Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-19 00:00:00

Позивач 22 вересня 2008 року звернувся до суду з позовом до[PERSON] про права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що в жовтні 2005 року він за власні грошові кошти придбав на автозаправочній станції «Хвилинка», яка розташована по[ADDRESS] і належить відповідачу дизельне паливо в кількості 1391 літр на суму 3200 грн. В підтвердження купівлі у відповідача дизельного пального на автозаправочній станції на його ім»я була заведена заборна картка. Він передав відповідачу грошові кошти і набув право на придбане дизельне паливо. Дизельне пальне з автозаправочної станції в натурі він не забирав з причини відсутності нагальної потреби, хоча набув право до періодичного вибору придбаного дизельного пального по заборній відомості. На підтвердження придбання у відповідача дизельного палива відповідач йому видав реєстраційну забірну картку внутрішнього користування на належній відповідачу АЗС. Однак цей документ, позивач втратив. У вересні 2008 року позивач звернувся на автозаправочну станцію відповідача, щоби отримати належне йому дизельне пальне, однак відповідач відмовив йому у видачі дизельного пального, мотивувавши свою відмову тим, що позивач вже отримав придбане дизельне пальне в кількості 1391 літра. Позивач вважає, що придбане ним дизельне пальне в кількості 1391 літра, має право витребувати в натурі з чужого не законного володіння. В судовому засіданні позивач, свої позовні вимоги підтримав повністю, суду уточнив, що спірні правовідносини між ним та відповідачем мали місце 12 жовтня 2004 року. Вказав суду на той факт, що з відповідачем все життя знаходився в добрих відносинах як односельчанин, мав довірительні відносини. Займаючись сільськогосподарським товарним виробництвом, погодив з відповідачем умови придбання дизельного палива на належній відповідачу АЗС після чого передав оператору АЗС [PERSON] грошові кошти в сумі 3200 грн. в рахунок оплати придбаного дизельного пального по ціні 2,3 грн. за один літр солярки. На його ім»я на АЗС була заведена заборна відомість і він набув право в подальшому у зручний для нього час без додаткової оплати здійснювати заправку дизельним паливом на належній відповідачу АЗС в кількості 1391 літра. Однак в подальшому відповідач не обгрунтовано відмовив йому у видачі придбаного дизельного пального, що спонукає його шукати захисту свого порушеного майнового права в суді. Відповідач [PERSON]. в судовому засіданні позов не визнав. В судовому засіданні неодноразово змінював свої покази. Факт придбання позивачем на АЗС «Хвилинка» в смт. Добровеличківка дизельного пального на суму 3200 грн. в жовтні 2004 року визнав повністю. Суду пояснив, що дійсно позивач купував на належній йому АЗС дизельне пальне на суму 3200 грн. Дані кошти приймала від позивача оператор АЗС [PERSON] Після прийняття коштів від позивача на його ім.»я була заведена заборна відомість на суму 3200 грн., яка давала право позивачу в подальшому здійснювати заправку дизельного палива на внесену грошову суму по цінам, які склалися на момент внесення грошових коштів на АЗС, без додаткової оплати у разі збільшення цін. Однак відповідач стверджує суду, що особисто не приймав будь-яких коштів з рук позивача, в подальшому не досяг з позивачем всіх умов купівлі - продажу дизельного палива, тому повернув позивачу сплачені ним кошти, а заборну картку знищила бухгалтер, з порушенням правил бухгалтерського обліку та звітності. Письмового підтвердження передачі позивачу спірної суми грошових коштів відповідач суду не надав. З приводу бухгалтерської звітності по заборним відмостям за період жовтня 2004 року відповідач суду пояснив, що не може віднайти цю звітність за весь період 2004 року. За період 2004- 2006 років по відомостях заборних карт на придбання паливно-мастильних матеріалів на належній йому АЗС, позивач в якості покупця не рахується. Відповідач протягом судового процесу не заявляв перед судом клопотань про застосування судом строків позовної давності. Свідок[PERSON] суду пояснила що вона працювала оператором на АЗС «Хвилинка», в смт. Добровеличківка, яка є приватною власністю відповідача по справі. В жовтні 2004 року позивач[PERSON] привіз та сплатив на АЗС грошові кошти в сумі 3200 грн. за купівлю дизельного палива по ціні 2,3 грн за один літр солярки. Дозвіл на прийняття від [PERSON]грошових коштів вона узгодила з власником АЗС [PERSON] по телефону, після чого прийняла кошти від позивача, облікувала їх по касі АЗС та завела заборну картку.