Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-20 00:00:00

16 жовтня 2008 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача та третьої особи про визнання права власності на жилий будинок, який в судовому засіданні підтримав їх представник адвокат [PERSON]. Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи були попереджені належним чином, позов визнали повністю, просили справу розглянути у їх відсутності. Судом встановлено, що 1 вересня 1975 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який розірвано 24.11.1992 року (а.с.35-36). А 17.02.2001 року вони повторно зареєстрували шлюб (а.с.14). Від сумісного життя [PERSON] та [PERSON] мають двох дітей - [PERSON] та [PERSON] (а.с.8-13). Відповідно до рішення виконкому Ярівської селищної ради Донецької області від 10 червня 1986 року [PERSON] по [ADDRESS] було відведено земельну ділянку площею 1200 кв. м. під індивідуальне будівництво і в цей же день видано дозвіл на будівництво жилого будинку та господарських споруд та складено генплан забудови земельної ділянки (а.с.19-22). 1 липня 1987 року між [PERSON] та виконкомом Ярівської селищної ради було укладено договір про надання [PERSON] в безстрокове користування земельної ділянки площею 1200 кв. м за адресою [ADDRESS] для будівництва жилого будинку з господарськими спорудами, який посвідчено нотаріально 19.08.1987 року (а.с.17-18). В 1990 році [PERSON] закінчив будівництво жилого будинку з господарськими спорудами, які до теперішнього часу не введено в експлуатацію і не зареєстровано як об»єкт права власності, але які можливо використовувати за призначенням. 05 січня 2005 року помер [PERSON] (а.с.15). Спадкоємцями за законом на спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] є позивачі та третя особа. При цьому позивачі прийняли спадщину у встановленому законом порядку, а третя особа - спадщину у законному порядку не прийняла (а.с.37). Відповідно до ст. 60 СК України(в редакції 10 січня 2002 року) та ст.22 Кодексу про шлюб та сім»ю України (в редакції 20.06.1969 року) майно, набуде подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікову на праві спільної сумісної власності. Тобто майно, яке придбали позивачка та [PERSON] в період сумісного життя є їх спільною сумісною власністю. Згідно ст. 70,71 СК України та ст.ст.28,29 КпШС України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Тобто &frac12; частина будинку належить позивачці [PERSON] як дружині, яка пережила свого чоловіка, а спадковою масою, на яку відкрилася спадщина є лише на &frac12; частину жилого будинку з господарськими спорудами. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом МЮ України від 28.01.2003 року № 6/5 право власності на нерухоме майно підлягає обов»язковій державній реєстрації. Між тим Конституція України в стаття 41 гарантує кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Матеріали справи та довідки БТІ свідчать про те, що будівельні роботи на новостворений житловий будинок, розташований у [ADDRESS] виконано на законних підставах, незаконність набуття права власності спадкодавцем на вказане майно в судовому засіданні не встановлена. Відповідно до ст.ст.1261,1267 ЦК України позивачі спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] і мають рівні частки у спадщині і згідно ст.ст.1268, 1269 ЦК України прийняли спадщину у встановленому законом порядку, а третя особа [PERSON] її не прийняла(а.с.37). Тому позивачі обґрунтовано на підставі вимог ст. 1275 ЦК України прийшла до висновку про те, що їх частка у спадщині складає &frac12; кожному, а до цілого жилого будинку зі спорудами [PERSON] має право на &frac34; їх частини, а [PERSON] - на 1/4 частину. На підставі викладеного суд вважає позовні вимоги позивачів обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved