Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-21 00:00:00

20 березня 2008 року позивач звернулася до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради, третя особа - Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визначення ідеальних часток у спільній власності. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS], виданого 07.08.1997 року зазначено, що вона належить двом власникам на праві спільної сумісної власності - позивачці та її нині покійному чоловікові [PERSON]. 17.05.2007 року [PERSON] помер, залишивши заповіт 02.11.2005 року на все належне йому майно дружині - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі на частку квартири. Позивач, мешкаючи постійно зі спадкодавцем, прийняла таким чином спадщину, проте внаслідок відсутності визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, нотаріус Восьмої ДДНК 17.11.2008 року не зміг оформити спадщину. Зазначені обставини явилися причиною звернення до суду із цим позовом. Позивач у судовому засіданні заявлений позов підтримала. Відповідач, Дніпропетровська міська Рада, представник якої у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився. 22.07.2008 р. на адресу суду надійшли письмові пояснення третьої особи, згідно з якими остання не заперечувала проти позову та просила розглянути справу за відсутності її представника. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS], виданого 07.08.1997 року ця квартира належить двом власникам на праві спільної сумісної власності - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). 17.05.2007 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 11) залишивши заповіт від 02.11.2005 року на все належне йому майно дружині - [PERSON] (а.с. 12). Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі на частку квартири. Позивач, мешкаючи постійно зі спадкодавцем, прийняла таким чином спадщину, проте внаслідок відсутності визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, нотаріус Восьмої ДДНК 17.11.2008 року не зміг оформити спадщину, виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 13). Родинний зв'язок позивача та померлого [PERSON] підтверджується свідоцтвом про одруження від 26 квітня 1996 року (а.с. 9). Згідно письмового пояснення нотаріуса, копії спадкової справи, [PERSON] залишив заповіт на частку належної йому квартири на ім'я [PERSON] (а.с. 28), а на внески у банківській установі - [PERSON] (а.с. 30). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. В силу ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] залишилось двоє спадкоємців, згідно складених заповітів. У відповідності з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Як було встановлено судом, позивач вчасно звернулася до нотаріуса з відповідною заявою, а також мешкала у зазначеній квартирі, прийнявши спадщину, що також крім її реєстрації підтверджується довідкою з місця проживання (а.с. 8). В силу ч. 4 ст. 355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. З матеріалів справи вбачається, що в даному випадку ані договором, ані законом не встановлено спільну сумісну власність позивача та її чоловіка на квартиру, щодо права спільної сумісної власності зазначено у свідоцтві про право власності на квартиру (а.с. 7), а тому можна вважати, що ця квартира належала їм на праві спільної часткової власності, отже, за правилом ч. 1 ст. 357 ЦК України, частки кожного з власників були рівними, по &frac12; кожному. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Аналізуючи факти, встановлені у судовому засіданні в їх сукупності, співвідношуючи їх зі змістом приведених норм, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки встановлення часток у праві спільної сумісної власності необхідно позивачеві для реалізації свого права на спадкування за заповітом у встановленому порядку.

Outcome: approved