overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-01 00:00:00

25 червня 2008 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON]про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 22.12.2007 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, зареєстрований Гринківською сільською радою Глобинського району Полтавської області, актовий запис № 4. Від даного шлюбу спільних дітей не мають. Одруження з відповідачкою виявилося не вдалим. Шлюбні відносини припинили 3 березня 2008 року та з того часу не ведуть спільного домашнього господарства, проживають окремо. Спільне життя не склалося внаслідок несумісності характерів, різних поглядів на життя, втрати любові, поваги та довіри один до одного, постійних сімейних сварок, також відповідачка допустила подружню зраду та вела гулящий спосіб життя. На даний час відповідачка фактично створила іншу сім'ю. Примирення в сім'ї не досягнуто. Позивач просить постановити рішення, яким шлюб, укладений між ним та відповідачкою, зареєстрований що 22.12.2007 року Гринківською сільською радою Глобинського району Полтавської області, актовий запис № 4 розірвати. В судовому засіданні [PERSON]. позов підтримав, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON]. позов визнала. Таким чином, з”ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає. Судом встановлено, що 22 грудня 2007 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, зареєстрований Гринківською сільською радою Глобинського району Полтавської області, актовий запис № 4. Від даного шлюбу спільних дітей не мають. Одруження позивача з відповідачкою виявилося невдалим через втрату сторонами взаємоповаги та взаємних почуттів один до одного. Позивачка та відповідач разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Суд вважає, що шлюб між позивачем та відповідачкою існує формально, фактично сім'я розпалася та відновити її неможливо, оскільки сторони поновлювати шлюбні відносини не бажають. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON]про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 04 серпня 1998 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Градизькою селищною радою народних депутатів Глобинського району Полтавської області, актовий запис № 19. Від даного шлюбу спільних дітей не мають. Одруження з відповідачем виявилося не вдалим. Відповідач не піклувався про створення нормальних сімейних стосунків, взаємоповагу, що фактично призвело до розпаду і фактичного припинення шлюбних відносин. Систематично відповідач влаштовував сварки, проявляв неповагу до сім'ї, після чого сім'я розпалася з вересня 2007 року. Примирення в сім'ї не досягнуто. Позивачка просить постановити рішення, яким шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований що 04.08.1998 року Градизькою селищною радою народних депутатів Глобинського району Полтавської області, актовий запис № 19 розірвати. В судовому засіданні [PERSON]. позов підтримала, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] . позов визнав. Таким чином, з”ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає. Судом встановлено, що 04 серпня 1998 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Градизькою селищною радою народних депутатів Глобинського району Полтавської області, актовий запис № 19. Від даного шлюбу спільних дітей не мають. Одруження позивачки з відповідачем виявилося невдалим через втрату сторонами взаємоповаги та взаємних почуттів один до одного. Позивачка та відповідач разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Суд вважає, що шлюб між позивачкою та відповідачем існує формально, фактично сім'я розпалася та відновити її неможливо, оскільки сторони поновлювати шлюбні відносини не бажають. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON]про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 24 грудня 1994 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, зареєстрований у Заможненській сільській раді Глобинського району Полтавської області, актовий запис № 7. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO]народження та [PERSON],[INFO]народження. Одруження з відповідачкою виявилося не вдалим. Після того, як їхні діти почали ходити до школи, відповідачка зовсім перестала приділяти їм увагу, постійно уходила з дому і не появлялася тривалий час зовсім не пояснюючи причину своєї відсутності. Постійно проявляла неповагу до мене, вчиняла сварки в присутності дітей, декілька разів приходила додому в нетверезому стані. Позивач дізнався, що відповідачка проживає з іншим чоловіком, веде з ним спільне господарство. Примирення в сім'ї не досягнуто. Позивач просить постановити рішення, яким шлюб, укладений між ним та відповідачкою, зареєстрований що 24.12.1994 року у Заможненській сільській раді Глобинського району Полтавської області, актовий запис № 7 розірвати. В судовому засіданні [PERSON]. позов підтримав, просить його задовольнити. Відповідачка [PERSON]. в судове засідання не з'явилася, була належним чином повідомлена, надіслала до суду заяву, в якій прохала розглядати справу без її участі, заперечень до позовної заяви не має, позовні вимоги визнає повністю. Таким чином, з”ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає. Судом встановлено, що 24 грудня 1994 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, зареєстрований у Заможненській сільській раді Глобинського району Полтавської області, актовий запис № 7. