Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-19 00:00:00

24 червня 2008 року позивач [PERSON] . заявив позов до відповідача - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Тернівці про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він тривалий час, знаходився у трудових відносинах з ВАТ «Павлоградвугілля» і працював на шахті «Дніпровська». При виконанні трудових обов'язків був травмований 29 жовтня 1996 року - відкритий перелом кісток носу. За висновком первинної МСЕК від 26.05.2004 року йому було встановлено 10% стійкої втрати професійної працездатності. В результаті травми йому постійно доводиться постійно проводити курс лікування. При фізичних навантаженнях йому дуже важко дихати, що завдає дуже великих труднощів у роботі. У зв'язку із захворюванням він не має змоги займатись не тільки своїми захопленням, але й обмежений в роботі по господарству, що доставляє йому великі душевні страждання Просить суд стягти з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн. Позивач в судовому засідання підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та прохав суд їх задовольнити. Представник відповідача ВВД ФССНВУ в місті м.Терновці позовні вимоги [PERSON]. не визнала, та пояснила, що відповідно до ст..34 Закону України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання…» і Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992, наказом МОЗ України №212 від 22.11.1995 року регламентовано, що розмір відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою потерпілим заробітку або його частини, у зв'язку з ушкодженням здоров'я, встановлюються виходячи із ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, який мав потерпілий до ушкодження здоров'я. таким чином, вважає, що довідка МСЕК про відсоток втрати працездатності є тільки підставою для розрахунку і відшкодування потерпілому матеріальної шкоди частини втраченого заробітку, і не є підтвердженням факту заподіяння моральної шкоди. Згідно ст..28 Закону, за наявності факту спричинення моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду. Оскільки страхова виплата за моральну шкоду виплачується за наявності факту спричинення такої шкоди, відділення Фонду у м.Тернівка вважає, що при вирішенні вказаного питання у першу чергу необхідно встановити факт спричинення моральної шкоди, і вже у другу чергу можливо ставити питання про стягнення певної суми у відшкодування моральної шкоди. Позивач виходить вже з встановленого факту про спричинення матеріальної шкоди, але жодного документу, який би підтвердив факт спричинення моральної шкоди на даний момент немає.. Згідно «Порядку встановлення медіко-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 року №212, саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди потерпілим на виробництві. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань. Отже з урахуванням положень п.3 вищевказаної Постанови, позивач повинен був надати суду докази про порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, дані про порушення спілкування з оточуючими, дані про настання інших негативних наслідків морального характеру. Вимоги позивача обґрунтовуються тільки симптомами отриманого професійного захворювання (нещасного випадку) та фактом встановлення у зв'язку з цим стійкої втрати працездатності. Статтями 6,13 Закону України « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визначено суб'єкти та об'єкти страхування від нещасного випадку, поняття страхового ризику і страхового випадку та встановлено правило, згідно з яким підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються Фондом, визначено статтею 21 Закону, зокрема, у разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі його смерті, шляхом здійснення страхових виплат, передбачених цією статтею. Страхова виплата за моральну шкоду в даному переліку відсутня. Обов'язку Фонду здійснювати страхові виплати за моральну шкоду Законом не передбачено. З 21 березня 2007 року Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку…. « від 23.02.2007 р. №717-У положення абзацу 4 ст.1 ( в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу коли стався страховий випадок) підпункту «е» ст..28, частини 3 ст.34 Закону втратили чинність. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року в аспекті конституційного звернення положення частини 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» слід розуміти як визначення порядку, процедури та розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди, спричиненої умовами виробництва, в окремому випадку - тільки в випадку відсутності втрати потерпілим професійної працездатності. Вказане положення не виключає обов'язку Фонду відшкодовувати моральну шкоду, спричинену умовами виробництва, в інших випадках, коли здійснення права застрахованих на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, спричиненої умовами виробництва, повинно забезпечуватись Фондом на підставі ст.ст.1,5,6,13,21 та частини 3 ст.28 цього Закону всім потерпілим, в тому числі в випадку тимчасової, стійкої або повної втрати професійної працездатності. Поясненнями сторін, матеріалами справи встановлено, що позивач тривалий час працював в тяжких та шкідливих підземних умовах вугільної промисловості на підприємствах ВАТ “Павлоградвугілля” за різними професіями. За час роботи 29.10.1996 року отримав виробничу травму у вигляді відкритого перелому кісток носу, підтвердженням чого є акт про нещасний випадок №128 від 01 листопада 1996 року. Висновком МСЕК від 26.05.2004 року йому було встановлено 10% стійкої втрати профпрацездатності по даній травмі, при повторному обстеженні на МСЕК 27.05.2008 року йому було підтверджено встановлені відсотки. ВВД ФССНВУ в м. Тернівка [PERSON]. призначені страхові виплати, але моральна шкода відшкодована не була. Оскільки він є застрахованою особою відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», згідно з п.1 «е» ст.21, ч.3 ст.28 вказаного Закону в обов'язки відповідача входить своєчасне та в повному обсязі відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров'я в вигляді страхової виплати в відшкодування моральної шкоди за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Суд вважає, що факт заподіяння позивачеві моральної шкоди наявний, оскільки: він частково на 10%, втратив професійну працездатність в працездатному віці, в нього постійні болі, що спричиняє йому фізичні та моральні страждання, він відчуває незручності в повсякденному житті ,змушений терпіти фізичні болі та моральні страждання ,відчувати себе неповноцінною людиною як вдома так і перед сторонніми людьми. Всі вказані ним факти та обставини призводять до значних моральних страждань та переживань, значним чином змінили ритм та порядок його життя, порушили його нормальні життєві зв'язки , для чого він повинен прикладати значні додаткові зусилля для продовження свого життя. Обговорюючи розмір відшкодування [PERSON]. моральної шкоди суд враховує характер та об'єм фізичних, душевних, психічних страждань від одержаної на виробництві травми, тривалості лікування після травмування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін його життєвих зв'язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя , суд вважає, що в відшкодування моральної шкоди [PERSON]. потрібно стягнути з відповідача в розмірі 5000 гривень. При цьому суд враховує ,що максимальний розмір в відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 мінімальних заробітних плат при умові відсутності стійкої втрати працездатності на день постановлення рішення суду (в відповідності з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в випадках ,коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратній відповідності з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні цього питання повинен виходити із такого мінімального розміру заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, які діють на момент розгляду справи, максимальний розмір відшкодування дорівнює 109000 грн. (545 грн. х200) де 545 грн. мінімальна заробітна плата х 200 ) = 109000 грн. З врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди позивачу, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості суд вважає необхідним стягнути на користь позивача 5000 гривен в решті позовних вимог необхідно відмовити. Виходячи з того, що право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з 26.05.2004 року, дія Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік», яким внесені зміни в Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» щодо припинення відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку з 1 січня 2008 року» на правовідносини сторін не поширюється, тому посилання відповідача на вказані Закони як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог суд вважає необгрунтованими. Крім того, згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно ч.3 ст.22 Конституції України - при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. З врахуванням викладених обставин суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від наявності чи відсутності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач як одну із передбачених Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що спричинили втрату працездатності» страхових виплат.

Outcome: approved