Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-17 00:00:00

В липні 2008 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила витребувати від [PERSON]належний їй мопед, вартістю 7000 грн., стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 3000 грн. та судові витрати. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що в травні 2006 року вона уклала усний договір з відповідачем, згідно якого придбала для свого онука новий мопед. За вказаний мопед вона сплатила [PERSON]. 7 тис. грн. На другий день після придбання мопеду відповідач забрав його. До часу звернення до суду з позовом, [PERSON]. не повернув позивачці ні мопеда, ні сплачені за нього кошти. Оскаржуваним рішенням Семенівського районного суду від 17 вересня 2008 року позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON]на користь [PERSON] грн. боргу та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи. Стягнуто з [PERSON]в доход держави державне мито в розмірі 51 грн. В решті позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі та витребувати у відповідача належний їй мопед, вартістю 7000 грн. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з”ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Факт отримання відповідачем 7000 грн. за мопед підтверджується матеріалами перевірки та постановою про відмову в порушенні кримінальної справи. Апелянт зазначає, що посилання суду на те, що постанова про відмову в порушенні кримінальної справи винесена вже після дій з мопедом не носить під собою ніякого підгрунтя, так як вона могла бути винесена тільки після вчинення будь-якого вчинку. Посилання суду на ст.218 ч.1 абз.2 ЦК України апелянт вважає помилковим, оскільки в даному випадку був укладений договір роздрібної купівлі-продажу. Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає задоволенню, а рішення суду в частині задоволення позовних вимог та стягнення судових витрат - скасуванню, з ухваленням нового рішення, виходячи з наступного. Задовольняючи частково позовні вимоги і стягуючи на користь позивачки 2000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами був укладений попередній договір відповідно до ст.635 ЦК України, згідно якого сторони зобов”язалися укласти у майбутньому договір купівлі-продажу мопеду і цей договір є дійсним в силу вимог ч.2 ст.218, ч.1 ст.570 ЦК України. Його укладення підтверджується наданим позивачем відповідачу завдатку у 2000 грн., прийняття та розмір якого не оспорюється відповідачем. Проте, до такого висновку суд першої інстанції дійшов в порушення вимог матеріального права, тому рішення суду підлягає частковому скасуванню з таких підстав. Статтею 635 ЦК України передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов”язуються протягом певного строку укласти договір в майбутньому на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленої для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі. Суд помилково прийшов до висновку, що між сторонами був укладений попередній договір купівлі - продажу мопеду, оскільки будь - якого документу на підтвердження укладення попереднього договору у відповідності до вимог ст.635 ЦК України, сторонами представлено не було. Пославшись на те, що зазначений висновок підтверджується наданим відповідачем завдатком в сумі 2000 грн. згідно з ч.1 ст.570 ЦК України, суд не взяв до уваги положення ст.547 ЦК України, за вимогами якої правочин щодо забезпечення виконання зобов”язань вчиняється у письмовій формі, недотримання якої має наслідком нікчемність правочину. Оскільки в справі відсутні належні докази на підтвердження наявного договору завдатку, висновок суду щодо укладення попереднього договору купівлі - продажу не відповідає нормам матеріального права та обставинам справи. Відповідно до вимог ст.208 ЦК України, у письмовій формі вчиняються правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 ЦК України. Зазначеною статтею передбачено, що усно вчиняються правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON]. та[PERSON] в усній формі в травні 2006 року був укладений договір купівлі - продажу мопеду, за умовами якого [PERSON]. передав майно, а [PERSON] заплатила 7000 грн. Зазначені обставини повністю знайшли своє підтвердження в матеріалах справи і зокрема підтверджені поясненнями[PERSON]. та самого [PERSON](а.с.38-40), згідно до яких [PERSON] передала відповідачу частинами 7000 грн., а [PERSON]. [PERSON]. - мопед. Таким чином, договір купівлі - продажу вчинений у формі, передбаченою ст.ст. 206, 208 ЦК України і є дійсним відповідно до приписів ст. 218 ЦК України. В подальшому [PERSON] передала мопед [PERSON]. для проведення ремонту та подальшого його продажу, однак останній не повернув майно позивачці, доручення по продажу не виконав та відмовився повернути його вартість, стверджуючи, що на ремонт поніс витрати в сумі 470 доларів, які позивачка відмовляється заплатити. Враховуючи, що власником спірного майна є [PERSON], а [PERSON]. утримує майно без законних підстав, вимоги про витребування майна в силу ст. 387 ЦК України підлягають задоволенню, при цьому, на користь позивачки підлягають стягненню витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в сумі 60 грн. Таким чином, оскільки відповідно до ч.4 п.1 ст.309 ЦПК України, підставою для скасування рішення суду першої інстанції є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та стягнення на користь [PERSON] грн. і стягнення судових витрат підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення по суті заявлених вимог.

Outcome: partial