Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-26 00:00:00

10.04.2008 р. до Краматорського міського суду надійшла позовна заява [PERSON]., який звернувся з позовом до ВАТ Краматорський завод важкого верстатобудування про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання формулювання причин звільнення незаконним, визнання наказів № 591 від 31.12.2007 року та № 59-в від 12.03.2008 року незаконними, зміну формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час перешкоджання працевлаштуванню, виплату вихідної допомоги, стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку по день винесення рішення з відповідною індексацією, відшкодування моральної шкоди. Представник відповідача [PERSON]. позовні вимоги не визнала і суду пояснила, що з 12.12.2006 року , згідно наказу № 865 -к від 11.12.2006 року , [PERSON]. працює на ВАТ КЗВВ в ЖДЦ на посаді електромонтера по ремонту та обслуговуванню електрообладнання 5-го розряду з випробувальним терміном 1 місяць. В даному наказі позивач підписався про те, що ознайомився з робочою інструкцією та наказом. На момент прийняття на роботу позивача з 01.10.2006 року діяв перелік професій працівників заводу, яким була встановлена доплата за розширену зону обслуговування та збільшений об'єм робот, затверджений наказом № 351 від 15.09.2006 року. В зв'язку чим 12.12.2006 року по цеху, де працював позивач було видано розпорядження № 435, згідно якого [PERSON]за фактично відпрацьований час в період з 12.12.2006 року по 31.12.2007 року проводилась доплата в розмірі 2% тарифу за основним місцем роботи за збільшений об'єм виконаних робіт, про що позивач був повідомлений під розпис. Згідно наказу № 499 від 31.10.2007 року була затверджена норма робочого часу на 2008 рік, а також вихідні дні в 2008 році, 10 березня 2008 року вважався вихідним днем. 31.12.2007 року було видано наказ № 591 , про внесення змін до наказу № 499 від 31.10.2007 року , а саме про переніс робочого дня 31.12.2008 року на вихідний день 10.03.2008 року. Позивач на ряду з іншими робітниками був ознайомлений з наказами. Ігноруючи накази, позивач не вийшов працювати 10.03.2008 року. Надати пояснення з приводу невиходу на роботу відмовився, про що свідчить акт від 11.03.2008 року. 12.03.2008 року [PERSON]. наказом № 59-В звільнений по ст.. 40.п.4 КЗпП України за прогул . В той же день позивач був повідомлений про необхідність з'явитись у ВК для отримання наказу про звільнення, трудової книжки та розрахунку. До відділу кадрів позивач з'явився 13.03.2008 року, коли і отримав трудову книжку. Більше нікуди не з'явився та розрахункові гроші отримав на особисту банківську картку 31.03.2008 року. Вважає, що відповідачем виконані всі вимоги законодавства при звільненні позивача, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON]., у судовому засіданні позов не визнала і згодна з поясненнями [PERSON]. У судовому засіданні позивач [PERSON]. позовні вимоги уточнив і суду показав, що 12.12.2006 року , згідно наказу № 865 -к від 11.12.2006 року працює на ВАТ КЗВВ в ЖДЦ на посаді електромонтера по ремонту та обслуговуванню електрообладнання 5-го розряду з випробувальним терміном 1 місяць. В період з 12.12.2006 року по 31.12.2007 року йому проводилась доплата в розмірі 2% тарифу за основним місцем роботи за суміщення професій, а саме він частково виконував обов'язки аккамуляторника. Відповідач не попередивши його про істотні зміни умов праці перестав виплачувати йому надбавку у розмірі 2 %. 08.02.2008 року та 22.02.2008 року відбулися іспити з перевірки знань з охорони праці, правил пожежної безпеки та ПТЕЕС, ПБЕЕС. Допуску до роботи з 08.02.2008 року по 06.03 2008 року не мав. З 09.03.2008 року мав намір звільнитись з заводу в зв'язку з порушенням трудового законодавства, про що 12.03.2008 року подав заяву. 31.12.2007 року було видано наказ № 591 , про внесення змін до наказу № 499 від 31.10.2007 року , а саме про переніс робочого дня 31.12.2008 року на вихідний день 10.03.2008 року. З наказом не згодний, не зрозуміло складання сприятливих умов святкування нового року за рахунок свята 8 березня. 12.03.2008 року наказом № 59-В звільнений по ст.. 40.п.4 КЗпП України за прогул . До відділу кадрів звернувся 13.03.2008 року, коли і отримав трудову книжку. Більше нікуди не з'явився та розрахункові гроші отримав на особисту банківську картку 31.03.2008 року. Вважає, що він був звільнений незаконно. Просить, щоб суд зобов'язав відповідача поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, визнати формулювання причин звільнення незаконним, визнати накази № 591 від 31.12.2007 року та № 59-в від 12.03.2008 року незаконними, змінити формулювання причин звільнення, стягнути середній заробіток за час перешкоджання працевлаштуванню, виплатити вихідну допомогу, в зв'язку з порушенням відповідачем трудового законодавства, стягнути середній заробіток за затримку розрахунку по день винесення рішення з відповідною індексацією, відшкодувати моральну шкоду, яка складається з : у розмірі 30 місячних прожиткових мінімумів для працездатних осіб на час виконання рішення, завданої небезпечними умовами праці; у чотирикратному розмірі місячного прожиткового мінімуму для працездатних осіб на час виконання рішення на місяць за період рівний періоду вимушеного прогулу ( не міг працевлаштуватись, харчуватись, сплачувати аліменти). Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON]. не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 12.12.2006р. на посаді електромонтера по ремонту та обслуговуванню електрообладнання 5-го розряду ( Наказ № 865-к від 11.12.2006 року) ( а.