Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-26 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання угоди купівлі-продажу дійсною, про визнання право власності на майно, що було придбане в шлюбі. Первісні позовні вимоги були обґрунтовані тим, що сторони одружені з грудня 1994р.. За час шлюбу сторони придбали наступне майно, а саме телевізор „LG”, вартістю 1450 гривень, холодильник „Nord”, вартістю 1600 гривень, пральну машину „Вятка”, вартістю 1950 гривень, меблі вартістю 2500 гривень, кухню „Рабицу”, вартістю 1500 гривень, прихожу, вартістю 1000 гривень. Позивачка вважає розділити вищевказане майно нажите та виділити їй телевізор „LG”, вартістю 1450 гривень, холодильник „Nord”, вартістю 1600 гривень, пральну машину „Вятка”, вартістю 1950 гривень, а відповідачу меблі вартістю 2500 гривень, кухню „Рабицу”, вартістю 1500 гривень, прихожу, вартістю 1000 гривень. Крім того, позивачка стверджує, що відповідач вигнав її з будинку [ADDRESS] у зв'язку з чим, просить вселити її у вищевказаний будинок. Під час розгляду справи, позивачка змінила позовні вимоги та просила визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку, укладений між [PERSON] та [PERSON], в силу якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбала будинок [ADDRESS]. Вищевказані позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] на земельній ділянці площею 488 кв.м. побудувала житловий будинок з надвірними спорудами за адресою [ADDRESS]. Вищевказаний будинок [PERSON] придбала у [PERSON] за 3000 руб., що підтверджується розпискою. Однак оформити договір купівлі-продажу нотаріально позивачка не має можливості, оскільки місце проживання [PERSON] їй невідомо. На підставі викладеного, позивачка просить визнати дійсним вищевказаний договір купівлі-продажу, а також визнати за нею право власності на будинок [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивачки підтримав уточнені позовні вимоги. Відповідач позовні вимоги визнав та пояснив, що визнає за позивачкою право власності на будинок [ADDRESS]. [PERSON] в судове засіданні не з'явилась, про розгляд справи була повідомлена через оголошення в пресі. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так, судом встановлено, що 03.12.1994р. між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб, актовий запис [NUMBER], зареєстрований відділом РАГС Київської районної ради народних депутатів м. Одеси. В судовому засіданні встановлено, що до укладення шлюбу між сторонами, між [PERSON] та [PERSON] був вчинений правочин, в силу якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбала будинок № 38 у [ADDRESS], що підтверджується розпискою від 01.03.1990р.. [PERSON] зобов'язалась договір оформити нотаріально, однак до теперішнього часу угода не оформлена. Позивачка вселилась в будинок, зареєстрована в ньому з 04.05.1990р. та займається його обслуговуванням. Таким чином, позивачка фактично прийняла у власність будинок. Після оформлення предмет угоди фактично перейшов в користування позивачки, однак, сторонами був порушений обов'язок нотаріального посвідчення вказаного договору, передбачений ст. 244 ЦК України в редакції 1963р., і на теперішній час неможливе нотаріальне посвідчення угоди, оскільки місце проживання відповідачки невідомо. Таким чином, позивачка не може фактично розпоряджатися спірним будинком, що порушує її права і законні інтереси. У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 р., якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. На підставі викладеного, суд вважає, що необхідно визнати за позивачкою право власності на вищевказане домоволодіння, оскільки право власності виникло на підставі ст. 12 Закону України „Про власність”. Суд також вважає, що оскільки право власності на будинок виникло до реєстрації шлюбу між сторонами, то будинок є особистою приватною власністю подружжя.

Outcome: partial