Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-21 00:00:00

У Любомльський районний суд звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON], яка просить постановити рішення, котрим усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що знаходиться за адресою [ADDRESS], зобов`язати [PERSON]. знести самовільну будівлю, а саме: сараю, який знаходиться на її земельній ділянці. Вимоги позову обґрунтувала тим, що після смерті її батька, відкрилася спадщина на земельну ділянку в [ADDRESS], яка належала спадкодавцю і яку вона, як єдиний спадкоємець отримала у спадщину. Право власності на дану земельну ділянку підтверджується витягом про реєстрацію права власності від 25.01.2005 року на нерухоме майно. 14.04.2008 року вона із заявою звернулася до голови Любомльської міської ради з проханням надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, що знаходиться в [ADDRESS], загальна площа якої становить 0,0716 га. Рішенням за № 18/154 від 18.04.2008 року органу місцевого самоврядування, їй такий дозвіл було надано. Після виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, відповідач [PERSON]., земельна ділянка якого межує із її земельною ділянкою, відмовився погодити межі в натурі та не підписав акт погодження, пославшись на те, що на її земельній ділянці знаходиться його сарай. Відповідач сарай використовує для обслуговування власної земельної ділянки. Документів на даний сарай ні вона, ні відповідач не мають, а тому вважає, що цю господарську споруду слід рахувати, як самовільну забудову, котра підлягає знесенню. Оскільки у відповідача відсутні будь-які правовстановлюючі документи на самовільно зведений сарай, вважає, що це є прямим -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------- 1 інстанція код суду-0310 порушенням її прав, як законного власника земельної ділянки. У судовому засіданні позивач та її представник вимоги позовної заяви підтримали повністю. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. У судовому засіданні позивач пояснила, що після смерті її батька, залишилося спадкове майно, що знаходиться в [ADDRESS], а саме житловий будинок, пригосподарські споруди, земельна ділянка і вона, як єдиний спадкоємець володіє даною спадщиною. На даній земельній ділянці розташований сарай, котрим користується, як вона, так і відповідач. Після звернення її до міського голови, рішенням органу місцевого самоврядування їй надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Згідно із проектом землеустрою площа земельної ділянки становить 0,0719 га. Після виготовлення нею технічної документації, відповідач відмовився підписами акт та погодити межі в натурі. Оскільки зазначений сарай перебуває на території її земельної ділянки, просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, зобов`язавши відповідача даний сарай знести, як самовільну будівлю. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що він проживає в [ADDRESS]. Із самого початку проживання за вищевказаною адресою і до даного часу користується спірним сараєм, який побудований ще в 50-70 роки на дві сім`ї. Другим користувачем сараю являється позивач, а до цього був її батько. Самовільно даний сарай він не будував, а його частину отримав після надання йому житла, котре ним приватизоване. Біля даного сараю проходить дорога заїзду його до свого будинку. Вважає, що позовні вимоги є безпідставні оскільки задоволенню не підлягаю. Також позивач пояснив, що він після звернення до міської ради, в поточному році отримав в оренду частину спірної землі, що розташована біля вказаного сараю,всього 0,0024 га., хоча технічної документації ще не виробив. Аналізом доказів у справі встановлено наступне. Позивач володіє одноквартирним будинком, розташованим в [ADDRESS], Волинської області, що стверджується реєстрацією права власності на нерухоме майно в БТІ від 25.01.2005 року на підставі свідоцтва про спадщину по закону № 1379 від 25.10.2004 року. Згідно встановлених фактичних доказів, за позивачем земельних ділянок за адресою [ADDRESS], зареєстрованих у встановленому законом порядку не значиться. Рішенням міської ради від 18.04.2008 року за № 18/154 після звернення позивача із заявою, їй надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Дана технічна документація міською радою не затверджена. Також встановлено, що відповідач [PERSON]. проживає в місті Любомль, вул. Крупської, 3, по сусідству із позивачем, у його власності перебуває житловий будинок з надвірними спорудами та земельна ділянка в розмірі 0,0581 га, що стверджується державним актом на право власності на земельну ділянку виданого 21.03.2005 року. Шляховий заїзд до будинку відповідача, пролягає по спірній земельній ділянці, яку позивач бажає узаконити та отримати у власність. Як встановлено судом, за межами земельної ділянки відповідача, неподалік шляхового заїзду на спірній земельній ділянці, яку позивач має намір приватизувати, розташований сарай, котрим користується, як позивач, так і відповідач. Даний сарай за фактичними обставинами був побудований будівельною організацією багато років назад і надавався у користування жильцям будинків, зокрема відповідачу. Отже судом встановлено, що відповідач самовільне будівництво даного сараю не вчиняв. Згідно листа КП Волинського обласного бюро технічної інвентаризації, за відповідачем 9.03.1992 року за Р№ 1380 зареєстровано на праві приватної власності житловий будинок за адресою [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Любомльською держнотконторою 29.01.1992 року за № 272. За відповідачем [PERSON]. нерухоме майно за адресою [ADDRESS] не зареєстровано. Відповідно до ч. 1 статті 125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ч. 2 зазначеної статті право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Статтею 373 ЦК України ч. 1 п. 2 передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Згідно статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Таким чином, у справі встановлено, що вимоги позовної заяви щодо зобов`язання відповідача у знесенні самовільної будівлі, а саме: сараю, який знаходиться за поясненнями позивача на території її земельній ділянці є не обґрунтованими, оскільки, як встановлено в суді відповідач таких дій не вчиняв, а даний сарай був побудований багато років тому і даним сараєм користуються, як позивач, так і відповідач. Крім того, оскільки позивач не набула права власності на спірну земельну ділянку, за фактичних обставин справи її розроблена проектна технічна документація не затверджена, оскільки за поясненнями представника міської ради позивачем не були погоджені межі земельної ділянки, тому суд приходить до висновку, що права позивача ніяк не були порушені, а тому у задоволенні позову їй слід відмовити.

Outcome: dismissed