Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-22 00:00:00

позивачка просить суд визнати недійсною довіреність видану від її імені [PERSON] на продаж квартири [ADDRESS], яка посвідчена нотаріусом м. Москви (Російська Федерація) Земськовою Іраїдою Олександрівною 16 січня 2004 року. Вимоги мотивовані тим, що вона ніколи не мала наміру продавати свою квартиру та не уповноважувала [PERSON] на виконання певних дій. Крім цього підпис на довіреності, нібито від її імені, та відтиск печатки нотаріуса м. Москви Земськової І.О., є підробленими. Відповідач [PERSON], до суду на неодноразові виклики не з'явився та висловити свою позицію відносно заявленого позову не побажав. Про час та місце розгляду справи він повідомлявся судом в установленому законодавством України порядку. Дослідивши надані докази суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини (Рим , 4 листопада 1950 року) ратифікованою Верховною радою України 17 липня 1997 року, кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановлені обґрунтованості будь - якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до процедури з усіма атрибутами контролю, тобто право на судовий контроль. Це означає, що довіреність не може бути остаточною і підлягає судовому контролю. Конвенція про захист прав і основних свобод людини являється складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно ст. 55 Конституції права і свободи громадян захищаються судом . Суд не може відмовити у правосудді , якщо громадянин України, іноземець або особа без громадянства вважають, що їхні права і свободи порушені або порушаються , створено або створюються перешкоди для їх реалізації, або мають місце інші порушення прав та свобод. Положення Конвенції та Конституції України з цього питання відтворені в ст. ст. 1, 3 Цивільного процесуального кодексу України про завдання цивільного судочинства. В силу ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника проточину має бути вільним і відповідати його внутрішній воли. Відповідно до ч. 3 ст. 244 Цивільного кодексу України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем) безпосередньо третій особі. Згідно ч.1 ст. 245 ЦП України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Частиною 2 цієї статті передбачено - довіреність, що видається в порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню. В силу ч. 1 статті 45 Закону України «Про нотаріат» при посвідченні угод і вчиненні інших нотаріальних дій, перевіряється справжність підписів учасників угод та інших осіб, які звернулись за вчиненням нотаріальної дії. Частина 2 ст. 45 Закону «Про нотаріат» регламентує, що нотаріально посвідчуванні угоди, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса чи іншої посадової особи , яка вчиняє нотаріальну дію. Якщо угода, заява чи інший документ підписаний за відсутністю цих посадових осіб, громадянин повинен особисто підтвердити, що документ підписаний ним. Судом встановлено, що позивачка на підставі договору купівлі - продажу від 25 грудня 2000 року являється власником квартири [ADDRESS]. 16 січня 2004 року нотаріусом м. Москви (Російська Федерація) Земськовою Іраїдою Олександрівною була посвідчена довіреність від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] на продаж квартири [ADDRESS]. Відповідно до висновку почеркознавчої експертизи № 112 від 13 квітня 2005 року підпис на вищевказаній довіреності від імені [PERSON] виконана іншою особою або зі застосуванням технічних прийомів. Згідно до висновку техніко - криміналістичної експертизи № 549 від 07 грудня 2005 року відтиск печатки нотаріуса Російської Федерації м. Москви Земськової Іраїди Олександрівни, яка нібито посвідчила доручення від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] на продаж квартири [ADDRESS], виконана шляхом малювання. З урахуванням всіх цих обставин суд дійшов до висновку, що довіреність не відповідає вимогам діючого законодавства України, є підробленою, та має бути визнана недійсною. Вирішуючи питання про розмір судових витрат суд вважає, що вони мають бути стягнуті з відповідача на користь позивачки, як це регламентовано ст. 86 ЦПК України. Судові витрати у розмірі 16 (шістнадцять) гривень, яки складаються з судового збору в розмірі 8 (вісім) гривень 50 копійок та витрат на інформаційне - технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7 (сім) гривень 50 копійок. які були сплачені позивачкою при подачі позовної заяви. На підставі викладеного та

Outcome: approved