Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-10 00:00:00

27.07.2007 року [PERSON]. звернувся до суду з позовом до МСП „Будкомлект”, третя особа - [PERSON]., про відшкодування матерільної та моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що 19.11.2005 року об 11 годині 45 хвилин [PERSON]., працюючи водієм у МСП „Будкомлект”, рухаючись на належним відповідачу автомобілі марки «ГАЗ-93-Б», державний номер [NUMBER], допустив зіткнення з автомобілем марки „Ніссан Лаурель”, державний номер [NUMBER], володільцем якого є він. У результаті дорожньо-транспортної події йому були спричиненні телесні ушкодження середньої ступені тяжкості. По даному факту було порушено кримінальну справу по ч.1 ст.286 КК України. 26.06.2007 року Київським районним судом м. Сімферополя винесено постанову, якою [PERSON]. звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. „б” ст.1 Закону України „Про амністію” від 09.06.2007 року. Питання відшкодування шкоди, спричиненої злочином судом не розгядалися. Позивач вказував, що злочином йому спричинена материіальна шкода на суму 17939,29 грн., яка складається з відновлюючого ремонту пошкодженного автомобіля, оплати автотоварозначого дослідження і вартості медичних препаратів. Крім того, позивач вважав, що йому спричинена також і моральна шкода на суму 10000 грн., оскільки він 30 днів знаходився на лікувані у лікарні, зазнав душевних страждань, у зв'язку з ушкодженням здоров'я та пошкодженням його майна, порушені його нормальні життєві зв'язки. У судовому засіданні позивач та його представник пояснили з вищевказаним, просили позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON]. позов не визнала, вважала, що сума позову завищена і не відповідає дійсності, але не заперчувала проти укладення мирової угоди. У судовому засіданні представник відповідача - директор підприємства Плих А.Я. позов не визнав. Він вважала, що сума матеріальної та моральної шкоди завищена. Він не заперечував, що [PERSON]. під час скоєння злочину був водієм відповідача, знаходився з ними у трудових відношеннях, а автомобіль „ГАЗ-93-Б”, яким керував [PERSON]. під час скоєння ДТП, належав відповідачу. Третя особа - [PERSON]., у судовому засіданні пояснив, що дійсно на час скоєння ДТП він керував автомобілем марки «ГАЗ-93-Б», державний номер [NUMBER] та знаходився у трудових відносинах з відповідачем. Він не заперечув звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі п. „б” ст.1 Закону України „Про амністію” від 09.06.2007 року. Третя особа - [PERSON]. у судовому засіданні пояснив, що ніяких вимог до відповідачів не має, оскільки автомобіль він у 1997 році продав [PERSON]., це оформив довіреністю, зараз саме він є власником автомобілю „Ніссан Лаурель”, державний номер [NUMBER], а тому може вимагати відшкодування йому шкоди. Він особисто нічого не знає про факт ДТП, не був його учасником, ні до кого ніяких претензій не має. Вислухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінальної справи № 1-100/2007, та докази, надані сторонами на підставі ст. 60 ЦПК України, суд дійшов до наступного. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]власником автомобіля „Ніссан Лаурель”, державний номер [NUMBER] станом на 19.11.2005 р. був громадянин [PERSON] (а.с.8). Відповідно до довіреності [NUMBER]від 06.12.2003 року, дійсної до 06.12.2006 року, [PERSON] уповноважує позивача керувати та продавати належній йому автомобіль „Ніссан Лаурель”, державний номер [NUMBER] (а.с.10). Таким чином, станом на 19.11.2005 року під час ДТП, позивач керував автомобілем „Ніссан Лаурель” на підставі, передбаченої законом. На підставі довіреності від 06.08.2008 року повноваження позивача [PERSON]. щодо експлутатації (керування) та розпорядження автомобілем, [PERSON] продовжені до 06.08.2011 року. 19.11.2005 року об 11 годині 45 хвилин [PERSON]., працюючи водієм у МСП „Будкомлект”, рухаючись у м. Сімферополь на належним відповідачу автомобілі марки «ГАЗ-93-Б», державний номер [NUMBER], допустив зіткнення з автомобілем марки „Ніссан Лаурель”, державний номер [NUMBER], під керуванням позивача. В результаті дорожньо-транспортної пригоди позичач отримав телесні ушкодження середньої ступені тяжкості, а автомобіль „Ніссан Лаурель” було пошкоджено. По даному факту було порушено кримінальну справу по ч.1 ст.286 КК України. 26.06.2007 р. Київським районним судом м. Сімферополя винесено постанову, якою кримінальну справу №1-100/2007 року закрито, а [PERSON]. звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. „б” ст.1 Закону України „Про амністію” від 09.06.2007 року (а.9). Згідно до частини 4 статі 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Оскільки, постанова Київського районного суду м.Сімферополя від 26.06.2007 року не скасована відповідним судом у порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вона ухвалена, тому суд визнає провину водія відповідача в ДТП встановленою та не потребуючий доказуванню. У результаті дорожньо-транспортної пригоди з вини водія відповідача, автомобіль марки „Ніссан Лаурель”, під керуванням позивача, отримав механічні пошкодження, розмір яких визначено у висновку судової автотоварознавчої експертизи № 31-1440 від 28.12.2007 року і відповідно до якого, сума матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля марки „Ніссан Лаурель», дорівнює 16821 грн. 83 коп., а вартість відновлюючого ремонту складає 82151 грн. 71 коп. (а.с.39-45). Відповідно до ч.1 статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Крім того, частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно статті 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог части 1 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі зношенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробить для відновлення свого порушеного права /реальні збитки/; доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено /упущена вигода/ (п.п.1 і 2 ч.2 ст.22 ЦК України ). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.3 ст.22 ЦК України). Вимоги позивача про відшкодування йому вартості відновлюючого ремонту, не основані на законі. Оскільки відповідно до п.п.2.7, 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, із змінами, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту пошкодженого або розукомплектованого автомобілю з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових, тому суд стягує з відповідача на користь позивача 16821 грн. 83 коп. Крім того, суд частково стягує на користь позивача витрати на придбання медичних препаратів та ліків в сумі 91 грн. 40 коп. Відносно інших сум, то суду не надано належних й допустимих доказів необхідності застосування позивачем саме таких медикаментів. На користь позивача підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем витрати за послуги авто евакуатора - 160 грн. та послуги адвоката - 160 грн. , оскільки судом встановлено, що ці витрати позивачем понесені саме у зв'язку з ДТП. Статтею 23 ч. 1 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, заданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, завдяки, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п.1-3. ч.2 ст.23 ЦК України). Оскільки позивач дійсно переніс фізичну біль та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я; переніс душевні хвилювання у зв'язку з ДТП, у якій він вимушено приймав участь, суд вважає можливим компенсувати йому моральну шкоду.

Outcome: partial