Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-03 00:00:00

У вересні 2008 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення частки в спільній сумісній власності, в якому вказувала, що з [INFO] вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. [INFO] року органом приватизації [PERSON] подружжю була передана в спільну сумісну власність квартира [ADDRESS] . Маючи намір розпорядитися своєю часткою квартири, позивачка звернулася до нотаріальної контори. Проте нотаріус відмовив [PERSON] в здійсненні нотаріальної дії з підстави невизначеності часток співвласників в праві спільної сумісної власності щодо нерухомого майна. Так як згода про добровільний поділ спірного майна між позивачкою та відповідачем не досягнута, тому [PERSON] , враховуючи рівність часток подружжя, просила визначити частки співвласників квартири [ADDRESS] , а саме по 1/2 частці за кожним. Позивачка в судове засідання не з’явилася, суду надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з’явився, суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Представники позивачки та відповідача, а також третя особа в судове засідання не з’явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомленні, причини їх неявки суду не відомі. Суд вважає за можливе розглядати справу без участі осіб, які беруть участь у справі, оскільки матеріали справи містять достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, а також оглянувши матеріали цивільної справи [NUMBER] за заявою [PERSON] , заінтересовані особи: Вознесенська міська рада Миколаївської області, [PERSON] , про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, суд прийшов до наступного. Так, судом встановлено, що згідно Свідоцтва на право власності на житло від [INFO] року, виданого органом приватизації [PERSON] [PERSON] та [PERSON] було передано в спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] (а.с.6, 7, справа № 2-О-216/2008 - а.с. 37). Оскільки спірне майно було придбане подружжям в 1993 році, тому його правове становище регулюється нормами Кодексу про шлюб та сім’ю України 1969 року зі змінами та доповненнями (чинного на час придбання майна), а не нормами Сімейного кодексу України, на які посилається позивачка. Так, згідно ст.ст. 22, 28, 29 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном, в тому числі бути ініціатором поділу майна, що є в спільній сумісній власності подружжя. При цьому частки співвласників майна вважаються рівними. Відповідно до абз. 3 п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22 грудня 1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, видкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодекса про шлюб та сім’ю. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою — частки визначаються рівними. Оскільки судом не встановлено обставин, що впливають на зміну розміру часток співвласників майна, тому частки подружжя в майні, що є об’єктом права спільної сумісної власності вважаються рівними. За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved