Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-18 00:00:00

Позивач у грудні 2004 року звернувся до суду з позовною заявою до сільськогосподарського закритого акціонерного товариства «Ізюмриба» ( далі - СЗАТ «Ізюмриба») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зазначив, що з 18 травня 1995 року він знаходився у трудових правовідносинах з відповідачем на посаді працівника ставка в с. Вернопілля Ызюмського р-ну Харківської обл. 18 листопада 2004 року, відпрацювавши робочу зміну, заїхали в с. Кам*янку Ізюмського р-ну, в контору СЗАТ «Ізюмриба», де йому повідомили про те, що він звільнений з підприємства з 15 листопада 2004 року. Секретар відділу кадрів ознайомила з проектом наказу директора підприємства [PERSON] про його звільнення за п.2 ст. 41 КЗпП України. Вважав, що його звільнено незаконно. Просив суд поновити порушені його трудові права та скасувати наказ СЗАТ «Ізюмриба» від 15.11.2004 р. про його звільнення. Стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач підтримав обставини викладені в позовній заяві. Також пояснив, що наказом відповідача від 15.10.2004 року трудові відносини з ним були розірвані та його звільнено на підставі п.8 ст. 40, п.2 ст. 41 КЗпП України. Підставою даного наказу, на думку відповідача стало факт вчинення крадіжки товарної риби масою 5 кілограм з водного об*єкту відповідача, ставка «Вернопілля». Даний висновок був зроблений на підставі тільки докладної заступника директора Попова Ю.О.. Про даний інцидент позивач був повідомлений 18.11.2004 року. Відповідач з приводу крадіжки ніяких пояснень від позивача не брав. Дану рибу позивач виловив у водоймі, яка ніяким чином не відноситься до відомства та власності відповідача. Ставок «Вернопілля», згідно з графіком, був спущений і здійснений повний вилов риби з 20.09.2004 р. по 30.09.2004 р. На час складання доповідної ставок «Вернопілля» був спущений, виловлена риба. В трудовій книжці зроблений запис, що він звільнений за п.8 ст. 40 КЗпП України. Вирок суду, що набрав законної сили, постанова про накладення на нього адміністративного штрафу відсутні. Заходи громадського впливу, з цього приводу, до нього не застосовувалися. В процесі судового розгляду справи позивач змінив позовні вимоги і просив суд поновити його на роботі працівником ставка, стягнути середній заробіток , виходячи із заробітної плати в день 17,66 грн, в сумі 17889,58 грн, моральну шкоду в сумі 2000 грн. Судові витрати покласти на відповідача. Діями відповідача йому була завдана і моральна шкода, яка полягає в тому, що відповідач звільняючи його з займаної посади без відповідних правових підстав, принизив його честь та гідність, оскільки звільнення за крадіжку, для працівника, який сумлінно виконував свої трудові обов'язки на протязі п'яти років, працівника, котрий має почесні грамоти та подяки за високі показники за час перебування в трудових відносинах з відповідачем, є безспірно принизливим фактом. Дане звільнення призвело до моральних страждань, негативно вплинуло на стан здоров'я , фінансове положення сім'ї. Також завдало душевних страждань, які полягають в тому, що він, як працездатний чоловік, не міг тривалий час забезпечити свою сім'ю грошовими коштами. Представник позивача в судовому засіданні підтримав свого довірителя, просив суд задовольнити змінені позовні вимоги позивача, поновити його на роботі - працівником ставка СЗАТ “Ізюмриба”, стягнути середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, оскільки неодноразова неявка представника відповідача в судове засідання, стала причиною довготривалого розгляду справи в суді, виходячи із середньоденної заробітної плати в сумі 17,66 грн, а також стягнути моральну шкоду в сумі 200 грн. Судові витрати віднести за рахунок відповідача. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що в СЗАТ “Ізюмриба” діє бригадна форма організації праці та запроваджено колективну матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання майна та інших цінностей, переданих їй для роботи підприємством. Як член бригади, [PERSON], був матеріально-відповідальною особою. 15.11.2004 року в адрес директора надійшла доповідна записка заступника директора Попова Ю.О., де засвідчено вчинення працівником [PERSON] розкрадання товарної риби, п'яти кілограм товстолобу. Такі дії [PERSON] дали підстави для втрати до нього довір'я з боку адміністрації та припинення з ним трудових відносин по п.2 ст. 41 КзпП Уукраїни. На СЗАТ “Ізюмриба” профспілковий орган відсутній, а тому звільнення проведене без його згоди. Вважав, що звільнення [PERSON] проведено законно. Зазначення в наказі звільнення [PERSON] і за п.8 ст. 40 КЗпП України є технічною помилкою. Поновлення [PERSON] на роботі не можливе і через те, що він має пенсійний вік, а при виконанні трудових обов'язків працівника ставка, необхідно мати гарне здоров'я. В частині позовних вимог, щодо стягнення моральної шкоди, вважав їх не обґрунтованими, оскільки СЗАТ “Ізюмриба” ніяких протиправних дій не вчиняло. Просив суд відмовити в задоволенні позовної заяви [PERSON] в повному обсязі. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи судом були встановлені слідуючи факти та відповідні їм правовідносини: 1.[PERSON], згідно наказу №60-К від 15.05.1995 року, був прийнятий на роботу працівником ставка з 18.05.1995 року( а.с.239); 2.Відповідно до наказу №74-к від 15.11.2004 року [PERSON] звільнений з роботи за вчинення за місцем роботи крадіжки майна підприємства, що дає підстави для втрати довіри до нього ст.40 п.8, ст. 41 п.2 КЗпП України ( а.с.240); 3.В трудовій книжці [PERSON] запис під №19 від 15.11.2004 року значиться, звільнений за ст. 40 п.8 КЗпП України - за вчинення за місцем роботи крадіжки ( а.с.224); 4.Згідно довідки середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 12,45 грн.( а.с.243); 5.Профспілкова організація на підприємстві відсутня. У наказі №74 від 15.11.2004 року зазначено, що [PERSON] звільнити з роботи - за вчинення за місцем роботи крадіжки майна підприємства, що дає підстави для втрати довіри до нього ( ст.40 п.8, ст. 41 п.2 КЗпП України), тобто зазначено дві підстави звільнення, що відповідно до вимог чинного Кодексу законів про працю України є не допустимим. Аналізуючи текст наказу №74-к від 15.11.2004 року та запис в трудовій книжці [PERSON] під №19, суд приходить до висновку до висновку, що [PERSON] був звільнений за п.8 ст. 40 КЗпП України, тобто вчинення за місцем роботи розкрадання майна власника, а тому вважати дані формулювання звільнення технічною помилкою у суду не має підстав. Відповідно до п.8 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку вчинення за місцем роботи розкрадання ( в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу. Відповідачем надано не було і судом в ході судового розгляду не встановлено доказів, що підтверджують факт [PERSON]риби СЗАТ “ Ізюмриба”- наявність вироку, що набрав законної сили, постанови про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу. При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що звільнення [PERSON] за п.8 ст. 40 КЗпП України є незаконним. Відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, що розглядає трудовий спір Таким чином [PERSON] підлягає поновленню на попередній роботі. Досягнення пенсійного віку не є, в даному випадку, підставою для відмови в поновленні на роботі, в разі незаконного звільнення. Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Позивач звернувся до суду із заявою про поновлення на роботі в грудні 2004 року. 14.02.2006 року по справі було постановлено рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 18.05.2006 р. рішення Ізюмського міськрайонного суду від 14.02.2006 року було скасовано , а справу направлено на новий розгляд до того ж суду іншому судді. За касаційною скаргою СЗАТ “Ізюмриба”, справа розглядалася в касаційній інстанції. Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 1 лютого 2008 року касаційна скарга СЗАТ “Ізюмриба” відхилена, а ухвала апеляційного суду Харківської області від 18 травня 2006 року залишена без змін. Після повернення справи до суду в травні місяці 2008 року , вона неодноразово призначалася до розгляду, але відкладалася неодноразово в тому числі і через неявку представника відповідача. Із вище наведеного, суд приходить до висновку, що вина позивача у тривалому розгляді справи, понад рік, відсутня, а тому середній заробіток підлягає стягненню за весь час вимушеного прогулу. При визначенні середнього заробітку позивача, суд керується положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати ( далі - Порядку), затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року ( із наступними змінами) відповідно до якого середньомісячна заробітна плата, в даному випадку, обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події. Відповідно до п.8 Порядку та з урахуванням заробітку за два останні місяці роботи позивача, судом встановлено, що середньоденний заробіток складає 15,49 грн. Час вимушеного прогулу, згідно з заявленими позовними вимогами, складає період з 15.11.2004 р. по 03.07.2008 року, тобто 1013 робочих днів. Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 15691,37 грн= (15,49 х 1013). Таким чином позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню частково і дана сума середнього заробітку повинна бути стягнена з відповідача. В частині стягнення моральної шкоди позовні вимоги задоволенню не підлягають в зв'язку з тим, що позивачем не доведено завдання моральної шкоди відповідачем, а також наявність причинного зв'язку між діями відповідача і погіршенням здоров'я позивача, його моральних страждань та приниження честі та гідності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до п.4 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Таким чином рішення в частині поновлення на роботі [PERSON] підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial