Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-24 00:00:00

31 липня 2008 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення оплати за договором купівлі-продажу отриманої товарної продукції та судових витрат, посилаючись на те, що згідно відкритого особистого рахунку побутового абонента № 6190050 на підставі договору про користування електричною енергією, побутовий абонент [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], де вона та члени її родини, використовують електроенергію для власних побутових потреб, станом на липень 2006 року в наслідок несплати за використану електроенергію у відповідачів виникла заборгованість. 11 липня 2006 року між АК «Харківобленерго» та відповідачами в особі [PERSON], було укладено Договір про реструктуризацію заборгованості за використану електроенергію №6190050Р до договору про користування електричною енергією №6190050 умови якого, відповідачі не виконали, бо за період з 11.07.2006 року по теперішній час ними повинна бути сплачена за графіком сума 179 грн. 00 коп., отже залишок заборгованості станом на липень 2008 року повинен складати 250 грн. 67 коп. Але від них не надходило в повному обсязі грошових коштів в рахунок погашення заборгованості і, тому на вказаний період часу заборгованість по сплаті за використану електроенергію склала 429 грн. 67 коп. та стягнути з відповідачів пеню на 32 грн. 31 коп. за несвоєчасне внесення плати за договором реструктуризації заборгованості за використану електричну енергію. В зв'язку з викладеним представник позивача звернувся до суду і прохає розірвати Договір від 11.07.2006 року про реструктуризацію заборгованості за використану електроенергію №6190050Р до договору про користування електричною енергією №6190050 між [PERSON] та АК «Харківобленерго». Стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за використану ними електроенергію в сумі 429 грн. 67 коп., а також судові витрати в розмірі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 гривень. Інтереси позивача у судовому засіданні, представляв - Бобрицький Сергій Павлович, який підтримав позовні вимоги, проохав суд позов задовольнити та постановити заочний розгляд по справі. Відповідачі у судове засідання не зґявилися, тоді як судом повідомлялися про день, час та місце слухання справи, про що свідчать зворотні поштові повідомлення про отримання ними судових повісток та розписки про отримання ними судових повісток у судові засідання, однак, вони не повідомили суд про причини своєї неявки і заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не подали, та не подали також заперечень на позовну заяву. Згідно до положення ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, або причину буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Виходячи з викладеного, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 22 липня 2005 року, між позивачем та [PERSON], було укладено Договір № 6190050 про користування електричною енергією (а.с.№ 6-7). Згідно ст. 1 Договору № 6190050 про користування електричною енергією (а.с. № 6-7), укладеного між АК “Харківобленерго” та відповідачем, Енергопостачальник бере на себе зобов'язання надійно постачати Споживачеві електричну енергію у необхідних його обсягах, а споживач бере на себе зобов'язання оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами у термін, передбачений цим договором. Згідно зі ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Уклавши даний договір сторони взяли на себе певні зобов»язання. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього ж Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Пунктом 11 даного Договору (а.с.№6-7) встановлено, що споживач електричної енергії зобов»язується оплачувати спожиту електричну енергію відповідно до умов договору; вносити плату за спожиту електричну енергію відповідно до умов договору. У статті 16 Договору вказано, що розрахунки за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. По факту отримання платіжного документа, виписаного Енергопостачальником, оплата здійснюється у термін, обумовлений у платіжному документі. У разі не отримання платіжного документа, плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію, вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця. Крім того, пунктом 20 даного Договору (а.с.№6-7) встановлено: що споживач несе відповідальність за прострочення внесення платежів за електричну енергію. Позивачем, у позові заяві, заявлено про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за використану електричну енергію та судових витрат. Згідно ст. 541 Цивільного Кодексу України, солідарний обов”язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов”язань. У разі солідарного обов”язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов”язку частково або в повному обсязі від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, що відповідає вимогам ст. 543 Цивільного Кодексу України. Згідно ст. 64 Житлового Кодексу України, члени сім”ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов”язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім”ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов”язаннями, що випливають із зазначеного договору. Виходячи з вище викладеного, в судовому засіданні судом встановлено, що відповідачами, взяте на себе зобов'язання за Договором було порушено. З урахуванням зазначеного, суд знаходить підстави для задоволення позову про солідарне стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію з відповідачів. Одночасно суд роз»яснює відповідачам, що відповідно до ч. 1 ст. 544 Цивільного Кодексу України боржник, який виконав солідарний обов”язок, має право на зворотню вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників в рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. В матеріалах справи, мається Рішення №2857 комісії Лозівського міськвиконкому щодо реструктуризації заборгованості на відповідача від 07 квітня 2005 року (а.с.№12), яким дозволено підприємствам, які надають житлово-комунальні послуги, послуги з газопостачання та електричної енергії, укладати з відповідачем договори про реструктуризацію заборгованості. На підставі вище викладеного, Савченко Зоя Вікторівна (відповідач по справі), 11 липня 2006 року, звернулася на адресу позивача із заявою (а.с.№8) про укладення з нею договору на розстрочення боргу у відповідності до Закону України «про реструктуризацію заборгованості» на суму в 429 грн. 67 коп. Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» від 20 лютого 2003 року, зазначено, що заборгованість з квартирної плати (плати за утримання житла) та плати за комунальні послуги (водо-, тепло-, газопостачання, послуги водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот) (далі - житлово-комунальні послуги) наймачів жилих приміщень та власників жилих будинків або квартир (далі - громадяни), яка склалася на дату набрання чинності цим Законом перед надавачами житлово-комунальних послуг, реструктуризується на термін до 60 місяців залежно від суми боргу та рівня доходів громадян на дату реструктуризації. Частиною 2 ст.1 Закону України «про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» від 20 лютого 2003 року вказано, для реструктуризації заборгованості громадяни укладають з підприємствами, що надають житлово-комунальні послуги договори про щомісячне рівномірне погашення реструктуризованої заборгованості та своєчасну сплату поточних платежів за житлово-комунальні послуги. Із матеріалів справи вбачається, що 11 липня 2006 року між АК «Харківобленерго» та відповідачкою було укладено Договір про реструктуризацію заборгованості за використану електроенергію № 6190050Р (а.с.№9-11). Згідно до умов даного договору підприємство надає громадянину розстрочку у погашенні заборгованості за використану електричну енергію, що утворилася станом на 11 липня 2006 року на суму в 427 грн. 67 коп., встановивши, місячні платежі останній, в сім гривень шістнадцять копійок. Відповідно до п.5 Договору (а.с.№9-11) встановлено, що громадянин зобов»язується забезпечити своєчасне погашення боргу за електричну енергію згідно умовами, визначеними договором. В своїй позовній заяві АК «Харківобленерго» прохає суд стягнути з відповідача суму заборгованості в 427 грн. 67 коп. Однак з огляду на матеріали справи, встановлено, що договір № 6190050 про реструктуризацію заборгованості за використану електричну енергію (а.с.№9-11) з відповідачем було укладено 11 липня 2006 року і строк його дії, відповідно до п.7 договору, встановлений до 21 липня 2011 року. Згідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов»язки відповідно до договору. Тому, виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що строк дії даного договору ще не закінчився і відповідач в будь-який момент до його закінчення, може виконати свій обов»язок, суд вважає, що позов позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію підлягає частковому задоволенню де суд стягує на користь позивача з відповідача заборгованість за спожиту електричну енергію у період з дня укладення з відповідачем договору про реструктуризацію заборгованості (а.с.№9-11), а саме з 11 липня 2006 року і по день звернення позивача до суду з даним позовом - це 31 липня 2008 року, тобто у період за 24 календарних місяці. Враховуючи те, що відповідно до п.1 договору про реструктуризацію заборгованості (а.с.№9-11), відповідачу встановлено щомісячні платежі на суму в 07 грн. 16 коп., то з останньої необхідно стягнути заборгованість за спожиту електричну енергію суму в 171 грн. 84 коп. із розрахунку 24 х 07,16=171, 84 грн. Одним із пунктів позовних вимог своєї позовної заяви, позивач прохає суд, розірвати Договір №6190050 про реструктуризацію заборгованості за використану електричну енергію від 11 липня 2006 року оскільки відповідач не виконує взятих н себе за ним зобов»язань. Матеріалами справи встановлено, що згідно до статті 3 умов даного договору (а.с.№9-11) визначено перелік випадків, коли підприємство має право на прийняття рішення про дострокове розірвання умов даного договору, а саме: дострокового погашення реструктуризованої заборгованості; відчуження громадянином житлового приміщення; подання громадянином заяви про розірвання договору; подання громадянином документів з недостовірними відомостями. В судовому засіданні встановлено, що жодного із встановлених в ст.3 договору обставин не мало місця. Статтею 11 даного договору (а.с.№9-11) зазначено, що дія договору може бути припинена згідно із законодавством. Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Із змісту даної статті вбачається, що має бути згода обох сторін на розірвання даного договору. Позивачем по справі, не надано доказів в підтвердження того, що відповідачу було запропоновано розірвати дію даного договору та докази, про те що позивачем були прийняті всі міри для того, щоб досягти з відповідачем домовленості про його розірвання. Відповідно до ч.2 ст. 10. 1 ст.60 ЦПК України кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Частиною 2 ст.651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в ін, що змінити або розірвати договір, якщо згода сторін про це не досягнута, можна на вимогу зацікавленої сторони лише у судовому порядку і лише при наявності певних підстав. Оскільки позивачем, як вже раніше зазначалося, суду не надано доказів про те, що ним з відповідачем не досягнуто згоди про розірвання договору про реструктуризацію заборгованості за спожиту електричну енергію, то на підставі вищевикладеного, суд, в частині розірвання договору №6190050 про реструктуризацію заборгованості за використану електричну енергію від 11 липня 2006 року (а.с.№9-11), знаходить позов таким що, не підлягає задоволенню. Представником позивача у позові заявлено про стягнення пені відповідачів за не6своєчасне внесення плати за договором про реструктуризацію на суму в 32 грн. 31 коп.. Відносно даної вимоги необхідно зазначити, що відповідно до ст. 3 Закону України «про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» від 20 лютого 2003 року №554 та п.6 договору про реструктуризацію (а.с.№9-11) у разі несвоєчасного внесення плати за договором нараховується пеня в розмірі 0,01 відсотка, яка нараховується за кожен день прострочення, але не більш ніж 100 відсотків загальної суми богу, за умовами відсутності перед громадянином заборгованості з виплат заробітної плати, пенсії, стипендії та інших будь-яких видів соціальної допомоги. Отже, на підставі викладеного, суд знаходить позовні вимоги в цій частині, такими що підлягають задоволенню. Згідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем при звернені до суду було понесено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у судах на суму в 30 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 248 (а.с.№ 2), судовий збір на суму 51 грн. 00 коп. - платіжне доручення № 240 (а.с.№ 1). На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує на користь АК «Харківобленерго» з відповідачів у солідарному порядку - судовий збір в розмірі 51 гривні 00 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 гривень 00 коп..

Outcome: partial