Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітку, середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Позов мотивує тим, що він працював на підприємстві відповідача з 01 травня 2004 року по 18 квітня 2006 р., був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. За період його роботи відповідачем заробітна плата йому виплачувалася несвоєчасно та неповністю, внаслідок чого на момент звільнення утворилася заборгованість в сумі 2517 грн. 07 коп. Ця заборгованість не виплачена до цього часу. Крім того, він має право на компенсацію за втрату частини зарплати в зв’язку з порушенням строків її виплати, тому відповідач повинен сплатити йому цю компенсацію в сумі 1163 грн. 92 коп., згідно з наведеним ним розрахунком. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач просить стягнути з відповідача також середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні. Вказує, що невиплата заробітної плати призвела до його моральних страждань. Моральну шкоду він оцінює в сумі 1000 грн. В судове засідання позивач надав заяву з клопотанням про проведення розгляду справи за його відсутності, підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме, стосовно вимог про стягнення моральної шкоди просила суд застосувати позовну давність. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 115, 116 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, який не перевищує 16 календарних днів, при звільненні працівника підприємство повинно провести з ним розрахунок в день його звільнення або не пізніше наступного дня після пред’явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судом встановлено, що позивач працював на підприємстві відповідача. За період його роботи відповідач заборгував йому зарплату в сумі 2517 грн. 07 коп., що підтверджується довідкою відповідача № 416 від 16.09.08 р., а тому суд вважає за необхідне стягнути цю суму на користь позивача. Відповідно до ст. 34 Закону України „Про оплату праці ” та на підставі вимог п. 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв’язку з порушенням строків її виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року № 1427, в редакції від 21.02.2001 року № 159 – працівникам у разі затримки на один і більше місяців виплати грошових доходів проводяться компенсаційні виплати, що згідно розрахунку позивача, складають 1163 грн. 92 коп. та підлягають стягненню на користь позивача. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що позивач звільнився з підприємства 18.04.06 р., розрахунок по заробітній платі з ним до цього часу не проведено, а тому він має право на стягнення середньомісячного заробітку за період затримки розрахунку при звільненні. Середньомісячна заробітна плата позивача, згідно довідки відповідача, складала 1037 грн. 77 коп., період затримки розрахунку на момент звернення до суду складає 31 повний місяць, а тому на користь позивача необхідно стягнути 32170 грн. 87 коп. (Розрахунок: 1037 грн. 77 коп. х 31 міс. = 32170 грн. 87 коп.) Стосовно вимог про стягнення моральної шкоди на користь позивача, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, хоча відповідач порушив законне право позивача на своєчасне одержання винагороди за працю, яке гарантоване йому ст. 43 Конституції України, ст.ст. 1, 24 Закону України „Про оплату праці” та ст.115 КЗпП України, оскільки позивачем пропущено передбачений ст. 233 КЗпП України трьохмісячний строк для звернення до суду з цією вимогою. Оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору (його вимоги виникли з трудових відносин), судовий збір необхідно віднести на рахунок відповідача, тому з відповідача необхідно стягнути судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи.

Outcome: partial