Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути з них матеріальну шкоду, яка складається з витрат на поховання, обряди та пам»ятник померлого сина [PERSON], 1994 року народження, в сумі 13058 грн., та моральної шкоди, заподіяної їй у зв»язку з втратою дитини, в сумі 150000 грн.. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує наявністю постанови Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12.09.2007 року, згідно з якою [PERSON] звільнена від кримінальної відповідальності за ст. 367 ч.2 КК України на підставі Закону України «Про амністію», таким чином встановлена її провина в халатному відношенні до своїх службових обов»язків, що привело до тяжких наслідків - смерті її сина, а також моральну шкоду обґрунтовує тим, що вона отримала сильний стрес, у зв»язку зі смертю дитини зазнала значних моральних страждань, був порушений уклад її життя, крім того, на той час вона чекала другу дитину і у зв»язку зі стресом змушена була звертатись до лікарів. Відповідач [PERSON] з позовом не погодилась та пояснила, що оскільки її провини в смерті дитини немає і вона такої провини не визнає, то і позовні вимоги до неї необґрунтовані і задоволенню не підлягають. Представник відповідача КП «ВРЕЖО-6» з позовом погодилась частково та пояснила, що хоч фактично КП «ВРЕЖО-6» і не визнає своєї провини в смерті дитини, оскільки металеві ворота, що впали на потерпілого, ВРЕЖО не встановлювало та вони не знаходились на його балансі, але відповідач згоден відшкодувати ту частину витрат на поховання, яка підтверджена чеками та квитанціями. В задоволенні моральної шкоди просить відмовити. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з лютого 2006 року працює начальником ЖРЕД-23 КП «ВРЕЖО-6». В її службові обов»язки входить проведення та контроль профілактичних оглядів та поточного ремонту житлового фонду на території, яка закріплена за ЖРЕД-23, благоустрій та озеленення прибудинкових територій, дитячих та спортивних майданчиків, забезпечення зберігання та утримання в технічно справному стані всього житлового фонду та внутрішньо будинкового обладнання. 17 січня 2007 року вдень під час гри у футбол на майданчику біля будинків №5-а та №5-б по пр.Радянському в м.Запоріжжі футбольні ворота, встановлені на даному майданчику, впали та смертельно травмували неповнолітнього [PERSON], 1994 року народження - сина позивачки, який отримав черепно-мозкову травму, внаслідок якої настала його смерть. Постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12.09.2007 року, якою і встановлені вищевказані обставини, начальник ЖРЕД-23 [PERSON], яка притягалась до кримінальної відповідальності за службову халатність, що призвела до тяжких наслідків, за ст.367 ч.2 КК України, була звільнена від кримінальної відповідальності на підставі п.»г» ст.1 Закону України «Про амністію» 2007 року. Постанова набрала законної сили 20.09.2007 року /а.с.16/. Таким чином, [PERSON] погодилась з пред»явленим їй звинуваченням, дану постанову не оскаржувала. [PERSON] помер [INFO] /а.с.5/. 22 січня 2007 року [PERSON] був похований, витрати на поховання понесла його мати - позивач по справі. Згідно наданих суду квитанцій СКП «Запорізька ритуальна служба» №048865 від 21.01.2007 року та №039359 від 21.01.2007 року на ритуальні послуги при похованні сина позивач витратила 977,98 грн. та 320 грн. відповідно, загальну суму - 1317,98 грн./а.с.4,7/. Згідно чеків, виданих 22.01.2007 року ПП «Віхлєва» кафе «Некст» за поминальний обід після поховання позивач сплатила 1053 грн. та 64 грн. / за дві партії обіду в зв»язку з великою кількістю людей/ відповідно, також додатково придбала хліб в ТОВ ТБ «Амстор» згідно чеку від 21.01.2007 року на суму 1,59 грн., на загальну суму - 1118,59 грн./а.с.8,9/. Згідно чеку, виданого 28.01.2007 року ПП «Віхлєва» кафе «Некст» за поминальний обід на 9 днів позивач сплатила 484,50 грн., додатково позивачем для цього поминального обіду були закуплені цукерки, випічка, чай, кава, вартість яких згідно чеку ТОВ ТБ «Амстор» від 28.01.2007 року склала 99,01 грн., на загальну суму - 583,51 грн. /а.с.8,9/. 18.08.2007 року позивач уклала з ПП [PERSON] договір підряду на виконання робіт по виготовленню та встановленню пам»ятника та надгроб»я на могилу сина, а також оградки, столу та скамійки /а.