Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-25 00:00:00

Адвокат [PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON], зазначивши, що в 2002 році [PERSON], а у 2003 році [PERSON], без згоди власника - [PERSON], вселились до будинку[ADDRESS]. Оскільки відповідачі користуються житловим приміщенням і господарськими будівлями без згоди позивача, не оплачують комунальних послуг, обмежують право власника вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном, у добровільному порядку виселитись відмовляються, адвокат просить винести рішення, яким зобов”язати [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди в користуванні позивача [PERSON] житловим приміщенням, шляхом виселення відповідачів. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали свої вимоги, вказавши, що відповідачі самовільно, без укладення договору найму, вселившись до житлового приміщення, суттєво обмежують право [PERSON] користуватись належним йому на праві власності майном, не здійснюють належного догляду за позивачем, у добровільному порядку відмовляються виселитись із житлового приміщення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заявлених вимог не визнали, вказавши що [PERSON], як батько відповідача [PERSON] та інвалід І групи по зору, потребує стороннього догляду, у зв”язку з чим вони вселилися до житлового приміщення. Крім того, відповідачі зазначають, що через втрату зору позивач позбавлений можливості безпечного користування побутовими газовими приладами, що становить загрозу як для самого [PERSON], так і для оточуючих, а психо-емоційний стан позивача ставить під сумнів його дієздатність, в тому числі здатність особисто, або через представника звертатися до суду з позовом. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями, які були розташовані по [ADDRESS], вцілому належить позивачу і вказаний факт підтверджується як поясненнями сторін, так і свідоцтвом про право власності від 24.02.1961 року. Право власності на вказане вище домоволодіння зареєстровано за [PERSON] в Чернігівському МБТІ, про що вчинено запис в реєстрову книгу за № 383. Згідно довідки виконавчого комітету Ріпкинської селищної ради № 1252 від 17.07.2008 року, адресу помешкання по [ADDRESS], в 1969 році. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не заперечували той факт, що вони не отримували письмової згоди позивача на вселення їх до житлового приміщення і проживають там без реєстрації. Викладене підтверджується будинковою книгою та довідкою виконкому Ріпкинської селищної ради № 1251 від 17.07.2008 року, згідно яких [PERSON] зареєстрований в будинку [ADDRESS], один. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON], в належному йому будинку, без згоди власника та без реєстрації, проживають [PERSON] та [PERSON], котрі мають власне житло в м.Чернігові та, відповідно, в смт.Ріпки. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що син позивача [PERSON] та його співмешканка [PERSON], без належних правових підстав користуються майном, у вигляді домоволодіння, котре належить [PERSON], тим самим перешкоджаючи законному володільцю вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. У відповідності до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у здійсненні права власності. Суд вважає, що проживання відповідача [PERSON] в квартирі позивача, тобто користування його майном, не може бути правомірним лише з тих підстав, що [PERSON] потребує стороннього догляду. Литвиненко не є членом сім”ї позивача та не укладала з ним договору користування житловим приміщенням. Відповідач [PERSON] також не вважається членом сім”ї позивача і не має права, без згоди власника, користуватися житловим приміщенням, оскільки не входить до кола осіб, визначених ст. 3 СК України, як члени сім”ї. [PERSON] є сином позивача, в той же час, згідно ч.1 ст.6 СК України, правовий статус дитини, як члена сім”ї, має особа до досягнення нею повноліття. Суд вважає безпідставними доводи відповідачів про те, що позивач позбавлений можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, в тому числі звертатися до суду з позовом. В судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] не було надано доказів недієздатності позивача. Згідно довідки Ріпкинської ЦРЛ № 425 від 22.09.2008 року, [PERSON] не перебуває на обліку у лікаря-психіатра. Факт звернення [PERSON] до психіатра у 2006 році з приводу захворювання F-51 не може ставити під сумнів дієздатність позивача, оскільки порушенню сну неорганічного походження, згідно Міжнародної статистичної класифікації хвороб, не відноситься до захворювань, які позбавляють особу можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Необхідність стороннього догляду за позивчем, котрий потребує такого догляду за станом здоров”я, не може бути підставою для проживання відповідачів у житловому приміщенні [PERSON] У відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд вважає вимоги [PERSON] та його представника обгрунтованими, тобто такими, що підлягають задоволенню у спосіб, зазначений в позовній заяві, оскільки усунення перешкод у користуванні нерухомим майном неможливе без виселення відповідачів із житлового приміщення. У відповідності до ст.88 ЦПК України, з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача сплачені при зверненні до суду судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: approved