Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду 23 жовтня 2008 року з позовом до відповідача про визнання права власності на самочинне будівництво, посилаючись на те, що він є власником нежитлового приміщення загальною площею 86.0 м2, та площею забудови 122.60 м2, розташованого за адресою: [ADDRESS] В 2007 році позивач провів самочинну внутрішню реконструкцію, в результаті якої загальна площа зменшилась до 81.0 м2, площа забудови залишилась попередньою - 122.60 м2. В зв'язку з викладеним позивач звернувся до суду і просить визнати за ним право власності на нежитлове приміщення з самочинно проведеною внутрішньою реконструкцією без акту вводу в експлуатацію. 11 листопада 2008 року позивач надав уточнену позовну заяву, в якій просить визнати за ним право власності на нежитлове вбудовано-прибудоване приміщення з самочинно проведеною внутрішньою реконструкцією, в результаті якої загальна площа приміщення становить 81,00 кв. м, площа забудови - 122,60 кв. м, розташоване за адресою:[ADDRESS]без акту вводу в експлуатацію. Крім того, просив виключити з числа відповідачів територіальну громаду Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області та вважати належним відповідачем територіальну громаду Лозівської міської ради Харківської області. Представник відповідача - територіальної громади Лозівської міської ради Харківської області, проти задоволення уточнених позовних вимог [PERSON] не заперечував та просив в рішенні суду зазначити формуліровку, яка вказана у витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: в графі тип об′єкту зазначити - нежиле приміщення, вбудоване, як частина будинку, в літ. «А-9», №№ 1, 30, 31, 45, 46, 47, 48, 49, 51, загальною площею 81,0 кв. м. Представник третьої особи - Комунального підприємства “Архітектурне бюро м. Лозова”, проти задоволення уточнених позовних вимог [PERSON]також не заперечував. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення та думку учасників судового розгляду, суд дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що згідно договору купівлі-продажу серії ВАЕ № 890761, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області 18 березня 2003 року за реєстровим номером 1686, позивач придбав як частину будинку нежитлові вбудовані приміщення за №№ 1, 30, 31, 45, 46, 47, 48, 49, 51 (нумерація згідно з технічним паспортом, виготовленим Лозівським БТІ 08 січня 2004 року), загальною площею 86,00 кв. м, які розташовані за адресою:[ADDRESS]що підтверджується копією вказаного договору та копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії СА № 705061 від 08 квітня 2004 року. Згідно рішення виконавчого комітету Лозівської міської ради за № 995 від 25 листопада 2003 року позивач провів самочинну внутрішню реконструкцію, в результаті якої загальна площа зменшилась до 81,00 кв. м, площа забудови залишилась попередньою - 122,60 кв. м. При зверненні до Лозівського бюро технічної інвентаризації зареєструвати об′єкт нерухомого майна позивачу було відмовлено, оскільки вищевказане нежитлове приміщення самочинно реконструйовано. Згідно п. 1.9 ДБН 79-92 «Будівлі, що споруджені без проекту та з непогодженими відхиленнями від проекту, вважаються об′єктами самовільної забудови». Відповідно до висновку КП «Архітектурне бюро м. Лозова» місце будівництва об′єктів самочинного будівництва та розташування їх на земельній ділянці задовольняє будівельним вимогам і можливість для подальшої експлуатації вказаних будівель є, що підтверджується висновком комунального підприємства від 15 жовтня 2008 року. Відповідно до акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об′єкта від 19 грудня 2003 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради 24 грудня 2003 року за № 2052, вказані нежитлові приміщення першого поверху будівлі для організації медичного діагностично-консультаційного центру були прийняті в експлуатацію, оскільки будівельно-монтажні роботи виконані згідно з проектом та виданими технічними умовами. Крім того, згідно цього ж акту порушень вимог пожежної безпеки не виявлено, за результатами державної санітарно-епідеміологічної експертизи матеріалів щодо відповідності реконструйованого нежитлового приміщення під медичний діагностично-консультаційний центр воно відповідає вимогам діючого санітарно-епідеміологічного законодавства України і може бути використане у заявленій сфері застосування, викладене підтверджується копією вказаного акту. 11 листопада 2008 року позивач уточнив свої позовні вимоги, надавши письмову заяву та просив визнати за ним право власності на нежитлове вбудовано-прибудоване приміщення з самочинно проведеною внутрішньою реконструкцією, в результаті якої загальна площа приміщення становить 81,00 кв. м, площа забудови - 122,60 кв. м, розташованого за адресою:[ADDRESS]без акту вводу в експлуатацію. Викладене підтверджується матеріалами справи. Відповідно ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved