Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , ВАТ „Кривбасрудоремонт”, КП „Криворізьке бюро технічної інвентаризації”, третіх осіб –Приватного підприємства „Сінбрус”, відділ державної виконавчої служби Інгулецького району управління юстиції м.Кривого Рогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу №б/н від 07.07.2006р. зареєстрованого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] в реєстрі за [NUMBER] між ВАТ „Кривбасрудоремонт” та [PERSON] щодо адміністративно-побутового корпусу (в подальшому АБК), зобов”язання КП „Криворізьке БТІ”: анулювати витяг про реєстрацію права власності на адміністративно-побутовий корпус від 26.06.2006р. [NUMBER] в книзі [NUMBER] запис [NUMBER] , реєстраційний [NUMBER] і поновити в реєстрі прав власності на адміністративно-побутовий корпус ВАТ „Південний гірничо-збагачувальний комбінат”. Для забезпечення позову - винести ухвалу про заборону відчудження в будь-який спосіб адміністративно-побутовий корпус, стягнути з відповідачів судові витрати, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 25.12.2004 року позивач придбав у ПП „Сінбрус” адміністративно-побутовий корпус, розташований за адресою: м.Кривий Ріг вул.Широківське шосе, будинок 2 на підставі договору купівлі-продажу ВВТ [NUMBER] . В подальшому зазначений договір було оскаржено в судовому порядку попереднім власником- ВАТ «Кривбасрудоремонт». Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2005 року позов ВАТ «Кривбасрудоремонт» було задоволено частково. Суд зобов”язав ВАТ „ПГЗК” в порядку реституції повернути придбану нерухомість ПП „Сінбрус”, а останнього повернути 380 000 гривень, отримані за угодою ВАТ «Південний ГЗК». Разом з цим в рішенні зазначено, що ВАТ „Кривбасрудоремонт” мав право витребувати у ПП „Сінбрус” спірне майно шляхом пред”явлення окремого позову. Однак ВАТ „Кривбасрудоремонт” без пред”явлення позову до ПП «Сінбрус» та всупереч рішенню господарського суду- продало 07.07.2006 року спірний об”єкт [PERSON] , з реєстрацією нового власника в КП „Криворізьке БТІ”, яке безпідставно зняло з реєстрації прав власників ВАТ „ПГЗК”. Вважають, що відповідачі заздалегідь знали про протиправність здійснюваної угоди від 07.07.2006р., і про те, що ВАТ „ПГЗК” не в змозі виконати в повному обсязі рішення господарського суду від 13.12.2005р., оскільки не з власної волі перестав бути власником майна. Ухвалою Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 26 жовтня 2007 року задоволено клотання позивача та прийнята часткова відмова від позову в частині вимог до КП „БТІ”, останнє залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача [PERSON] . 08 листопада 2007 року до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач просить визнати право власності Відкритого акціонерного товариства „Південний гірничо-збагачувальний комбінат” на адміністративно-побутовий корпус загальною площею 2108,7 м.кв., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область м.Кривий Ріг Широківське шосе, будинок 2; визнати недійсним договір купівлі-продажу вищезазначеного адміністративно-побутового корпусу, укладеного 07.07.2006р. між ВАТ „Кривбасрудоремонт” (продавцем) та [PERSON] (покупцем). В подальшому 11.07.2008 року від позивача надійшла уточнена позовна заява від 08.07.2008 року з вимогами про визнання права власності ВАТ „ПГЗК” на адміністративно-побутовий корпус загальною площею 2108,7 м.кв., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область м.Кривий Ріг Широківське шосе, будинок 2; витребування із чужого незаконного володіння [PERSON] адміністративно-побутовий корпус загальною площею 2108,7 кв.метрів, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область м.Кривий Ріг Широківське шосе, будинок 2 та визнання недійсним договору купівлі-продажу адміністративно-побутового корпусу загальною площею 2108,7 м.кв., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область м.Кривий Ріг Широківське шосе, будинок 2, укладеного 07 липня 2006р. між ВАТ „Кривбасрудоремонт” (продавцем) та [PERSON] (покупцем). Представник позивача- [PERSON] в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги, що надійшли до суду 11.07.2008року та пояснив, що згідно договору купівлі-продажу від 25 грудня 2004 року та додаткового договору, укладеного 28 грудня 2004 року - ВАТ „ПГЗК” придбав у Приватного Підприємства „Сінбрус” адміністративно-побутовий корпус загальною площею 2108,7 м.кв., розташований по вул.Широківське шосе, будинок 2 в м.Кривому Розі за 380 000 гривень та зареєстрував договір в КП «Криворізькому БТІ» 12 квітня 2005 року. 24 липня 2006 року ВАТ „ПГЗК” отримав вимогу від [PERSON] про звільнення спірної будівлі. У вимозі зазначалось, що на підставі договору від 07 липня 2006р., [PERSON] придбав у ВАТ „Кривбасрудоремонт” адміністративно-побутовий корпус, який знаходиться за адресою: м.Кривий Ріг Широківське шосе, 2 та зареєстрував нерухомість в КП „Криворізьке БТІ” 10 липня 2006 року. Про укладення договору купівлі-продажу від 07 липня 2006 року Відкритому акціонерному товариству „ПГЗК” відомо не було. Оскільки власником нерухомості було ВАТ „ПГЗК”, тому ВАТ „Кривбасрудоремонт” не мало права його відчуджувати. Таким чином, без відома власника ВАТ «ПГЗК» та не з його волі - будівля вибула з його володіння. До ВАТ „Кривбасрудоремонт” з питанням про повернення спірного майна позивач не звертався, оскільки ніяких документів, які б підтверджували виникнення у ВАТ „Кривбасрудоремонт” права власності на спірне нерухоме майно у позивача не було, та якщо брати до уваги рішення господарського суду від 13.12.2005 року, належною особою по витребуванню майна у ВАТ „ПГЗК” було Приватне підприємство „Сінбрус”. Кошти, які отримало ПП „Сінбрус” за продаж адміністративно-побутового корпусу по договору купівлі-продажу від 25.12.2004р. та додатковій угоді від 28.12.2004 року- Відкритому акціонерному товариству «ПГЗК» повернуті не були. Далі, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2005 року було оскаржено позивачем -ВАТ „ПГЗК”. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23 березня 2006 року, рішення від 13.12.2005 року було залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Після чого, ВАТ „ПГЗК” звернувся із касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, за постановою якого від 15.11.2006 року, було скасовано постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.03.2006 року та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2005 року, і справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду цієї ж справи в господарському суді Дніпропетровської області - позивач ВАТ „Кривбасрудоремонт» відмовився від позову до ВАТ «ПГЗК» про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 25.12.2004 року і судом 27 квітня 2007 року винесена ухвала про прийняття відмови від позову та припинення провадження по справі. Тобто, договір купівлі-продажу від 25.12.2004 року є дійсним. На даний час спірна будівля ніким не використовується. Фактично існує два власника адміністративно-побутового корпусу. [PERSON] вимагає звільнити спірну будівлю, і вважає себе власником нерухомого майна, ВАТ „ПГЗК” оспорює це трердження, оскільки вважає, що адміністративно-побутовий корпус незаконно вибув з їх володіння і власником являється ВАТ „ПГЗК”. Просить уточнені позовні вимоги, які надійшли до суду 11.07.2008 року задовільнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] – [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Вважає договір купівлі-продажу від 07 липня 2006 року, укладений між ВАТ „Кривбасрудоремонт” та [PERSON] дійсним. Пояснила, що [PERSON] вважає себе власником спірного адміністративно-побутового корпусу, оскільки набув його на законних підставах. Просить відмовити позивачу в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судові засідання не являвся, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення судових повісток. Представник відповідача ВАТ „Кривбасрудоремонт” – [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просить відмовити в їх задоволенні. Пояснив, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2004 заборонено ПП „Сінбрус” відчудження нерухомого майна, в тому числі АБК, розташованого за адресою: м.Кривий Ріг Широківське шосе,2, тому договір від 25.12.2004 року є нікчемним і направлений на протиправне заволодіння майном. Також пояснив, що договір купівлі-продажу підлягає державній реєстрації, після чого виникає право власності на нерухоме майно. Позивачем не надано доказів про державну реєстрацію договору купівлі-продажу, тому вважає, що позивачем не доведено, що він є власником спірного адміністративно-побутового корпусу. Також позивачем не доведено, що [PERSON] використовує АБК. Останній вимагав повернути нерухоме майно, однак докази про повернення йому вказаного майна- відсутні. Докази та копії документів, які були долучені не в попередньому судовому засіданні та які не були зазначені в позовній заяві від 16.10.2006 року, що надійшла в порядку усунення недоліків заяви, він не сприймає як доказ, позивачем не доведено про наявність перешкод в наданні всіх доказів до або під час попереднього судового засідання. Представники третіх осіб: ПП „Сінбрус”, КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», відділ державної виконавчої служби Інгулецького району управління юстиції м.Кривого Рогу- в судові засідання не являлись, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, направили до суду листи про слухання справи за відсутності їх представників. При дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що 25 грудня 2004 року між ПП „Сінбрус” та ВАТ „ПГЗК” укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ВАТ „ПГЗК” придбав за 456 000 гривень нерухоме майно – адміністративно-побутовий корпус, розташований за адресою: м.