Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, де зазначає, що 23 квітня 2007 року між нею та відповідачкою укладено договір купівлі-продажу № 349, зареєстрований Чаплинською філією Першої української універсальної товарної біржі, житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що розташований по [ADDRESS]. На момент продажу будинку відповідачка пояснила, що земельна ділянка площею 0,11 га на території якої знаходиться житловий будинок, передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а тому питання про укладення окремого договору купівлі-продажу землі не стояло. В послідуючому їй стало відомо, що ця земельна ділянка приватизована і відповідачці видано державний акт про право приватної власності на цю земельну ділянку. Від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу землі відповідачка ухиляється. Просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,11 га, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка свої вимоги доповнила і пояснила, що в договорі купівлі-продажу будинку від 23 квітня 2007 року зазначено, що згідно вимог ст.377 ЦК України до особи, що придбала житловий будинок переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розташований, без зміни її цільового призначення, тому письмове оформлення договору не вимагалося, а був укладений усний договір купівлі-продажу земельної ділянки, який вона просить визнати дійсним. Відповідачка позов визнала. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. 23 квітня 2007 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу № 349, зареєстрований Чаплинською філією Першої української універсальної товарної біржі, житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що розташований по [ADDRESS]. Договором про відчуження житлового будинку розмір земельної ділянки не визначений. Відносини, пов'язані із виникненням прав на земельну ділянку у зв'язку із виникненням прав на будівлі і споруди, що на ній знаходяться, врегульовані ст.120 ЗК України. Відповідно до вимог ст.120 ЗК України перехід права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна не тягне за собою автоматичного переходу права власності на земельну ділянку, на якій розташована будівля. Перехід права власності на землю вимагає в цьому випадку окремого договірно-правового регулювання шляхом укладення відповідних цивільно-правових угод між власником земельної ділянки і набувачем будівлі чи споруди. Згідно ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Як зазначено у витягу з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, виданого 29.08.2008 року відділом земельних ресурсів у Чаплинському районі, та державному акті на право власності на земельну ділянку площею 0,11 га, виданому [PERSON], що розташована по [ADDRESS], цільове призначення землі - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд /а.с.6,15/ Відповідно, укладаючи 23 квітня 2007 року договір купівлі-продажу житлового будинку, сторони виходили з того, що при переході права власності на будинок до набувача переходить право власності і на земельну ділянку площею 0,11 га, цільове призначення якої - обслуговування житлового будинку і господарських споруд, а тому і не стояло окремо питання про оформлення і договору про продаж земельної ділянки. Про це свідчить і подальша поведінка сторін. Так, позивачка протягом року користувалась земельною ділянкою на власний розсуд, а відповідачка їй в цьому не перешкоджала. Враховуючи зазначене, а також приймаючи до уваги, що вся земельна ділянка площею 0,11 га, а не її частина, визначена для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд, що розташовані по [ADDRESS], суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню

Outcome: approved