с. 11). Розпорядженням № 435, згідно якого [PERSON]за фактично відпрацьований час в період з 12.12.2006 року по 31.12.2007 року проводилась доплата в розмірі 2% тарифу за основним місцем роботи за збільшений об'єм виконаних робіт, про що позивач був повідомлений під розпис. ( а.с.91) Посилання позивача, про те що йому перестали платити 2% тарифу без підстав не знайшли свого підтвердження, т.к. позивач з 31.12.2007 року виконував роботу тільки за основним роботи без збільшення об'ємів, що не заперечують сторони. Відповідно до ст.. 233 КЗпП України працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права. Позивач до комісії з трудових спорів ВАТ КЗВВ не звертався та до суду теж, про що не заперечують сторони - а.с.99 Наказом №59-в від 12.03.2008 р. позивач звільнений з 12.03.2008 р. по ст. 40 п.4 КЗ п П України ( (відсутність на роботі 10.03.2008 року без поважних причин) а.с.-12. У судовому засіданні позивач не надав суду доказів про те, що він не був на роботі 10.03.2008 року з поважних причин. З довідки ВАТ КЗВВ видно, що позивач не є членом на підприємстві профспілкової організації а.с.-98. У відповідності зі ст. 40 п.4 КЗ п П України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу ( в том числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Матеріалами, які представив відповідач а.с.-13-15, підтверджується, що позивач був відсутній на роботі 10.03.2008 р. без поважних причин. Як вбачається з Наказів : № 499 від 31.10.2007 року, яким встановлено робочий час та час відпочинку в 2008 році по ВАТ КЗВВ та № 591 від 31.12.2007 року , яким внесено зміни в наказ № 499 від 31.10.2007 року ( погоджених з профспілковою організацією підприємства та не суперечить Колективному договору) - день 10 березня 2008 року - робочий день - а.с.92-93 Позивач знав, 10.03.2008 року - робочий день, хоча відповідно до акту від 08.01.2008 року від підпису відмовився - а.с.17, про що не заперечують сторони. Суд, приходить до висновку, що [PERSON]. 10.03.2008 року не був на роботі без поважних причин, тобто скоїв прогул. З матеріалів справи видно, що після звільнення позивача приймались міри відповідачем для вручення йому наказу про звільнення та трудової книжки, розрахункових грошей, остаточний розрахунок був здійснений 31.03.2008 року а.с.-40-41, 48-49,94-96 З копії наказу №59-в від 12.03.2008 р. про звільнення позивач видно, що трудова книжка та наказ про звільнення були вручені 13.03.2008 року, про що не заперечують сторони. Позивач не довів в судовому засіданні, що подав заяву про звільнення - а.с.5 від 12.03.2008 року з 1 квітня 2008 року за ст..38 КЗпП України до відділу кадрів ВАТ КЗВВ. Посилання позивача на те, що в зв'язку з не проходженням іспитів по перевірці знань правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів 08.02.2008 року та 22.02.2008 року - а.с.66-72 він був відсторонений від роботи та переведений на іншу роботу, що потягло істотні зміни умов праці, були порушення відповідачем трудового законодавства та давало йому право не виходити на роботу 10.03.2008 року не найшло свого підтвердження в судовому засіданні. Судом встановлено, що позивач у лютому -5 днів знаходився на лікарняному , інші робочі дні працював на своєму робочому місці; у березні 2008 року - 3 дні був на лікарняному , інші робочі дні був на своєму робочому місці - виконував роботу відповідно до робочої інструкції без доступу до відкритих електричних сітей, оплату отримав у повному обсязі. Посилання позивача на те, що відповідно до статті в газеті «Станкостроитель Краматорска» від 20.12.2007 року він повинен був отримати премію, але її не отримав не обґрунтовані та не беруться судом до уваги. Суд дійшов висновку, що наказ № 591 від 31.12.2008 року не суперечить законодавству про працю та колективному договору ВАТ КЗВВ. При таких обставинах позовні вимоги позивача про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання формулювання причин звільнення незаконним, визнання наказів № 591 від 31.12.2007 року та № 59-в від 12.03.2008 року незаконними, зміну формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час перешкоджання працевлаштуванню, стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку по день винесення рішення з відповідною індексацією - не підлягають задоволенню. Позовні вимоги позивача в частині виплати вихідної допомоги не підлягають задоволенню за таких обставин. Відповідно до ст.. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав зазначених в п.6 ст.. 36 КЗпП та п . 1,2,6 ст.40 КЗпП України, в разі порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору - працівникові сплачується вихідна допомога . Позивач звільнений за п.4 ст. 40 КЗпП України, порушень трудового законодавства , колективного чи трудового договору судом не встановлено, тобто позивач не має права на отримання вихідної допомоги. Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, їх тривалість, факт відновлення судом порушених прав позивача, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що у вимогах позивача про відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити. Розглядаючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст.88 ЦПК України, суд дійшов до висновку, що з позивача на користь Держави необхідно стягнути витрати на інформаційно технічне забезпечення у сумі 30 грн., та судовий збір в доход місцевого бюджету у сумі 51 грн.

Outcome: approved