Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-18 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], та [PERSON], звернулись до суду з позовом до Ямпільської міської ради Вінницької області про визнання права власності на квартиру. Вказали, що в 1991 році [ADDRESS] було розпочато будівництво 30-ти квартирного житлового будинку. Будівництво велось за рахунок коштів дольової участі фізичних та юридичних осіб. Замовником даного будівництва виступило підприємство “Агромаш”, підрядником - підприємство “ПМК-25”. В 1993 році підрядник припинив будівництво на завершальній стадії. А у 1998 році підприємства підрядника та замовника визнано банкрутами. Для подальшого завершення будівництва дольовикам було запропоновано створити об'єднання власників квартир, але це неможливо було зробити в зв'язку з тим, що під час перевірки контрольно ревізійним управлінням в Ямпільському районі використання коштів замовником будівництва та підрядником, згідно акта було встановлено, що бухгалтерських документів про фактичні витрати підрядника на виконання робіт по будівництву 30-ти квартирного житлового будинку у підприємства “ПМК-25” не збережено, через що неможливо перевірити достовірність визначеної підрядником вартості робіт. Після неодноразових звернень позивачів до різних органів влади та інстанцій про вирішення нашої проблеми, та на виконання ст.27 Житлового кодексу України, згідно якої “жила площа в будинках, споруджених із залученням у порядку пайової участі коштів підприємств, установ та організацій, розподіляється для заселення між учасниками будівництва пропорційно до переданих ними коштів”, виконавчий комітет Ямпільської міської ради 12.05.1999 року прийняв рішення №125 “Про проведення розподілу квартир в 30-ти квартирному житловому будинку [ADDRESS]. На підставі даного рішення нам було видано ордер № 1226 на вселення в двохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Відповідно до висновку про вартість майна - ринкова вартість трьохкімнатної квартири [ADDRESS], станом на 18.06.2008 року без урахування ПДВ складає - 50000 грн. Захищаючи своє право на власність вони вимушені звернутись до суду і просити суд визнати за ними право власності на квартиру. Представник відповідача Ямпільської міської ради Вінницької області Боднар Олександр Володимирович позов визнав, не заперечував проти його задоволення, пояснив, що дійсно міською радою не має змоги видати позивача свідоцтво про право власності на квартиру, оскільки відсутня бухгалтерська документація про витрати підрядника на виконання робіт, у зв'язку із тим, що підприємство визнано банкрутом. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів, які не суперечать один одному і підтверджують доводи позивачів - Ордера № 1226, виданого на підставі рішення виконкому Ямпільської міської ради від 12.05.1999 року № 125, копії вказаного рішення міської ради, повідомлення голови правління ВАТ «Агромаш», встановлено, що позивачі на законних підставах є жителями квартири [ADDRESS]. Із дослідженої судом інвентарної справи на домоволодіння [ADDRESS], виданої на ім'я [PERSON], та звіту про незалежну оцінку майна, встановлено, що квартира [ADDRESS], яка належить на праві спільної власності позивачам є незакінченим житловим об'єктом 55 % гтовності. Як встановлено із досліджених доказів - позивачі були членами житлового кооперативу, внесли свої пайові вклади в будівництво житлового будинку, однак, організація, яка була підрядником на виконання робіт по будівництву «Агромаш» визнана банкрутом. Як встановлено із доводів сторін, за наведених обставин відсутня бухгалтерська документація про витрати на будівництво, у зв'язку із чим міська рада не видає свідоцтва про право власності на квартиру позивачам. Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 55 Конституції України позивачі мають право звернутися за захистом своїх прав та інтересів до суду. Відповідно до ст. ст.382, 384 ЦК України член житлового кооперативу або іншого товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Відповідно до ст.392 ЦК України, підставою визнання за позивачами права власності є обставини, що підтверджують наявністю у позивачів права власності чи іншого права на майно, а саме - на квартиру. Необхідною умовою захисту права власності шляхом його визнання служить підтвердження позивачами своїх прав на вказану квартиру, що знайшло своє підтвердження дослідженими письмовими доказами та доводами сторін. Оскільки нерухоме майно знаходиться у володінні позивачів, їх права на це майно захищає презумпція правомірності фактичного володіння. Оцінюючи усі докази, що є у справі у їх сукупності, суд вважає позовну заяву обґрунтованою і такою, що підлягає до задоволення. Виходячи із наведеного та беручи до уваги ті обставини, які визнані сторонами і в порядку ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані ст.ст. ст. ст. 27 і 58 Житлового кодексу України, ст.ст. 382, 384, 386, 392 ЦК України.

Outcome: approved