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей : [PERSON], [INFO]народження та [PERSON],[INFO] народження. Одруження позивача з відповідачкою виявилося невдалим через втрату сторонами взаємоповаги та взаємних почуттів один до одного. Позивачка та відповідач разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Суд вважає, що шлюб між позивачем та відповідачкою існує формально, фактично сім'я розпалася та відновити її неможливо, оскільки сторони поновлювати шлюбні відносини не бажають. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-01 00:00:00

23 червня 2008 року [PERSON]звернулася до суду з позовом до [PERSON]про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи тим, що з відповідачем з липня 2004 року по червень 2008 року перебувала в фактичних шлюбних відносинах. Від даного шлюбу мають спільну малолітню дочку: [PERSON],[INFO]народження. Неповнолітня дочка знаходяться на її утриманні, відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини в добровільному порядку не надає. Позивачка просить постановити рішення, яким стягнути з [PERSON]на її користь на утримання спільної малолітньої дочки [PERSON],[INFO]народження, аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до її повноліття. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON]. позовні вимоги визнав повністю. Таким чином, з'ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 23 червня 2008 року [PERSON]звернулася до суду з позовом до [PERSON]про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Від фактичних шлюбних відносин сторони мають малолітню дочку: [PERSON],[INFO]народження, яка знаходиться на утриманні позивачки, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON],[INFO]народження, актовий запис № 129, виданого 20.11.2007 року відділом РАЦС Глобинського районного управління юстиції Полтавської області. Між сторонами угоди в добровільному порядку щодо утримання малолітньої [PERSON] . не досягнуто. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її батьків і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня пред'явлення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-01 00:00:00

В червні 2008 року заявник звернулась із заявою до суду про встановлення факту проживання однією сім'єю, в обґрунтування якої вказала, що вона та її мати [PERSON] яка померла [INFO]проживали однією сім»єю з померлим[INFO] [PERSON] з 1972 року, вели спільне господарство, померлий [PERSON]. виховував її як рідну дочку, утримував матеріально. Встановлення цього факту потрібно для прийняття спадщини. В судовому засіданні заявник підтримала свої вимоги, пояснила, що з матір»ю та [PERSON]проживали як одна сім»я, вели спільне господарство, матеріально допомогали один одному. [PERSON]. виховував її як дочку. Проживали однією сім»єю з 1972 року і до дня смерті [PERSON]., за час проживання однією сім»єю придбали будинок, в якому вона і продовжує проживати на даний час та який оформлений на [PERSON]., а тому вона не має змоги прийняти спадщину після смерті останнього. Просить заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи Коростишівської міськради підтримала заяву, не заперечує проти її задоволення. Від представника заінтересованої особи Коростишівського відділу РАЦС надійшла заява просять справу розглядати без їх участі, заяву підтримують, а тому суд розглядає справу без участі останніх. Допитані свідки [PERSON]. та [PERSON] пояснили, що заявниця та її мати[PERSON]. проживали однією сім»єю з [PERSON]приблизно 25 років до дня смерті останнього. Суд, заслухавши заявника, представника заінтересованої особи, свідків, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що заявниця та її мати [PERSON] яка померла [INFO]проживали однією сім'єю з померлим[INFO] [PERSON] починаючи з 1972 року до дня смерті останнього, вели спільне господарство. [PERSON]. виховував заявницю. Проживали однією сім'єю в [ADDRESS] де заявник і продовжує проживати після смерті матері та [PERSON]. Вказані обставини підтверджуються актом депутата від 02.04.2008 року та показаннями свідків [PERSON]. та [PERSON], копією свідоцтва про смерть[PERSON]. серії [NUMBER], договором купівлі продажу від 23.05.1972 року, Актовим записом про смерть [PERSON]. від 09.03.1992 року. Встановлення вказаного факту потрібно заявнику для оформлення спадщини. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-01 00:00:00

