Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-12 00:00:00

В травні 2008 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO] народження та стягнення аліментів з відповідачки на утримання сина [PERSON] [INFO] народження, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебували у шлюбі з 1993 року. Від цього шлюбу мають сина [PERSON] та доньку [PERSON]. 09 березня 2004 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 08.12.2006 року позивач звільнений від сплати аліментів на утримання сина [PERSON], оскільки син проживає з позивачем. Цим же рішенням, розмір аліментів на утримання доньки [PERSON] зменшено з 1\4 до 1\6 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилаючись на те, що син проживає з ним просив звільнити його від сплати аліментів на доньку [PERSON], або стягнути аліменти з відповідачки на утримання сина [PERSON]. Рішенням суду від 20.06.2008 року в задоволенні позову [PERSON] відмовлено повністю. В апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення по суті заявлених вимог, з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що відмовляючи йому у задоволенні позовних вимог, суд безпідставно не врахував його матеріальний стан, зокрема його заробіток за 1 квартал 2008 року складає 100 грн., що на його утриманні знаходиться син [PERSON] 1994 року народження, матеріальне становище якого буде гірше чим доньки, яка залишилась проживати з відповідачкою, а тому просив рішення суду першої інстанції скасувати. Вислухавши доповідача, апелянта та його представника, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що сторони від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, сина [PERSON] 1994 року та Доньку 2004 року народження. В 2004 року році шлюб між сторонами припинено, діти залишились проживати з матерію. За рішенням Семенівського районного суду з позивача стягувались аліменти на утримання дітей. Оскільки з 2006 року син проживає з позивачем, рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 08.12.2006 року позивач був звільнений від сплати аліментів на утримання сина [PERSON], цим же рішенням, розмір аліментів на утримання доньки [PERSON] зменшено з 1\4 до 1\6 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Цим обставинам суд дав правильну оцінку та обгрунтованно дійшов до висновку про те, що позивач не може бути звільнений від сплати аліментів на утримання доньки [PERSON], оскільки відповідно до вимог ст.188 СК України єдиною правовою підставою для звільнення батьків від обов'язку утримувати дитину за рішенням суду, є тільки одержання доходу дитиною, який набагато перевищує дохід кожного з батьків і забезпечує повністю її потреби. З таким висновком суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, бо він ґрунтується на законі. Доказів одержання доходу донькою [PERSON] позивачем суду не надано. Разом з тим, відмовляючи [PERSON] в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача на утримання сина [PERSON], [INFO] народження, суд виходив з того, що оскільки відповідачка надає матеріальну допомогу сину добровільно, підстав для стягнення аліментів відповідно до ст.180 СК України не має. Проте, з таким висновком суду не можна погодитись, бо він не ґрунтується на законі та матеріалах справи. Відповідно до ст.180 СК України обов”язок надавати утримання неповнолітнім дітям покладається на батьків. Статтею 181 СК України передбачено способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину. З матеріалів справи не вбачається, що між сторонами існує домовленість про виконання відповідачкою обов”язку утримувати сина [PERSON]. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з них, з ким вона проживає, має право звернутись до суду з відповідним позовом. Оскільки син [PERSON], 1994 року народження знаходиться на утриманні позивача, а відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов”язані утримувати дітей, апеляційний суд вважає, що вимоги позивача про стягнення на його користь, аліментів з відповідача на утримання сина [PERSON], підлягають задоволенню. Наведені в апеляційній скарзі [PERSON] доводи не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення.

Outcome: partial