Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-03 00:00:00

27.06.2008р. позивач ВАТ “Державний Ощадний банк України” в особі філії Краснодонське відділення №3121 звернулись з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що згідно Постанови КМУ 09.01.2008р.№1 “Про виплату в 2008 році громадянам України компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень, вкладених до 2 січня 1992 р. в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, та облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, державні казначейські зобов'язання СРСР і сертифікати Ощадного банку СРСР, придбані на території Української РСР” (далі Постанова КМУ №1 від 09.01.2008року) громадянам компенсувались втрати від знецінення грошових заощаджень, вкладених до 02.01.1992 року <http://127.0.0.1:8182/>в установи Ощадного банку СРСР, в межах проиндексованих заощаджень, але не більше як 1000гривень на одного вкладчика. Так, філією- Краснодонським відділенням №3121 ВАТ “Ощадбанк” в ході перевірки було встановлено, що відповідачем по справі [PERSON]., в порушення вимог зазначеного нормативно-правового акту, в зв'язку з тим, що вона має в різних підрозділах філії-Краснодонське відділення №3121 ВАТ “Ощадбанк” компенсаційні книжки, а саме - в ТВБВ №3121/007 та в оперчастині філії-відділенні №3121, було отримано загалом 1736,45 грн., а саме - 11.01.2008 року в оперчастині філії-відділення №3121 - 1000 гривень., 28.01.2008 року в ТВБВ №3121/007 - 276,29 грн., 31.01.2008 року в ТВБВ №3121/007 - 460,16 грн. Просили стягнути з відповідача на свою користь борг в розмірі 736,45 грн. та судові витратив розмірі 81 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON]позовні вимоги підтримала, пояснила, що за вказаною Постановою КМУ компенсаційні виплати проводились в межах проіндексованих заощаджень, але не більше 1000 гривень на одного вкладника. Грошові кошти надходили з Мінфіну України окремо кожному вкладнику. Якщо у власника заощаджень було декілька ощадних книжок і на одному з компенсаційних рахунків була сума менша, ніж одна тисяча гривень, то спочатку закривалися такі залишки, потім надходила сума коштів, яка не вистачала з других рахунків, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти задовлення позову заперечувала, пояснила, що банк є Ощадним, тобто, вона заощаджувала свої гроші, зберігала їх в банку й це є її правом - отримати їх в будь-який момент. Просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши письмові матеріали справи, що містять достатньо даних про права та взаємовідношення сторін, вважає вимоги позову такими, які підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до ст.15 ЦПК України розгляд даної справи належить до компетенції суду. В п.1 Постанови КМУ №1 від 09.01.2008року зазначено “провести у 2008 році виплату громадянам України компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень, вкладених до 2 січня 1992 р. в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, правонаступниками яких є відповідно відкриті акціонерні товариства "Державний ощадний банк України" (далі - Ощадбанк) ..., а також в облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, сертифікати Ощадного банку СРСР, державні казначейські зобов'язання СРСР, придбані на території Української РСР, в загальному розмірі 6000 млн. гривень або в його еквіваленті в іноземній валюті, у тому числі: 1) 5 760 млн. гривень - для компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень, вкладених до 2 січня 1992 р. в установи Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, а також облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, державні казначейські зобов'язання СРСР, сертифікати Ощадного банку СРСР, придбані на території Української РСР, у межах проіндексованих заощаджень, але не більш як 1000 гривень на одного вкладника” Пунктом 2 зазначеної ПКМУ№1 від 09.01.2008 року, ч.8-1 Закону України “Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України” від 21 листопада 1996 року передбачено, що “заощадження, зазначені в підпункті 1 пункту 1 цієї постанови, підлягають компенсації громадянам України, які є їх власниками на 1 січня 2008 року. Компенсаційні виплати проводяться власникам заощаджень у готівковій чи безготівковій формі в національній або іноземній валюті за офіційним обмінним курсом Національного банку після внесення в інформаційно-аналітичну систему "Реєстр вкладників заощаджень громадян" даних, необхідних для ідентифікації вкладника при відкритті рахунка. До установ Ощадбанку повинно бути надано документи, необхідні для відкриття вкладного рахунка фізичній особі відповідно до вимог Національного банку; заявку-доручення у формі, що затверджується Ощадбанком за погодженням з Міністерством фінансів; документи, що підтверджують право власності на заощадження. Відповідно до Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (частина перша статті 41); ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним (частина четверта статті 41). Грошові кошти є об'єктом права власності, в тому числі приватної (стаття 13 Закону України "Про власність". Розміщення особою коштів на рахунках ощадного банку з метою їх збереження є реалізацією її права власності на ці кошти і водночас укладенням між вкладником і ощадним банком цивільно-правової угоди (договору банківського вкладу), підтвердженням якої є ощадна книжка. Реальність будь-якого суб'єктивного права власності полягає в його гарантованості. Вклади фізичних осіб в Ощадному банку України, зазначається в Законі України "Про банки і банківську діяльність", гарантуються державою (частина друга статті 57). Що стосується зобов'язання держави гарантувати вклади фізичних осіб Ощадного банку України, то ці зобов'язання мають цивільно-правовий характер. Ці положення законодавства узгоджуються з наведеними вище положеннями Конституції України, а також частиною другою статті 3 Основного Закону, відповідно до якої права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Одним із способів захисту права власності вкладників є відновлення становища, яке існувало до порушення цього права (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до Конституції України власники, здійснюючи право власності, повинні додержуватися конституційних положень про те, що "власність зобов'язує", і вона "не повинна використовуватись на шкоду людині і суспільству" (частина третя статті 13), а також, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства (частина сьома статті 41). Отже, із аналізу положень Конституції України випливає, що право власності може бути обмежено. Право держави обмежити володіння, користування та розпорядження майном визначено і Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Кожна фізична або юридична особа, зазначається в цьому документі, має право мирно володіти своїм майном. Проте держава має право "вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів..." (стаття 1). Відповідно до Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи (частина перша статті 24). Це означає, що і встановлене Основним Законом право володіння, користування та розпорядження власністю (частина перша статті 41), як і обмеження державою цього права, має бути рівним для всіх громадян. Аналізуючи положення ЗУ “Про банки та банківську діяльність” , суд дійшов висновку, що вкладником є особа, яка розмістила кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Виходячи з цього визначення, суд дійшов висновку, що вкладник має право зробити заощадження у різних підрозділах філії, як в даному випадку - оперчастині філії - відділення №3121та Територіальному обособленому безбалансовому відділенні №3121/007. Позивачем по справі підтверджено отримання відповідачем компенсаційних виплат видатковими ордерами за 11.01.2008р., за 28.01.2008р., 31.01.2008 року (а.с.2). Надано довідку щодо офіційного курсу НацБанку України станом на 11,28,31 січня 2008 року, який складав : 100 доларів США - 505,00 грн.(а.с.25). В судовому засіданні відповідачем не заперечувався факт отримання суми в розмірі 1736,45 грн. Вимогами ПКМУ№1 від 09.01.2008 року встановлено порядок виплати в 2008 році громадянам України компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень, визначено суму виплат, визначено механізм реалізації вказаного нормативно-правового акту. Згідно положень ст.1212 ЦК України “особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно”. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позов в повному обсязі. З відповідача в порядку ст.88 ЦПК України також підлягає стягненню судовий збір на користь держави, витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи, витрати на правову допомогу, витрати, пов'язані з явкою до суду.

Outcome: approved