Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-02 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.04.2007 року між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] та [PERSON], був укладений договір дарування квартири [ADDRESS], яка в цілому складається з дванадцяти житлових кімнат, загальною площею - 210,7 кв.м, у тому числі житловою - 136,1 кв.м, в якій зазначені 72/1000 частин складає 15,21 кв.м загальної площі квартири [ADDRESS]. Однак фактично між сторонами був укладений договір купівлі-продажу вищевказаної частини квартири, згідно якого [PERSON] повинний бути виплатити [PERSON] суму в розмірі 10000 доларів США. Вищевказаний факт, підтверджується розпискою відповідача. Сторони домовились, що позивач звільняє квартиру у місячний термін, а відповідача в цей же строк виплатить йому 10000 доларів США. [PERSON], після спливу передбаченого терміну, не з'явився, та кошти не передав, а позивач, в свою чергу, ключі від квартири не передав. На підставі викладеного, позивач просив визнати недійсним договір дарування від 27.04.2007р., укладений між [PERSON], який діяв від імені [PERSON], на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області, [PERSON] 25.04.2007р., за реєстром [NUMBER] та [PERSON], згідно якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дарунок 72/1000 частини квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - [PERSON], за реєстром [NUMBER]. Крім того, позивач просив також, визнати що між [PERSON], який діяв від імені [PERSON], на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області, [PERSON] 25.04.2007р., за реєстром [NUMBER] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу 72/1000 частини квартири [ADDRESS] та визнати вищевказаний договір -недійсним. В процесі розгляду справи позивач доповнив позовні вимоги та просив визнати за ним право власності [PERSON] право власності на 72/1000 частини квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. За згодою представника позивача суд розглядає справу у порядку заочного провадження. Приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що 27.04.2007р., між [PERSON], який діяв від імені [PERSON], на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області, [PERSON] 25.04.2007р., за реєстром [NUMBER] та [PERSON], був укладений договір дарування, згідно якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дарунок 72/1000 частини квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - [PERSON], за реєстром [NUMBER]. Судом встановлено, що між сторонами був фактично укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а не договір дарування. Так, в матеріалах справи є розписка [PERSON] про те, що зобов'язується виплатити [PERSON] суму у розмірі 10000 доларів США у термін до 27.05.2007р. за придбану ним кімнату у комунальній квартирі, жилою площею 10.7 кв.м., за адресою: [ADDRESS]. За твердження представника позивача, відповідач вищевказану суму так і не передав. Таким чином, договір дарування, укладений між сторонами повинній був визнаний недійсним, як удаваний. Вищевказаний висновок суду ґрунтується на підставі наступних норм законодавства. Так, відповідно до п. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Стаття 235 ЦК України визначає, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Однак суд вважає, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу також необхідно визнати недійсним.. Так, згідно п. 14 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 28.04.1978 р. „Про судову практику про визнання угод недійсними”, ВСУ вважає, що встановивши, що угода укладена з метою приховати іншу угоду, суд відповідно до ч.2 ст.58 ЦК визнає, що сторонами укладена та угода, яку вони дійсно мали на увазі. У тому разі, коли така угода суперечить законові, суд постановляє рішення про визнання недійсною укладеної сторонами угоди із застосуванням наслідків, передбачених для недійсності угоди, яку вони мали на увазі. Так, ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Статтею 218 ЦК України, встановлено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Пунктом 4 ст. 203 ЦК України встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Таким чином, договір купівлі-продажу квартири повинний вчинятись у нотаріальній формі, а також він підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Однак, фактично укладений між сторонам договір купівлі-продажу не був укладений у належній формі та посвідчений нотаріально, а тому він також підлягає визнанню недійсним на підставі п. 4 ст. 203, 218 ЦК України. Крім того, позивач мав право власності на 72/1000 частин квартири, а тому при укладенні договору купівлі-продажу було порушено право інших співвласників щодо переважного право купівлі частки у праві спільної часткової власності, передбачене ст..362 ЦК України. У відповідності до п. 2 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Таким чином, [PERSON] повинний повернути [PERSON] у власність 72/1000 частини квартири [ADDRESS]. В зв'язку з чим, позовні вимоги про визнання права власності за [PERSON] право власності на вищевказана частину квартири підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved