але йому було немотивовано відмовлено. 05 липня 2006 року позивачу було видано трудову книжку, але в ній було внесено 2 записи про догану, з якими позивач був незгоден. У зв»язку із чим позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 10 377 грн. 65 коп., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 1375 грн., компенсацію за затримку остаточного розрахунку в сумі 1680 грн., а всього 13432 грн. 65 коп., визнати недійсним записи до трудової книжки позивача про оголошення йому догани, зобов'язати відповідача оформити трудову книжку - анулювати запис про догану. Також позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 3000 грн. та матеріальну шкоду в розмірі 1500 грн., посилаючись на те, що записи в трудовій книжці про оголошення догани не дають можливості позивачу в повній мірі реалізувати своє право на труд, він не пройшов конкурсний відбір і його не було прийнято на іншу роботу. Надалі позивач змінював позовні вимоги, 17 листопада 2008 року надав судові остаточну уточнену позову заяву, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку з урахуванням індексу інфляції в розмірі 11675 грн. 06 коп., компенсацію за час затримки остаточного розрахунку за 18 місяців з урахуванням індексу інфляції в розмірі 45 148 грн. 32 коп., стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 5000 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав заявлені позовні вимоги, надав судові аналогічні пояснення та додатково пояснив, що після звільнення кілька разів в усній формі звертався до відповідача із вимогою здійснити остаточний розрахунок, але відповідач посилався на відсутність грошових коштів, тому через кілька днів після звільнення позивач одразу звернувся до суду. Також позивач пояснив, що на наприкінці грудня 2006 року отримав від відповідача повідомлення про необхідність з»явитися та отримати частину заборгованості по заробітній платі, але враховуючи, що відповідач запропонував тільки частину, отримувати ці кошти позивач відмовився, оскільки побажав отримати заборгованість у повному обсязі одноразово. Також позивач зазначив, що на протязі майже двох років не міг працевлаштуватися за своєю професією, тому що при наявності записів про оголошення доган, йому відмовляли у прийомі на роботу, відсутність заробітної плати негативно відбилася на його житті, тому що він був вимушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, а саме шукати будь-яку роботу, не дивлячись на диплом спеціаліста та досвід роботи. Представник позивача [PERSON] повністю підтримала заявлені позовні вимоги, надала судові аналогічні пояснення. Представник відповідача - Мирошникова О.Ш. позовні вимоги не визнала та пояснила судові, що позивачу нараховувалась заробітна плата, але не була ним отримана з причини його нез'явлення до бухгалтерії. За даними бухгалтерського обліку не отримана позивачем заробітна плата була задепонована і до цього часу нарахована позивачу заробітна плата знаходиться на поточному рахунку підприємства. Вважає, що позивач свідомо не приходив до бухгалтерії підприємства за отриманням заробітної плати, оскільки прагнув штучно збільшити розмір компенсації, також позивач не надав судові жодного доказу на підтвердження вини підприємства щодо невиплати заборгованості по заробітній платі. Враховуючи, що у підприємства відсутня заборгованість перед позивачем по заробітній платі, то і відсутні правові підстави для її стягнення. Крім того, представник відповідача зазначила, що інші вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки позивач за власним бажанням не отримує заборгованість по заробітній платі, вина підприємства в цьому відсутня, тому нема підстав для застосування ст. 117 КЗпП України та індексації інфляції заробітної плати. Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] було прийнято на роботу до ТОВ «Агро-Інвест» на посаду головного ветеринарного лікаря на підставі наказу № 43-к від 26.07.2005 року, звільнено 05 липня 2006 року за ст. 38 п. 1 КЗпП України на підставі наказу № 31-3 від 05 липня 2006 року / а. с. 145-150 /. Згідно платіжних відомостей позивачу за березень 2006 року було нараховано заробітну плату в сумі 980 грн. 14 коп., у квітні - 2331 грн. 50 коп., у травні - 1358-44 грн., у червні - 1376 грн. 44 коп., у липні - 223 грн. 91 коп., у серпні 2006 року - 940 грн. 30 коп. Але нараховану за вказаний період часу заробітну плату позивач [PERSON] не отримав, оскільки його підпис у платіжних відомостях відсутній / а. с. 102-107/. Як вбачається з довідки відповідача за період з березня по серпень 2006 року позивачу була нарахована заробітна плата в сумі 7210 грн. 73 коп., але у зв»язку із її нетриманням зазначені грошові кошти задепоновані та знаходяться на поточному рахунку ТОВ «Агро-Інвест» / а. с. 138 /. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На момент звільнення позивача, тобто 05 липня 2006 року, йому до виплати належала заборгованість по заробітній платі в сумі 7819 грн. 87 коп., у тому числі 833 грн. 05 коп. - компенсація за невикористану відпустку / а. с. 30/, сума заборгованості була підтверджена сторонами у судовому засіданні. В день звільнення відповідач не виплатив позивачу усіх сум, які належали йому від підприємства, а саме 7819 грн. 87 коп. