Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-09 00:00:00

Представник позивача [PERSON]. звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON] про визнання за [PERSON]. права власності на земельну ділянку загальною площею 1043 кв.м. (0,1043 га) для ведення садівництва, а саме, на ділянку [ADDRESS] в Садівницькому товаристві «Дніпро», що в [INFO]. Посилався на те, що [PERSON]. є членом Садівницького товариства «Дніпро», що в [INFO], в якому знаходиться земельна ділянка №[ADDRESS], загальною площею 1043 кв.м. (0,1043 га) яка використовується нею для ведення садівництва. Відповідно до норм безоплатної передачі земельних ділянок, зазначених у ст. 121 ЗК України вона має право безоплатно отримати із земель комунальної власності територіально громади [INFO] для ведення садівництва земельну ділянку у розмірі не більше 0,12 га. Підготувавши всі необхідні документи звернулася до [PERSON] з відповідною заявою про приватизацію зазначеної земельної ділянки, але відповідачем було відмовлено в безоплатній приватизації зазначеної земельної ділянки з посиланням на те, що дані землі належать до земель водного фонду і знаходяться у 100-метровій зоні ріки Дніпро. Свої вимоги підтверджує письмовими доказами. В судовому засіданні представник позивача [PERSON]. позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити. Від представника відповідача до суду надійшла письмова заява зі змісту якої вбачається, що представник відповідача, [PERSON], позовні вимоги позивача визнає, визнає за [PERSON]. право власності на вказану земельну ділянку площею 1043 кв.м. для ведення садівництва, в Садівницькому товаристві «Дніпро», що в [INFO], справу просить розглянути без його участі. Представники третіх осіб про час і місце судового засідання повідомлялися в установленому порядку, до суду не з”явилися. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст.13 Конституції України, земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожен громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону. Згідно вимог ст.374 Цивільного кодексу України, ст.80 Земельного кодексу України суб'єктами права комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Правове регулювання права комунальної власності на землю регламентується ст.83 Земельного кодексу України. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Органам місцевого самоврядування законом можуть надаватися окремі повноваження органів виконавчої влади, у здійсненні яких вони є підконтрольними відповідним органам виконавчої влади. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, Згідно ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. В спірних правовідносинах [PERSON]здійснює від імені та в інтересах територіальної громади с.Власівка м. Світловодська правомочності власника об'єктів комунальної власності, до яких віднесені земельні ділянки, з приводу приватизації яких виник спір. Згідно із ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Частиною 2 ст. 58 Земельного кодексу України передбачено, що для створення сприятливого режиму водних об'єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою. Відповідно до ч 3 ст. 60 Земельного кодексу України, розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів повинні встановлюватися за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації. Згідно з ч. 5 ст. 87 Водного кодексу України, зовнішні межі водоохоронних зон визначаються за спеціально розробленими проймами. А ч. 4 ст. 88 Водного кодексу України передбачено, що у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися. Судом достовірно встановлено, що на території, де розташована земельна ділянка, яка використовуються позивачем для ведення садівництва, водоохоронні зони не відводилися, проекти землеустрою не виконувалися і не затверджувалися. Дані обставини підтверджуються довідкою відділу земельних ресурсів у м. Світловодськ. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз'яснено, що за заявою сторони, яка не погоджується з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади щодо земельного спору, суд перевіряє правильність цього рішення і вирішує спір по суті. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 Земельного Кодексу України шляхом: визнання прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, тощо. При оскарженні рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування з питань, віднесених до їх компетенції (наприклад, про відмову в передачі у власність чи в продаж земельної ділянки або розміщенні об'єкта), суд у разі задоволення позову визнає рішення цих органів недійсними і зобов'язує їх, залежно від характеру спору, виконати певні дії на захист порушеного права чи сам визнає це право за позивачем. Враховуючи те, що земельна ділянка, якою користуються позивач для ведення садівництва, не відносяться до земель водного фонду, і в силу чинного земельного законодавства позивач має право на безоплатну передачу їй вказаної земельної ділянки, суд визнає, що позовні вимоги підлягають задоволенню як обґрунтовані та доведені. На підставі викладеного,

Outcome: approved