Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-08 00:00:00

25 березня 2008 року ВАТ “Чорноморгідробуд” звернулося до Іллічівського міського суду Одеської області із позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, про виселення і зняття з реєстрації (а.с.4-5). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ВАТ “Чорномор-гідробуд” належить гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS]. На підставі розпорядження адміністрації ВАТ “Чорноморгідробуд” у 1995 році [PERSON] була вселена в квартиру [ADDRESS] зазначеного гуртожитку, а згодом разом із своїм сином - [PERSON] поставлені на реєстраційний облік. На теперішній час відповідачі в трудових відносинах з ВАТ “Чорноморгідробуд” не знаходяться та не проживають у гуртожитку на протязі більш як рік, місце їхнього фактичного проживання не відомо, а в спірному житлі проживають інші особи. За таких обставин ВАТ “Чорноморгідробуд” вимушено звернутися до суду із зазначеним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просить задовольнити його. Відповідачі в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, незважаючи на те, що про день, час та місце судового засідання був повідомлені належним чином, при цьому до суду не надійшло повідомлення про причини їхньої неявки. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, за наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм право-відносини. З 1995 року відповідачка [PERSON] та з 2004 року відповідач [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою Управління житлового господарства та соціального розвитку від 29 лютого 2008 року (а.с.6). Власником житлового приміщення за вказаною адресою, де зареєстровані відповідачі, є ВАТ “Чорноморгідробуд”, що під-тверджується реєстраційним посвідченням від 13 квітня 2004 року, виданим на підставі Наказу №20 від 14 червня 1994 року м.Київа, Переліку нерухомого майна від 14 червня 1994 року №20, акту передачі нерухомого майна від 10 червня 1994 року (а.с.9). Станом на 29 лютого 2008 року відповідачі не проживають в квартирі [ADDRESS] і у зазначеному житлі мешкають інші особи, що підтверджується актом від 29 лютого 2008 року (а.с.7). У відповідності до ч.1 ст.71 ЖК України - “при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців”. Згідно ст.72 ЖК України - “визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку”. Нормою ст.7 Закону України “Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” від 11 грудня 2003 року передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачі понад шести місяців не проживають в квартирі [ADDRESS], у зв'язку з чим втратили право користування вказаним жилим приміщенням і підлягають виселенню. Суд вважає, що позовні вимоги в частині зняття відповідачів з реєстрації не підлягають задоволенню, оскільки зазначені вимоги розглядаються за правилами іншого судочинства (в порядку КАС України), у зв'язку з чим позов в цій частині не підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що сам факт визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і є законною підставою для зняття такої особи з реєстрації, що передбачено ст.7 Закону України “Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” від 11 грудня 2003 року. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України - “у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи”. Виходячи з наведеного суд, вважає, що по справі можливо ухвалити заочне рішення. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України - “стороні , на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати”. На підставі викладеного,

Outcome: partial