Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 30 101 грн.91 коп. та моральної шкоди в сумі 20 000 грн. 00 коп., посилаючись на те, що в результаті ДТП було пошкоджено його автомобіль та завдано матеріальних збитків, а відповідач в порушення умов Договору добровільного страхування транспортного засобу відмовляється виконати свої зобов”язання щодо здійснення страхового відшодування завданих збитків. Позивач, представник позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідно до Правил страхування та додаткової угоди до договору добровільного страхування транспортного засобу “До страхових випадків не відноситься і виплата страхового відшкодування не проводиться у разі, якщо збиток виник внаслідок використання страхувальником транспортного засобу в технічному стані, який не відповідає вимогам п. 31 ПДР, а Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.05.2008 року встановлено, що позивач керуючи автомобілем не перевірив його технічну справність, гальма якого відмовили, в результаті чого останній здійснив зіткнення з деревом, тобто порушив вимоги ПДР та вищезазначених правил страхування. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Вислухавши пояснення сторін, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено , що 26.11.2007 року між позивачем до відповідачем ВАТ “УСК “Дженералі Гарант” було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу. Вигодонабувачем за зазначеним договором було ЗАТ “Альфа-Банк”. 05.04.2008 року приблизно о 02 год. 30 хв. керуючи автомобілем “Шеврове”, ДН [NUMBER] на вул. Довженка в м. Києві, не перевірив технічну справність автомобіля, гальма якого відмовили, в результаті чого здійснив зіткнення з деревом, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим порушив п. 2.3 ПДР України, що підтверджується Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.05.2008 року. Після ДТП позивач звернувся до відповідача ВАТ “УСК “Дженералі Гарант” з заявою про виплату страхового відшкодування. 09.06.2008 року позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що відповідно до наданих документів, причиною виникнення дорожньо-транспорної пригоди є несправність гальмівної системи автомобіля, в згідно з умовами договору п. 4.1 Правил страхування “До страхових випадків не відноситься і виплати страхового відшкодування не проводиться у разі, якщо збиток виник внаслідок використання страхувальником транспортного засобу в технічному стані, який не відповідає вимогам п. 31 ПДР. Посилання позивача, педставника позивача на те, що гальмівна система автомобіля позивача в момент ДТП була справна та те, що останній не відчув, що гальма спрацювали, оскільки була похмура погода та йшов дощ, не приймається судом до уваги, оскільки як вбачається з Постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 06.05.2008 року позивач в судовому засіданні вину у скоєному визнав та пояснив, що автомобіль купив нещодавно, тому не чекав на таку поломку, а гальма відмовили зненацька, тому він, щоб уникнути зіткнення з іншим автомобілем, вивернув кермо та сталося зіткнення з деревом. Крім того, як в пояснювальній записці на ім”я Директора КФ “Сити” від 08.05.2008 року, позивач зазначив, що: “После покупки автомобиля Шевролет Лачети в компании УКР-АВТО на окружной обращался на техстанцию с просьбой проверить тормоза. Причной обращения было пропадение тормозов. В момент аварии именно эта причина стала основной”. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Позивачем [PERSON] не була оскаржена вищезазначена постанова суду, що приводить до висновку, що останній погодився з нею, а тому обставини, встановлені даної постановою не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні позивач не навів переконливих доказів порушення його прав або ж законних інтересів, з боку зазначеного в позові відповідача, визначених діючим законодавством. Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” позивачем не зазначено, чим підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних та фізичних страждань, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача та інші, а також позивачем, не вказано, з якого розрахунку (а також відсутній розрахунок) виходив позивач, визначаючи суму моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн., а також, в чому полягає завдання моральної шкоди позивачу. Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його модливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодувння, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги безпідставні, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, не встановлено порушень особистих прав і свобод позивача зазначеним в позові відповідачем і тому в позові слід відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed