Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-20 00:00:00

В червні 2007 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна подружжя, в якому просила визнати 1/3 частину будинку [ADDRESS], спільним майном подружжя; визнати за нею право власності на &frac12; частину від 1/3 частини спірного будинку з відповідною часткою надвірних споруд. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 15.07.1989 року по 30.11.2004 року вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу вони за спільні кошти придбали 1/3 частину житлового будинку з належною частиною надвірних споруд і побутових будівель. Вказана частина будинку була оформлена на відповідача. Позивачка вказує, що вказана частина будинку і надвірні споруди є спільним майном подружжя, а тому вона має право на &frac12; частину будинку з надвірними спорудами. В грудні 2007 року [PERSON] подала заяву про зміну позовних вимог (а.с.58-59), в якій просила визнати за нею право власності на 2/9 частини спірного будинку, що складає 2/3 квартири зазначеного будинку; визнати за відповідачем право власності на 1/9 частину будинку, що складає 1/3 квартири зазначеного будинку і закрити провадження в частині реального поділу будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою. В січні 2008 року [PERSON] звернувся із зустрічною позовною заявою до [PERSON] (а.с.65-67), в якій просив поділити спільне майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності з позивачкою по первісному позову, а саме виділити йому частину квартири [ADDRESS] відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи по запропонованому варіанту розподілу домоволодіння. Також просив визнати автомобіль RENAULT CLIO SYMBOL спільним майном подружжя і стягнути з [PERSON] на його користь 41437грн. 46коп. належних йому коштів. Свої вимоги обґрунтовував тим, що після розірвання шлюбу, вони продовжували проживати однією сім'єю до червня 2007 року. В квітні 2006 року ними було придбано автомобіль RENAULT CLIO SYMBOL 1.4 2006 року випуску, вартістю 58000грн., який було оформлено на [PERSON]Відповідно до п.1.1 договору, який був укладений з позивачкою, покупець сплатив 33 % вартості автомобіля, що склало 19000грн., а на решту вартості автомобіля було оформлено кредит в АКІБ „УкрСиббанк” на ім'я позивачки. Також в цей же день було укладено договір поруки між банком, [PERSON] та ним. Відповідач вказує, що кошти в сумі 19000грн. належали йому і вони були внесені на депозитний вклад в Чернігівське РУ „ПриватБанк” відповідно до договору. Ця обставина підтверджується клієнтськими виписками за валютним депозитним вкладом, згідно з якими 28.04.2006 року ним було знято 4910 доларів США. 03 травня 2007 року [PERSON] погасив залишок по кредиту в сумі 5875грн. 52коп. А тому, на думку відповідача, автомобіль було придбано як за його особисті кошти, так і на спільні з [PERSON] Незважаючи на це, позивачка в липні 2007 року продала вищевказаний автомобіль, а всі виручені кошти залишила собі. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 травня 2008 року позовні вимоги [PERSON] в частині реального розподілу квартири [ADDRESS] залишено без розгляду за його заявою від 21 травня 2008 року (а.с.158). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 травня 2008 року позовні вимоги [PERSON] задоволені, а саме визнано за [PERSON] право власності на 2/9 частини будинку [ADDRESS] з належною частиною надвірних споруд і побутових будівель; визнано за [PERSON] право власності на 1/9 частину, будинку [ADDRESS] з належною частиною надвірних споруд і побутових будівель. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено. Суд прийшов до висновку, що оскільки [PERSON] в спірній квартирі не мешкає, що підтверджується довідкою КП „Новозаводське” (а.с.60), наміру проживати не має, на даний час проживає у фактичному шлюбі з іншою жінкою, аліментів не сплачує, доказів надання іншої матеріальної допомоги на утримання дітей в судовому засіданні не представив, то частка [PERSON] повинна бути збільшена до 2/9 частини спірного будинку, відповідно до ч.3 ст.70 СК України, і зменшив при цьому частку [PERSON] до 1/9 частин спірного будинку. Суд зазначив, що спірний автомобіль не може вважатися спільним майном подружжя, оскільки згідно наданих квитанцій та платіжних доручень кошти за автомобіль та в рахунок погашення кредиторської заборгованості вносила [PERSON] Покази свідків не доводять, що на час придбання спірного автомобіля сторони проживали однією сім'єю та вели спільне господарство. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в квітні 2006 року ними було придбано автомобіль RENAULT CLIO SYMBOL 1.4 2006 року випуску, вартістю 58 000грн. відповідно до договору купівлі-продажу, який був укладений з [PERSON] Згідно п.1.1. вказаного договору покупець сплачує 33% вартості автомобілю, що склало 19000грн., а на решту вартості автомобіля було оформлено кредит в АКІБ „УкрСиббанк”. Також в цей же день було укладено договір поруки між банком, [PERSON] та ним. Апелянт вказує, що кошти в сумі 19000грн. належали особисто йому. Ця обставина підтверджується клієнтськими виписками за валютним депозитним вкладом, згідно з яких 28.04.2006 року ним було знято 4910 доларів США. 03.05.2007 року апелянт погасив залишок по кредиту в сумі 5875грн. 52коп. А тому на думку апелянта, автомобіль було придбано як за його особисті кошти, так і на спільні з [PERSON] Відповідач наголошує на тому, що на час придбання автомобіля у них були нормальні сімейні відносини, а тому всі документи були оформлені на [PERSON] Апелянт вказує, що оскільки в оформленні всіх необхідних документів на придбання автомобілю займався він, то у нього збереглися копії всіх документів, а саме договір купівлі-продажу, кредитний договір, договір поруки та інші, але ця обставина судом першої інстанції не була прийнята до уваги. [PERSON] зазначає, що його спільне проживання з [PERSON] після розірвання шлюбу підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які також вказали, що спірним автомобілем користувався саме відповідач. Також апелянт вказує, що з приводу вирішення майнового питання щодо автомобіля між ними було досягнуто згоди про його продаж та поділ коштів. Однак, [PERSON] продала автомобіль, а належну апелянту частину коштів не повернула. Під час розгляду справи апелянтом заявлялося клопотання про витребування копій квитанцій про погашення кредиту в останні місяці дії кредитного договору, на яких він особисто ставив свій підпис і сплачував кошти, але суд не взяв це до уваги. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. По справі встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.07.1989 року по 30.11.2004 року (а.с.6). Відповідно до договору купівлі-продажу частини житлового будинку, який був укладений 24 квітня 1993 року, [PERSON] здійснив купівлю частини житлового будинку [ADDRESS] з надвірними спорудами та побутовими будівлями (а.с.5). Таким чином, висновок суду про те, що спірний будинок з надвірними спорудами та побутовими будівлями є спільним сумісним майном подружжя, є цілком вірним і обґрунтованим, оскільки воно було придбано сторонами під час перебування ними у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Як встановлено в судовому засіданні апеляційної інстанції, [PERSON] не зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] і не навела жодних доказів того, що останній ухиляється від утримання їх спільних дітей. А тому, апеляційний суд не може погодитись з висновком місцевого суду щодо зменшення розміру частки [PERSON] в спірній квартирі, оскільки такий висновок суду не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам закону. При цьому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у справі належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт придбання [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти автомобіль RENAULT CLIO SYMBOL 1.4 2006 року випуску, вартістю 58000грн., оскільки відповідач не навів доказів того, що після розірвання шлюбу сторони проживали однією сім'єю та вели спільне господарство. Згідно квитанцій та платіжних доручень, кошти за автомобіль та в рахунок погашення кредиторської заборгованості за кредитним договором вносилися [PERSON] (а.с.88-103). Всі документи на автомобіль оформлені на ім'я позивачки і на момент придбання автомобіля сторони вже не перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.83). А тому спірний автомобіль не є спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON], оскільки він був придбаний вже після розірвання шлюбу між сторонами, а тому він належить [PERSON] на праві особистої власності. За таких обставин, рішення суду першої інстанції не можна визнати законним і обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального права. Таке рішення підлягає зміні, з частковим задоволенням позовних вимог [PERSON] та [PERSON] На підставі наведеного,

Outcome: partial