с.92/. Загальна вартість договору склала 8550 грн.. Згідно умов договору позивач сплачувала аванси: 18.08.2007 року - 2000 грн., в вересні 2007 року - 2000 грн.,11.10.2007 року - 2000 грн., 12.10.2007 року - 2550 грн., на загальну суму 8550 грн., а також сплатила вартість технічного огляду виконаних робіт в сумі 30 грн. /а.с.3,27/. Виконання вказаних робіт підтверджено наданими суду оригіналами договору підряду, чеками по вказаному договору про приймання коштів від позивача, квитанцією про сплату технічного огляду, та актом прийому-передачі від 12.10.2007 року. Крім того, позивач оплатила вартість судово-медичної експертизи, проведеної відділом СМЕ від 21.01.2007 року, в сумі 274 грн., що підтверджено відповідною квитанцією /а.с.7/. Інших доказів в обгрунтування своїх позовних вимог, а саме про відшкодування вартості одягу на загальну суму 470 грн., церковної паніхіди та місця на кладовищі на загальну суму 400 грн., витрат на телефонні переговори в сумі 200 грн., позивач суду не надала, надала квитанцію-чек, виданий 20.01.2007 року заправкою ВАТ «Укрнафта» на бензин вартістю 74.60 грн., проте з квитанції не вбачаться, ким цей бензин був придбаний. З пояснень відповідача [PERSON] в судовому засіданні та з довідки КП «ВРЕЖО-6» вбачається, що спортивний майданчик між будинками №5 та №5-а по пр.Радянському в м.Запоріжжі, де стався нещасний випадок, на балансі КП «ВРЕЖО-6» не знаходиться/а.с.62/. Згідно з відповідями на запити суду до управління архітектури Запорізького міськвиконкому, управління капітального будівництва та управління земельних ресурсів в м.Запоріжжі, вказані організації повідомили, що інформації про балансоутримувача вказаного спортмайданчика не мають /а.с.54, 76,77,78,80,93/. Згідно з наданими суду викопіюваннями окремих під»їздів будинку №5 по пр.Радянському в м.Запоріжжі, які відносяться до ЖБК «Будівельник-20» та ЖБК «Дніпроспецсталь», спортивний майданчик з будівлями кооперативів в експлуатацію не здавався./а.с.95,98/. З пояснень [PERSON], та представника КП «ВРЕЖО-6» в судовому засіданні вбачається, що хоча майданчик, на якому були невідомо ким встановлені металеві ворота, що впали на потерпілого, і не знаходиться на балансі ВРЕЖО-6, проте працівники ЖРЕД-23 періодично отримували завдання його підмітати, проводити деякі опоряджувальні роботи, робити попереджальні надписи на огорожі майданчику, тощо. На запит суду відповідачами не були надані для дослідження журнали загального /осінньо-весняного/ огляду станом на весну-осінь 2007 року, їх ненадання мотивувалось відсутністю таких журналів, а були надані тільки акти такого огляду будинків 5»а» та 5»б» по пр.Радянському за вказаний період. При цьому, згідно технічного паспорту будинку №5»а» по пр.Радянському в м.Запоріжжі, територія майданчика, на якому були встановлені металеві ворота, відноситься до земельної ділянки до вказаного будинку та значиться як асфальтобетонне замощення/а.с.81,83/. Крім того, в обґрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди позивач, яка обґрунтувала її сильними моральними стражданнями, пов»язаними зі смертю на той час єдиного сина, з порушенням укладу її життя, надала суду довідку з Запорізького обласного центру соціально-психологічної допомоги №75 від 08.06.2007 року,з якої вбачається, що після смерті свого сина вона вимушена була в зв»язку зі своїм психологічним станом звертатись за допомогою до спеціалістів-психологів /а.с.26/. Вислухавши сторони та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги як про стягнення матеріальної так і моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст.1166,1172 ЦК України, матеріальна шкода, заподіяна неправомірними діями або бездіяльністю працівником під час виконання своїх службових обов»язків, відшкодовується юридичною особою, з якою працівник знаходиться у трудових відносинах. У відповідності до ст.1201 ЦК України та до п.24 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» в редакції станом на 24.10.2003 року, у випадку смерті потерпілого організація або особа, що завдала шкоди смертю потерпілого, зобов»язані відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання, в тому числі ритуальні послуги та обряди, та на спорудження пам»ятника, ці витрати. Також, згідно ст.61 ЦПК України ті обставини, що встановлені рішенням /постановою/ суду, які набрали законної сили, не підлягають повторному дослідженню та доказуванню при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Таким чином, оскільки в даному випадку є така, що набрала законної сили, постанова суду про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності за халатність, що призвела до тяжких наслідків - смерті [PERSON], на підставі Закону України «Про амністію», то факт того, що [PERSON] фактично визнала себе винною в скоєнні вказаного злочину та погодилась на звільнення від кримінальної відповідальності за обставинами, які не є реабілітуючими, є доведеним та повторного доказування при вирішенні цієї цивільної справи не потребує. Крім того, враховуючи те, що [PERSON] притягалась до відповідальності як посадова особа ЖРЕД-23 КП «ВРЕЖО-6» і знаходилась в трудових відносинах з КП «ВРЕЖО-6», то матеріальна шкода підлягає стягненню саме з КП «ВРЕЖО-6», яке має право регресу до винної особи. При визначенні розміру матеріальної шкоди, суд виходить з тої його частини, яка доведена позивачем в судовому засіданні за допомогою письмових доказів, а саме: задоволенню підлягають витрати на ритуальні послуги в сумі 1317,98 грн., витрати на поминальні обіди 22.01.2007 року та 28.01.2007 року в сумі 1702,10 грн., витрати на оплату СМЕ в сумі 247,08, витрати на встановлення пам»ятника в сумі 8580 грн., всього на загальну суму 11847,16 грн.. Суд не приймає до уваги квитанцію про придбання бензину, оскільки з неї не вбачається її відношення до витрат на поховання сина позивачки, а щодо інших позовних вимог - витрат на придбання одягу, на телефонні розмови, на сир та ковбасу, то вони нічим об»єктивно не підтверджені та задоволенню не підлягають. Крім цього, у відповідності до ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою яка її завдала за наявності її вини, з урахуванням усіх істотних обставин. Як зазначено в п.8 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» в редакції станом на 25.05.2001 року, за моральну /немайнову/ шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов»язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу, якщо інше не встановлено спеціальною нормою закону. Таким чином, моральна шкода підлягає стягненню з організації - КП «ВРЕЖО-6», з якою [PERSON] перебуває в трудових відносинах. В даному випадку суд погоджується з доводами позивачки про те, що смертю сина їй заподіяні сильні моральні страждання, які підсилювались тим, що в цей час вона була вагітна та чекала на другу дитину. Суд також погоджується з тим, що смерть дитини призвела до певного порушення укладу життя позивачки, та не ставить під сумнів її тяжкий психологічний стан і бере до уваги надану довідку з Запорізького обласного центру соціально-психологічної допомоги, яка підтверджує факт звернення позивача за лікарською допомогою після смерті сина. Суд не може погодитись з доводами відповідачів про те, що позивачу не завдано моральної шкоди або ж вона її не довела. Суд враховує встановлення судовим рішенням вини посадової особи КП «ВРЕЖО-6» у недбалому ставленні до своїх службових обов»язків, які полягали в тому, що начальник ЖРЕД-23 [PERSON] повинна була приймати участь в сезонних оглядах не тільки будинків, але і території, яка відноситься до цих будинків / в даному випадку згідно технічного паспорту будинку №5а по пр.Радянському територія майданчика є замощенням біля будинку/, і, встановивши наявність на майданчику споруди /металевих воріт/, які невідомо ким встановлені і невідомо як закріплені, якщо закріплені взагалі, посадові особи КП «ВРЕЖО-6» повинні були прийняти заходи щодо демонтажу вказаних воріт, або ж їх належного закріплення, але цього не зробили, що призвело до нещасного випадку з дитиною. При цьому, суд враховує і те, що бездіяльність посадових осіб КП «ВРЕЖО-6» щодо демонтажу цих воріт була не умисною, дійсно не було достовірно визначено хто саме встановив для дитячих ігор ці ворота і не закріпив їх належним чином, внаслідок чого вказані ворота впали на дитину позивачки не з злого умислу відповідачів. Таким чином, суд, враховуючи також принципи розумності та справедливості, приходить до висновку про те, що моральна шкода підлягає задоволенню в сумі 15000 грн.. Крім того, з КП «ВРЕЖО-6» відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: partial