Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-14 00:00:00

Позивачка в листопаді 2005 року звернулася до суду із даним позовом, який мотивувала тим, що Пирятинським районним судом Полтавської області розглядалася кримінальна справа за ч. 2 ст. 286 КК України у відношенні третьої особи [PERSON]., який обвинувачувався у тому, що він 18 вересня 2003 року, керуючи автобусом «Ікарус-250», порушив Правила дорожнього руху, в результаті чого сталася дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок ДТП вона отримала тяжкі тілесні ушкодження. Постановою суду від 29 серпня 2005 року [PERSON]. звільнено від кримінальної відповідальності внаслідок амністії, а провадження по справі закрито. Вказувала, що вона отримала закриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку, розрив хребтового стовпа, переломи обох рук, пошкодження легенів, серця, грудної клітини та інші. Довгий час лікується, визнана інвалідом першої групи. На лікування нею витрачено 48 389,29 грн.. В результаті ДТП її одяг вартістю 1523 грн. прийшов в повну непридатність. Крім того, нею сплачено адвокату за юридичні послуги 1060 грн., витрачено на телефонні розмови 1820,72 грн., на оплату особам, які доглядали її витрачено 2958,06 грн., на поїздки рідних до неї в лікарню - 1226,62 грн., сплачено 3685 грн. за перевезення її з лікарні додому, а також витрачено 370 грн. на поїздку до санаторію в м. Саки. З урахуванням індексу інфляції матеріальну шкоду оцінила в 71 695,91 грн.. Також просила стягти з відповідача [PERSON]. 12 385,80 грн. втраченого заробітку та моральну шкоду, яку вона оцінила в 300 000 грн.. Ухвалою суду від 19 травня 2006 року [PERSON]. залучено до участі у справі у якості співвідповідача. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] змінив позовні вимоги. Просив стягти з [PERSON]. на користь [PERSON]. матеріальну шкоду в сумі 60 775,09 грн., з яких: 48 389,29 грн. витрачених на лікування, 12 385,80 грн. - втрачений заробіток та моральну шкоду в сумі 300 000 грн.. Представник обох відповідачів [PERSON]. позов визнала частково, пояснила, що відповідачі [PERSON]. та [PERSON]. між собою не перебували у трудових відносинах, а тому відповідати за заподіяння шкоди має не власник автобуса [PERSON]., а [PERSON]. як власник джерела підвищеної небезпеки, який з 2003 року орендував автобус «Ікарус-250» у [PERSON]., що стверджується договором оренди та дорученням на ім»я [PERSON]. на управління автобусом. Вказала, що [PERSON]. як винуватець ДТП, що сталася 18 вересня 2003 року повністю визнає позов в частині відшкодування витрат на лікування позивачки в сумі 48 389,29 грн. та втраченого нею заробітку в сумі 12 385,80 грн., а всього в сумі 60 775 грн. 09 коп.. Позов в частині відшкодування моральної шкоди [PERSON]. визнає частково в сумі 10 000 гривень. Відповідач [PERSON]. позов про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 60 777,09 грн. визнав повністю, позов про відшкодування моральної шкоди визнав в сумі 10 000 гривень. Відповідач [PERSON]. в судовому засіданні позов не визнав. Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 18 вересня 2003 року близько 00 годин 30 хвилин на 134 кілометрі автошляху Київ-Харків в Пирятинському районі Полтавської області сталася ДТП за участю автобуса «Ікарус-250» держномер [NUMBER] під керуванням [PERSON]. та автомобіля «Камаз-5410» держномер [NUMBER] під керуванням [PERSON].. ДТП сталася внаслідок того, що відповідач [PERSON]., керуючи орендованим ним автобусом за дорученням та перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння, під час руху не прийняв своєчасно заходів до зниження швидкості для безпечного об»їзду перешкоди, порушивши п. 12.3 Правил дорожнього руху і допустивши зіткнення з автомобілем «Камаз-5410» і напівпричепом, які стояли на автошляху. Внаслідок зіткнення пасажири автобуса отримали тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження. За результатами ДТП у відношенні [PERSON]. була порушена кримінальна справа за ч. 2 ст. 286 КК України, яка постановою Пирятинського районного суду Полтавської області від 29 серпня 2005 року закрита, а [PERSON]. звільнено від кримінальної відповідальності внаслідок акту амністії. Також встановлено, що в результаті ДТП позивачка, яка перебувала в автобусі, одержала тяжкі тілесні ушкодження і тривалий час лікувалася. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, вказаний Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Поскільки в даній справі спірні правовідносини з приводу заподіяння шкоди між сторонами виникли під час дії ЦК України 1963 року, то суд застосовує норми цього кодексу для вирішення даного спору. Згідно ст. 450 ЦК України, громадяни, діяльність яких пов»язана із підвищеною небезпекою, зобов»язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непоборної сили або умислу потерпілого. Згідно роз»яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Вирішуючи питання хто саме з відповідачів несе відповідальність за заподіяння шкоди позивачці, суд вважає, що такою особою є [PERSON]., який на момент ДТП орендував автобус «Ікарус-250» у [PERSON]., що стверджується договором оренди (а.с. 83-85) та довіреністю (а.с. 86) і відповідно був володільцем джерела підвищеної небезпеки. Доводи позивачки та її представника, що [PERSON]. перебував у трудових відносинах з власником автобуса [PERSON], який і має відшкодовувати шкоду, заподіяну його працівником, не знайшли свого підтвердження, бо позивачка та її представник не надали суду про це переконливих доказів. Поскільки судом встановлено, що позивачці з вини відповідача [PERSON]. як володільця автобуса внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху при керуванні джерелом підвищеної небезпеки, заподіяна матеріальна шкода, то суд стягує з відповідача на користь позивачки заподіяні їй внаслідок ДТП матеріальні збитки в сумі 60 775,09 грн., з яких 48 389,29 грн. вартість придбаних ліків, 12 385,80 грн. сума втраченого заробітку позивачкою. Також судом встановлено, що внаслідок протиправних дій [PERSON]., позивачці заподіяна моральна шкода, яка виражається в її моральних та фізичних стражданнях, пов»язаних з отриманими тілесними ушкодженнями, бо позивачка під час ДТП та послідуючого лікування зазнала фізичного болю та душевних страждань. Суд також враховує, що в результаті отриманих травм позивачка визнана інвалідом І групи, перенесла 17 хірургічних операцій, була прикута до ліжка, залишила роботу та не могла виховувати сина. Крім того, суд бере до уваги те, що на користь [PERSON]. стягується 60 775,09 грн. матеріальної шкоди, в результаті ДТП ще 8 осіб отримали тілесні ушкодження різних тяжкостей і [PERSON]. відшкодовує їм шкоду. Враховуючи також матеріальний стан відповідача, суд визначає заподіяну позивачці моральну шкоду, що підлягає стягненню, в розмірі 15 000 гривень.

Outcome: partial