06.08.2008 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу мотивуючи тим, що шлюбні відносини припинені шість місяців тому через те, що між нею та відповідачем не було досягнуто взаєморозуміння, у зв’язку з чим позивачка звернулася до суду. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04 серпня 1990 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] року народження. Шлюбні відносини між ними припинені шість місяців тому через те, що між сторонами не було досягнуто взаєморозуміння, що призвело до втрати почуття любові та поваги. Таким чином, суд вважає, що їх сім’я розпалася і зберегти її неможливо, тому згідно ст. ст. 110, 112 СК України позовна заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них і мають істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона з 1969 року працювює у відповідача на посаді прибиральниці службових приміщень 3-го прядильного виробництва. Протягом останніх десяти років на підприємстві у зв’язку з відсутністю сировини, відключенням електроенергії та з інших виробничих причин мали місце простої. Відповідач не провів оплату часу простою позивачу на суму 3667грн. за період з серпня 2001 року по 01.08.2008р. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь оплату часу простою у сумі 3667грн. та індексацію оплати простою і суми компенсації заборгованих грошових доходів. На стадії попереднього слухання справи позивач уточнила позовні вимоги, просила стягнути оплату часу простою відповідно до довідки, наданої представником відповідача. Представник відповідача у попередньому судовому засіданні позов визнав. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 34 КЗпП України, простой - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою, або іншими обставинами, під простоєм розуміється вимушене призупинення роботи. Таким чином, відпустку з ініціативи адміністрації, як вказав представник відповідача, слід вважати простоєм. Згідно ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду на момент простою. Відповідно до ст. 12 Закону України „Про оплату праці” норми оплати праці за час простою, який мав місце не з вини працівника встановлюються Кодексом законів про працю України, норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою статті 12 та Кодексом законів про працю України є мінімальними державними гарантіями. Судом встановлено, що позивачка перебуває у трудових відносинах з відповідачем з 09.10.1969 року (наказ №40). На підприємстві мали місце простої, за які позивачу не сплачено з серпня 2001 року по 01.08.2008р. Згідно розрахунку наданого відповідачем, сума заборгованості за оплату часу простою за 2005-2008 роки становлять 6456,21грн., яку суд вважає можливим стягнути з відповідача. Оскільки справляння і сплата податку з громадян є обов’язком роботодавця та працівника, вище розрахована сума зазначена без утримання прибуткового податку та інших обов’язкових платежів .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона з 1959 року працювала у відповідача на посаді чистильниці обладнання 2-го розряду прядильного цеху. Звільнена 11.07.2008р. згідно ст.38 КЗпП Укаїни. Протягом останніх десяти років на підприємстві у зв’язку з відсутністю сировини, відключенням електроенергії та з інших виробничих причин мали місце простої. Відповідач не провів оплату часу простою позивачу на суму 3965грн. за період з серпня 2001 року по 11.07.2008р. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь оплату часу простою у сумі 3965грн. та індексацію оплати простою і суми компенсації заборгованих грошових доходів. На стадії попереднього слухання справи позивач уточнила позовні вимоги, просила стягнути оплату часу простою відповідно до довідки, наданої представником відповідача. Представник відповідача у попередньому судовому засіданні позов визнав. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 34 КЗпП України, простой - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою, або іншими обставинами, під простоєм розуміється вимушене призупинення роботи. Таким чином, відпустку з ініціативи адміністрації, як вказав представник відповідача, слід вважати простоєм. Згідно ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду на момент простою. Відповідно до ст. 12 Закону України „Про оплату праці” норми оплати праці за час простою, який мав місце не з вини працівника встановлюються Кодексом законів про працю України, норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою статті 12 та Кодексом законів про працю України є мінімальними державними гарантіями. Судом встановлено, що позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 22.12.1959 року, звільнена 11.07.2008 року (наказ №176К). На підприємстві мали місце простої, за які позивачу не сплачено з 2001 року по 11.07.2008р. Згідно розрахунку наданого відповідачем, сума заборгованості за оплату часу простою за 2005-2008 роки становлять 7141,14грн., яку суд вважає можливим стягнути з відповідача. Оскільки справляння і сплата податку з громадян є обов’язком роботодавця та працівника, вище розрахована сума зазначена без утримання прибуткового податку та інших обов’язкових платежів .