Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-24 00:00:00

Чернігівський міжрайонний природоохоронний прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Чернігівської районної державної адміністрації, в якому просив припинити право власності на земельну ділянку, надану [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 17 липня 2007 року, розташовану за межами території Боромиківської сільської ради Чернігівського району, та визнати недійсним зазначений Державний акт, мотивуючи свої вимоги тим, що земля відповідачці надана з порушенням вимог чинного законодавства. Заявлені вимоги обґрунтовуються тим, що орган місцевого самоврядування, приймаючи рішення про передачу землі у власність [PERSON], перевищив надані законодавством повноваження, оскільки вирішення питання про надання у власність земельних ділянок поза межами населеного пункту відноситься відповідно до п. 12 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України до компетенції відповідних органів виконавчої влади. Рішення Боромиківської сільської ради про передачу відповідачці землі у власність скасовано за протестом прокурора, а отже, підлягає скасуванню і виданий на його підставі Державний акт про право приватної власності на землю. Крім цього, слід також припинити право власності [PERSON]. на земельну ділянку. В судовому засіданні Чернігівської міжрайонної природоохоронної прокуратури позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник позивача заявлений позов підтримала і просила задовольнити, пояснюючи, що відповідач всупереч вимогам земельного законодавства про те, що обов'язок звернутись до належного органу покладається на особу, яка має намір отримати землю, звернулась не до того органу, до повноважень якого відносилась передача земельної ділянки у власність. Тому рішення сільською радою було прийнято з перевищенням наданих повноважень. Внаслідок чого, позивач, вважаючи, що зазначені землі є вільними, уклав договір їх оренди з ПП "Караван", що потягло за собою подальші скасування розпоряджень Чернігівської районної державної адміністрації, винесених з цього приводу, а також судові справи. Крім цього, всупереч вимогам Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 4 травня 1999 року, № 43, [PERSON] видано один державний акт на 4 земельні ділянки, які знаходяться на території однієї адміністративно-територіальної одиниці, хоча мав би бути виданий державний акт на кожну земельну ділянку. Відповідач та її адвокат заперечували проти задоволення заявлених вимог, пояснивши, що [PERSON] є належним набувачем землі, оскільки вимог земельного законодавства вона не порушувала. Відповідачці земля надавалась за рішеннями сільської ради, тому Боромиківська сільська рада, не маючи відповідної компетенції, повинна була відмовити в задоволенні заяви. До цього часу не з'ясовано, чи дійсно за межами населеного пункту знаходиться земельна ділянка, оскільки Боромиківська сільська рада плану населеного пункту з відповідними межами села не надає. Представник відповідача Боромиківської сільської ради, Чернігівського району в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступне. Рішенням 17 сесії 4 скликання Боромиківської сільської ради від 29 вересня 2005 року Берізці Валентині Іванівні передано безоплатно у власність земельні ділянки площею 0,6907 га, розташовані на території Боромиківської сільської ради для ведення особистого селянського господарства. (а.с. 3) На підставі наведеного рішення відповідачці 17 липня 2007 року видано Державний акт [NUMBER], в якому зазначено, що [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства розміром 0,6907 га. У вказаному акті відображено межи чотирьох земельних ділянок. Як свідчать письмові пояснення самої відповідачки на ім'я Чернігівського міжрайонного природоохоронного прокурора (а.с. 6), належні їй землі знаходяться за межами села і безпосередньо в населеному пункті земельних ділянок [PERSON] не має. Згідно положень п. 12 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, до розмежування земель державної і колективної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. З цих підстав Чернігівський міжрайонний природоохоронний прокурор звернувся до Боромиківської сільської ради з протестом, вимагаючи скасувати рішення від 29 вересня 2005 року. Розглянувши протест, орган місцевого самоврядування підтвердив, що рішення про надання [PERSON] землі прийнято з перевищенням повноважень, оскільки ділянки, надані у власність, розташовані за межами населеного пункту, і рішенням 10 сесії 5 скликання від 15 грудня 2007 року вищевказане рішення скасував, рекомендувавши відповідачці звернутись до Чернігівської районної державної адміністрації для належного оформлення свого права на землю. Наведене рішення Боромиківської сільської ради на час розгляду даної цивільної справи не скасовано і не визнано у встановленому законом порядку нечинним. З урахуванням наведеного, суд вважає, що доводи позову про видачу оспорюваного Державного акту з порушенням вимог земельного законодавства знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, оскільки встановлено, що рішення про передачу землі видано некомпетентним органом і на час розгляду даної цивільної справи не є чинним. Крім цього, в порушення вимог Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі [PERSON] видано один Державний акт на право власності на кілька земельних ділянок. Тому державний акт [NUMBER], виданий на ім'я відповідачки, слід визнати недійсним. Разом з тим, суд вважає, що заявлена вимога про припинення права власності на землю задоволенню не підлягає, оскільки є зайвою. За положеннями ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку у особи виникає після отримання документа, що його посвідчує. Єдиним таким документом являється Державний акт на право власності на землю. У випадку визнання його недійсним право власності автоматично припиняється. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, прокурор від сплати судових витрат звільнений, тому 4,25 грн. судового збору та 3,75 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи слід стягнути з кожного з відповідачів на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial