Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-06 00:00:00

В квітні 2008 року [PERSON]. звернулась до суду з позовом до [PERSON]. про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом визнання недійсним договору довічного утримання та зняття заборони. Посилалась на те, що на підставі договору дарування від 07.05.1997 року між нею та її бабусею [PERSON]. вона (позивачка) набула право власності на квартиру [ADDRESS]. В березні 2008 року вона отримала в КОБТІ витяг з реєстру прав власності на належну їй квартиру з наміром відчужити її. Однак, при перевірці нотаріусом заборон та обмежень в електронному реєстрі Першої Чернівецької державної нотаріальної контори виявилося, що на належну їй квартиру існує заборона на її відчуження у відповідності до ст.73 Закону України «Про державний нотаріат». Також було встановлено, що 21.04.1994 року між [PERSON]. та [PERSON]. був укладений договір довічного утримання, згідно з яким у власність відповідача передавалась належна на той час бабусі квартира [ADDRESS], а відповідач зобов'язався виконувати обов'язки по довічному утриманню [PERSON]., які були передбачені цим договором та вимогами закону. Разом з тим, їй (позивачці) та її рідним не було відомо про існування цього договору довічного утримання. В Чернівецькому КОБТІ він не зареєстрований. При житті бабуся говорила про те, що у неї пропало свідоцтво про право власності на належну їй квартиру, у зв'язку з чим був отриманий дублікат, на підставі якого і був укладений договір дарування між нею (позивачкою) та її бабусею [PERSON]. Також їй (позивачці) стало відомо, що відповідач у 1994 році працював віце-президентом АТ «Гарант» та за викрадення колективного майна в особливо великих розмірах був засуджений до 5 років позбавлення волі. В ході розслідування вказаної кримінальної справи він знаходився в розшуку в період 1995-1998 років. Вважає, що договір довічного утримання між [PERSON]. та [PERSON]. був укладений внаслідок обману, шахрайських дій з боку [PERSON]. без наміру створити реальні наслідки, передбачені вказаним договором, договір не відповідав волевиявленню і внутрішній волі [PERSON]. Догляд за останньою постійно здійснювала вона (позивачка) і окрім її рідних ніхто більше не приймав участь в утриманні [PERSON]. Існування незаконного договору довічного утримання та накладення у зв'язку з цим договором заборони на належну їй (позивачці) на праві власності квартиру порушує її (позивачки) право власності на цю квартиру. Просила усунути перешкоди в здійсненні права власності на квартиру [ADDRESS] з боку [PERSON]. та Першої Чернівецької державної нотаріальної контори шляхом визнання недійсним договору довічного утримання, який був укладений 21.04.1994 року між [PERSON]. та [PERSON]. і посвідчений державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори та шляхом зняття заборони на відчуження належної їй квартири. Представник позивачки [PERSON]. - адвокат [PERSON]. в судовому засіданні позов підтримав і підтвердив обставини, викладені в позовній заяві. Представник третьої особи Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Прядко І.І. в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Справа слухалась у відсутність відповідача [PERSON]., який не з′явився в судове засідання незважаючи на те, що належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи. Причину своєї неявки суду не повідомив і не подав заяви про відкладення розгляду справи. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивачки не заперечував проти розгляду даної цивільної справи у відсутність відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки та представника третьої особи, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON]. підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що 21.04.1994 року між [PERSON]. та [PERSON]. укладено договір довічного утримання, згідно умов якого [PERSON]. передає у власність [PERSON]. квартиру №1, яка складається з однієї кімнати, загальною площею 43,9 кв.м., в тому числі жилою площею 20,9 кв.м., розташовану в [ADDRESS], а [PERSON]. зобов'язався довічно утримувати [PERSON]., забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, залишивши в її довічному безоплатному користуванні одну кімнату жилою площею 20,9 кв.м. Вартість матеріального забезпечення (одягу, догляду, харчування, необхідної допомоги) визначена сторонами по договору в 300000 крб. щомісячно. Вказаний договір довічного утримання посвідчений державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Козловою Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №1-690, однак в Чернівецькому КБТІ не зареєстровано. Також судом встановлено, що після підписання та посвідчення договору довічного утримання державним нотаріусом Козловою Н.В. у відповідності до ст.52 Закону України «Про державний нотаріат» накладено заборону на відчуження квартири [ADDRESS] до припинення договору довічного утримання (а.с.59). Згідно п.5 зазначеного вище договору останній може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов - однією стороною в судовому порядку. Сторона по договору довічного утримання [PERSON]. [INFO] року померла (а.с.8). Разом з тим, за її життя вона не зверталась до суду з відповідним позовом про розірвання договору довічного утримання. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON]. в частині визнання недійсним договору довічного утримання між [PERSON]. та [PERSON]. від 21.04.1994 року задоволенню не підлягають, оскільки позивачка не є стороною цього договору, а тому не може вимагати його розірвання. Разом з тим, судом встановлено, що 07.05.1997 року між [PERSON]. та [PERSON]. укладено договір дарування квартири [ADDRESS], згідно якого [PERSON]. подарувала, а [PERSON]. прийняла в дар вказану квартиру. Зазначений договір дарування посвідчений державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Балан Р.Б., зареєстрований в реєстрі за №3.ДС578 та в Чернівецькому ОБТІ (а.с.6). Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно [PERSON]. є єдиним власником зазначеної вище квартири (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд вважає, що наявна заборона на відчуження квартири [ADDRESS], накладена нотаріусом Козловою Н.В. у зв'язку з укладенням договору довічного утримання від 21.04.1994 року, створює перешкоди позивачці у здійсненні її права власності на належну їй квартиру. З огляду на викладені обставини суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON]. в частині усунення перешкод в здійсненні її права власності на квартиру [ADDRESS] шляхом скасування заборони на відчуження цієї квартири є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: partial