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона з 1980 року працювює у відповідача на посаді прядильниці 5-го розряду. Протягом останніх десяти років на підприємстві у зв’язку з відсутністю сировини, відключенням електроенергії та з інших виробничих причин мали місце простої. Відповідач не провів оплату часу простою позивачу на суму 4642,41грн. за період з 2007 року по перше півріччя 2008 року. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь оплату часу простою у сумі 4642,41грн. На стадії попереднього слухання справи позивач уточнила позовні вимоги, просила стягнути оплату часу простою відповідно до довідки, наданої представником відповідача. Представник відповідача у попередньому судовому засіданні позов визнав. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 34 КЗпП України, простой - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою, або іншими обставинами, під простоєм розуміється вимушене призупинення роботи. Таким чином, відпустку з ініціативи адміністрації, як вказав представник відповідача, слід вважати простоєм. Згідно ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду на момент простою. Відповідно до ст. 12 Закону України „Про оплату праці” норми оплати праці за час простою, який мав місце не з вини працівника встановлюються Кодексом законів про працю України, норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою статті 12 та Кодексом законів про працю України є мінімальними державними гарантіями. Судом встановлено, що позивачка перебуває у трудових відносинах з відповідачем з 11.03.1980 року (наказ №46). На підприємстві мали місце простої, за які позивачу не сплачено з 2007 року по 2008р. Згідно розрахунку наданого відповідачем, сума заборгованості за оплату часу простою за 2007-2008 роки становить 3700,39грн., яку суд вважає можливим стягнути з відповідача. Оскільки справляння і сплата податку з громадян є обов’язком роботодавця та працівника, вище розрахована сума зазначена без утримання прибуткового податку та інших обов’язкових платежів .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення з відповідача боргу за спожите теплопостачання на користь теплопостачальної організації у розмірі 919 гривень 98 копійок. В судовому засіданні представник позивача, [PERSON] ., підтримала заявлений позов, просила суд позов задовольнити в повному обсязі, в зв`язку з відмовою відповідача в добровільном порядку відшкодувати борг. Відповідач в судове засіданні не з’явилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила. За ухвалою суду справа слухалася в заочному порядку у відповідності до правил передбачених ст.ст. 224,225 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, судом установлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є споживачем теплоенергії, яку постачає ОКП «Миколаївоблтеплоенерго». Відповідач мешкає по [ADDRESS] , за спожите теплопостачання не сплачує кошти, в результаті чого виник борг у 919,98 гривень. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, на підставі ст.ст. 64,67,68 ЖК України, ст.ст. 11,509,510,525,526,530,259 ЦК України, вважає заявлений позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки розмір заборгованість 919,98 гривень відповідача повністю доведений позивачем, на підставі чого відповідач зобов’язанний сплатити борг позивачу за спожиті послуги теплопостачання. Згідно ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 51 грн. на користь держави та інформаційно-технічне забезпечення по розгляду цивільної справи у розмірі 30 гривень на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення з відповідача боргу за спожите теплопостачання на користь теплопостачальної організації у розмірі 2 408 гривень 84 копійок. В судовому засіданні представник позивача, [PERSON] , підтримала заявлений позов, просила суд позов задовольнити в повному обсязі, в зв`язку з відмовою відповідача в добровільном порядку відшкодувати борг. Відповідач в судове засіданні не з’явилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила. За ухвалою суду справа слухалася в заочному порядку у відповідності до правил передбачених ст.ст. 224,225 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, судом установлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є споживачем теплоенергії, яку постачає ОКП «Миколаївоблтеплоенерго». Відповідач мешкає по [ADDRESS] , за спожите теплопостачання не сплачує кошти, в результаті чого виник борг у 2408,84 гривень. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, на підставі ст.ст. 64,67,68 ЖК України, ст.ст. 11,509,510,525,526,530,259 ЦК України, вважає заявлений позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки розмір заборгованість 2408,84 гривень відповідача повністю доведений позивачем, на підставі чого відповідач зобов’язанний сплатити борг позивачу за спожиті послуги теплопостачання. Згідно ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 51 грн. на користь держави та інформаційно-технічне забезпечення по розгляду цивільної справи у розмірі 30 гривень на користь позивача.

Outcome: approved