[PERSON] видала письмове підтвердження факту прийняття від нього грошових коштів. На АЗС на ім.»я [PERSON]була заведена заборна картка, яка надавала право останньому без додаткової оплати здійснювати заправку дизельним паливом в межах сплаченої суми по ціні 2,3 грн/літр дизельного палива. Заборну картку на ім»я [PERSON]вона бачила на АЗС декілька змін. Після цього позивач не заправляв на АЗС дизельне пальне , яке придбав в жовтні 2004 року. Прийняті від позивача кошти в сумі 3200 грн. передала по касі власнику АЗС[PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що працюючи на АЗС «Хвилинка» головним бухгалтером вона пам»ятає, що позивач[PERSON] привозив на АЗС гроші в сумі 3200 грн. для купівлі дизельного пального. Гроші в нього приймалися оператором, заводилася заборна картка, але через деякий період власник АЗС [PERSON]. віддав [PERSON]гроші, в зв»язку з чим вона знищила заборну картку. Яку суму грошей [PERSON] віддав [PERSON]. поянити суду не змогла, оскільки не була очевидцем факту передачі грошей від [PERSON] до [PERSON]Окрім цього пояснила суду, що будь-якого документального підтвердження факту повернення грошових коштів[PERSON] не має. Свідок[PERSON] суду пояснила що в період з 2000 по 2007 рік вона працювала на АЗС « Хвилинка» оператором. Пам»ятає, що приймаючи зміну в оператора [PERSON]вона Свідок[PERSON]суду пояснила що на даний час вона працює головним бухгалтером АЗС «Хвилинка», яка належить відповідачу по справі. За вказівкою власника АЗС вона провела перевірку бухгалтерської звітності АЗС, але не виявила будь-якої фінансово-господарської звітності по спірним правовідношенням сторін у справі. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов»язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов»язується прийняти майно ( товар) і оплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до мов договору та вимог ЦК Ураїни, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов»язку не встановлений або визначений моментом пред»явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов»язок у семиденний строк від дня пред»явлення вимоги, якщо обов»язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Заслухавши пояснення сторін у справі, вивчивши письмові матеріали справи суд вважає встановленими наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини сторін. 12 жовтня 2004 року позивач вніс на АЗС «Хвилинка», яка належить відповідачу по справі, через оператора АЗС [PERSON] грошові кошти в сумі 3200 грн., як оплату за придбання дизельного пального по ціні 2,3 грн. за один літр. На означену суму оператором АЗС [PERSON] на ім»я позивача заведено заборну картку внутрішнього користування по АЗС на право відбору позивачем з АЗС 1391 літри дизельного пального. Означений факт сторонами в судовому засіданні не оспорюється. З 12 жовтня 2004 року до моменту судового засідання по справі позивач не відбирав (заправляв) дизельне паливо на АЗС «Хвилинка», а відповідач не передавав позивачу у будь-який спосіб дизельне паливо. Даний факт визнаний в судовому засіданні сторонами по справі та повністю узгоджується з письмовими матеріалами справи. З моменту сплати названих вище коштів позивач набув право на відбір з АЗС «Хвилинка», яка належить відповідачу по справі, придбаного дизельного пального в кількості 1391 літри. Твердження відповідача про факт повернення позивачу сплачених останнім коштів за придбання дизельного пального не підтверджуються письмовими доказами у справі. Аналізуючи зібрані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності суд вважає що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки обставини прийняття від позивача коштів в сумі 3200 грн. в рахунок оплати за придбання дизельного пального в кількості 1391 літра, визнані в судовому засіданні позивачем та відповідачем по справі, тому цей факт на підставі вимог ст. 61 ЦПК України , не підлягає доказуванню. При цьому факт повернення відповідачем означених коштів - позивачу,[PERSON] не визнає, а письмовими матеріалами справи даний факт відповідач [PERSON]. в судовому засіданні допустимими до справи доказами не довів. Тому суд вважає, що з моменту отримання коштів від позивача, відповідач взяв на себе зобов»язання , щодо передачі позивачу по його вимозі придбаного дизельного пального, на яке позивач набув права власності і в подальшому назване зобов»язання відповідач не виконав. На підставі наведеного,

Outcome: approved