Кривий Ріг Широківське шосе, будинок 2. Згідно п.1.3 зазначеного договору встановлено, що нотаріусом відсутність заборони на відчуження (арешту) цього адміністративно-побутового корпусу перевірено. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за [NUMBER] (а.с.8 т.1). 28 грудня 2004 року до вищевказаного договору купівлі-продажу укладено додатковий договір, яким змінена ціна по договору на 380 000 гривень (т.2 а.с.146). Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим комунальним підприємством «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» [NUMBER] від 12.04.2005 року підтверджується право власності ВАТ „ПГЗК” на адміністративно-побутовий корпус, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область м.Кривий Ріг Широківське шосе, 2 про що в книзі: [NUMBER] здійснено запис [NUMBER] (а.с.12 т.1). Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2005 року по справі № 25/366 було задоволено позов попереднього власника корпусу ВАТ «Кривбасрудоремонт» та визнано недійсним договір купівлі-продажу від 25.12.2004 року укладений між ПП „Сінбрус” і ВАТ „ПГЗК”. З ПП «Сінбрус» стягнуто на користь ВАТ «ПГЗК» 380000 гривень, а останє в свою чергу зобов»язане повернути приватному підприємству «Сінбрус» спірну будівлю. В мотивувальній частині рішення зазначено, що ВАТ «Кривбасрудоремонт» в подальшому має право витребувати адміністративно-побутовий комплекс у ПП «Сінбрус» шляхом пред’явлення окремого позову. Обставинами за яких господарський суд дійшов такого висновку були рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 26 травня 2005 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до відкритого акціонерного товариства «Кривбасрудоремонт» та приватного підприємства «Сінбрус» про визнання недійсним договору купівлі-продажу [NUMBER] від 25 грудня 2003 року та ухвала господарського суду Дніпропетровської області по справі № 34/288 від 06.12.2004 року про зобов'язання повернути майно (а.с.9-10 т.1). Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.03.2006 року апеляційна скарга ВАТ „ПГЗК” на рішення господарського суду від 13.12.2005 року -залишена без задоволення, а рішення від 13.12.2005 року – без змін (а.с.112 т.2). ВАТ „ПГЗК” звернулось з касаційною скаргою на вищевказану постанову та 15 листопада 2006 року Вищим господарським судом України винесено постанову, згідно якої постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.03.2006 року та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2005 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі (а.с.60-62 т.1). При новому розгляді справи позивач- ВАТ„Кривбасрудоремонт” відмовився від позову до ПП „Сінбрус” та ВАТ „ПГЗК” про визнання договору купівлі-продажу від 25.12.2004р. недійсним та ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2007 року прийнята відмова від позову, провадження у справі №18/353-06(25/366) припинено (а.с.159 т.1). Також встановлено, що договір купівлі-продажу від 25 грудня 2004 року та додатковий договір від 28 грудня 2008 року до договору купівлі-продажу є дійсним. Окрім цього, встановлено, що 07 липня 2006 року між ВАТ „Кривбасрудоремонт” та [PERSON] укладено договір, відповідно до якого [PERSON] набув у власність чотириповерховий адміністративно-побутовий корпус, загальною площею 2108,7 м.кв., який розташований за адресою: м.Кривий Ріг Широківське шосе буд.2., продаж здійснено за 354262 грн.. Договір посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за [NUMBER] (а.с.11 т.1). Вказане нежитлове приміщення зареєстроване на праві приватної власності за [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим КП "Криворізьке БТІ" 10.07.2006 року, номер запису [NUMBER] в книзі 2 дод.Н-413 (а.с.162 т.1). 24 липня 2006 року відкритим акціонерним товариством «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» була отримана вимога від 14 липня 2006 року громадянина [PERSON] , в якій він повідомляв, що 7 липня 2006 року між відкритим акціонерним товариством «Кривбасрудоремонт» (Продавець) та [PERSON] (Покупець) укладено договір щодо продажу адміністративно-побутового корпусу загальною площею 2108,7 квадратних метрів, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, Широківське шосе, буд. 2. У своїй вимозі вимагав звільнити спірну будівлю (т.2 а.с.106). Ухвалою судді Інгулецького районного суду від 20 жовтня 2006 року накладено заборону на відчудження адміністративно-побутового корпусу, розташованого за адресою: м.Кривий Ріг Широківське шосе, буд. 2 (а.с.23 т.1). Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборони відчудження об”єктів нерухомого майна [NUMBER] від 16.11.2006 року підтверджується накладення арешту на об”єкт обтяження: нежитлову будівлю, адміністративно-побутовий корпус, розташований за адресою: м.Кривий Ріг Широківське шосе, буд. 2 (а.с.41 т.1). Разом з цим встановлено, що згідно ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2004 року – ПП „Сінбрус” заборонено здійснювати будь-які дії, спрямовані на укладення будь-яких договорів та вчиняти інші дії спрямовані на відчудження майна, в тому числі будинку АБК, розташованого за адресою: м.Кривий Ріг Широківське шосе, 2 (а.с.163 т.1). Письмових доказів про реєстрацію спірної будівлі в Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна станом на 25.12.2004 року - відповідачами суду не надано. Також, суд не може прийняти до уваги пояснення представника відповідача ВАТ «Кривбасрудоремонт» - [PERSON] про те, що на момент укладення договору купівлі-продажу 25.12.2004 року - ПП «Сінбрус» не мало права продавати спірне майно, оскільки ухвалою господарського суду від 06.12.2004 року заборонено відчуження майна. Однак, судом встановлено, що при укладенні договору купівлі-продажу між ПП «Сінбрус» та ВАТ «ПГЗК» від 25.12.2004 року- нотаріусом перевірено відсутність заборони на відчуження (арешту) спірного об»єкту. Окрім цього, відсутність заборон відчуження адміністративно-побутового корпусу в Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна також перевірено нотаріусом при укладенні договору купівлі-продажу від 07.07.2006 року між ВАТ «Кривбасрудоремонт» і [PERSON] , про що зазначено в п.10 указаного договору. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, щодо наслідків недодержання сторонами при вчинені правочину вимог закону, здійснення права власності та його захист, витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання права власності. Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені лише частинами 1- 3, 5 та 6 ст.203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, що вчиняє правочин, повина мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не можуть суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей. Стаття 319 ЦПК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, діяльність власника може бути припинена, або власника може бути зобов”язано допустити до користування своїм майном лише у випадку і в порядку, встановлених законом. Стаття 321 ЦПК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Виходячи зі змісту статей 387, 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред”явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Судом встановлено, що про укладання договору купівлі - продажу 7 липня 2006 року- відкритому акціонерному товариству «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» своєчасно відомо не було. Відповідно до частини першої статті 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Статтею 658 ЦПК України передбачено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власнику товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Суд вислухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки суд дійшов висновку, що дійсно спірне майно вибуло з володіння позивача поза його волею внаслідок укладання відповідачами договору купівлі - продажу від 7 липня 2006 року між відкритим акціонерним товариством «Кривбасрудоремонт» (Продавець) та [PERSON] (Покупець) про продаж адміністративно-побутового корпусу загальною площею 2108,7 квадратних метрів, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, Широківське шосе, буд.2. Набувач за договором від 7 липня 2007 року [PERSON] не набув права власності на спірне майно, та володіє ним без відповідної правової підстави у зв'яку із чим воно підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь позивача. Стосовно вимог позивача про визнання недійсним договору купівлі - продажу від 7 липня 2006 року між відкритим акціонерним товариством «Кривбасрудоремонт» (Продавець) та [PERSON] (Покупець) про продаж адміністративно-побутового корпусу загальною площею 2108,7 квадратних метрів, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, Широківське шосе, будинок 2 , з огляду на те, що право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову про визнання недійсною угоди, в якій така особа не є стороною -підлягають відхиленню. Разом з цим, підлягають частковому задоволенню понесені позивачем витрати, а саме слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» понесені позивачем судові витрати відповідно до задоволених вимог на суму 3400 гривень судового збору та 30 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи. В стягненні іншої частини витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 7 гривень 50 коп. та в частині стягнення судового збору в розмірі 408 гривень 50 коп. слід відмовити. На підставі ст.ст.215,319,321,387,388,392,658 ЦК України та

Outcome: partial