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 7819 грн. 87 коп. Натомість тільки 22 грудня 2006 року відповідач направив позивачу письмове повідомлення про необхідність отримання в бухгалтерії ТОВ «Агро-Інвест» заборгованості підприємства перед позивачем по заробітній платі в сумі 3181 грн. 48 коп. / а. с. 120/. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При розгляді цього спору судом встановлено, що на момент звільнення позивача його заробітну плату за період березня-серпня 2006 року було задепоновано на поточному рахунку підприємства у повному обсязі. У грудні 2006 року відповідач запропонував позивачу отримати заборгованість по заробітній платі частково, а саме в розмірі 3181 грн. 48 коп., оскільки 20 грудня 2006 року ТОВ «Агро-інвест» було подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про відшкодування шкоди у зв»язку із халатним відношенням до своїх трудових обов»язків в сумі 4910 грн. Тобто відповідач запропонував позивачу отримати різницю між нарахованою, але невиплаченою заробітною платою та спричиненою, за думкою відповідача, шкодою. Надалі ухвалою суду від 26 квітня 2008 року цю позовну заяву за клопотанням представника відповідача було залишено без розгляду. У зв'язку із чим суд приходить до висновку, що на момент звільнення позивача відповідач у порушення вимог ст. 116 ч.1 КЗпП України письмово не повідомив позивача про нараховані до виплати суми. Таке письмове повідомлення було направлено відповідачем позивачу 22 грудня 2006 року, але останній за отриманням частини заборгованості по заробітній платі до бухгалтерії підприємства не з»явився, що позивач підтвердив у судовому засіданні, пославшись на те, що хотів отримати заборгованість по заробітній платі тільки у повному обсязі. Тому суд приходить до висновку, що у відповідності до норм ст. 117 КЗпП України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача його середній заробіток за період з 06 липня по 22 грудня 2006 року, тобто з моменту звільнення позивача по день направлення відповідачем повідомлення про необхідність отримання заборгованості по заробітній платі, що складає 5 місяців 17 днів. Згідно довідки ТОВ «Агро-Інвест» середньомісячний заробіток позивача складає 1467 грн. 18 коп., тому стягненню підлягає 8 435 грн. 83 коп. / 1467 грн. 18 коп. х 5 міс. 17 днів = 8435 грн. 83 коп./. Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Враховуючи, що до теперішнього часу заборгованість по заробітній платі позивачу не виплачена, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вищезазначену компенсацію. Згідно п. 4 Постанови сума компенсації обчисляється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць / після утримання податків і обов»язкових платежів/ і приросту індексу споживчих цін / індексу інфляції/ у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Як вбачається з довідки Головного управління статистики в Харківській області індекс споживчих цін / індекс інфляції/ за період з липня 2006 року по жовтень 2008 року становив 1,493 рази. Тоді стягненню підлягає компенсація в розмірі 116 грн. 75 коп. / 7819 грн. 87 коп. х 1,493 : 100 = 116 грн. 75 коп. /. При цьому позовні вимоги позивача щодо нарахування вищезазначеної компенсації до середнього заробітку, нарахованого за час затримки остаточного розрахунку, задоволенню не підлягають, оскільки індексація середнього заробітку, нарахованого у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України, не передбачена Постановою № 159 від 21 лютого 2001 року. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У судовому засіданні встановлено, що внаслідок неотримання заробітної плати позивач зазнав моральних страждань, оскільки відсутність заробітної плати негативно відбилася на його житті, тому що він був вимушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, а саме шукати будь-яку роботу, не дивлячись на диплом спеціаліста та досвід роботи. Тому суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди. При цьому суд не приймає до уваги посилань представника відповідача на те, що у підприємства відсутня заборгованість перед позивачем по заробітній платі, оскільки позивач не з»явився до бухгалтерії за розрахунком та заробітною платою. Ці ствердження представника відповідача спростовуються вимогами ч.1 ст. 116 КЗпП України щодо направлення позивачу письмового повідомлення про нараховані при звільненні суми, а таке письмове повідомлення відповідач направив позивачу лише у грудні 2006 року. Також суд критично ставить до пояснень представника відповідача щодо необхідності наявності вини підприємства при нарахуванні компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням терміну її виплати, але п. 1 Постанови КМУ № 159 від 21 лютого 2001 року передбачено нарахування компенсації у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial