Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Тульчинського районного споживчого товариства про визнання права власності , мотивуючи свої вимоги тим, що вона являється членом Тульчинського районного споживчого товариства. Нею, як членом споживчого товариства сплачені пайові внески - вступний в розмірі 50 грн., обов"язковий в розмірі 200 грн. та додатковий пайовий внесок на формування фінансових ресурсів в розмірі 20000 грн., що підтверджується протоколом зборів уповноважених Тульчинського РСТ від [INFO] р., квитанціями до прибуткового касового ордера та договором про додатковий пайовий внесок на формування фінансових ресурсів споживчого товариства від [INFO] р., укладеного між нею та відповідачем. Згідно вищезазначеного договору, Тульчинське РСТ зобов'язане щомісячно нараховувати та видавати кооперативні виплати в розмірі 5% річних від суми додаткового пайового внеску або ж, відповідно до п.12 Статуту Тульчинського РСТ, повернути пайовику додатковий пайовий внесок у місячний термін з дня подачі пайовиком відповідної заяви. Згідно п.12 Статуту Тульчинського РСТ та п.1.3.6. Положення про організацію пайового господарства споживчої кооперації України, затвердженого постановою четвертих зборів Ради Укоопспілки дев"ятнадцятого скликання - додаткові пайові внески підлягають поверненню члену споживчого товариства на його вимогу. В травні місяці 2008 року, у зв"язку з сімейними обставинами, у неї виникла гостра потреба у грошових коштах. У зв"язку з цим 20 травня 2008 року вона звернулася до відповідача із заявою про повернення їй внесеного додаткового пайового внеску в розмірі 20000 грн. На дане звернення вона отримала відповідь про неможливість в даний час повернути 20000 грн. у зв"язку з їх відсутністю на розрахунковому рахунку відповідача. Повторні звернення також залишились незадоволеними у зв"язку з тимчасовою відсутністю даної суми коштів у відповідача. Враховуючи це, вона запропонувала, в рахунок повернення даних коштів, продати їй 1\2 частину нежитлової будівлі магазину, розташованого в [ADDRESS] , на що отримала згоду. У зв"язку з цим, відповідач звернувся до КП " Тульчинське МБТІ" із заявою про проведення незалежної оцінки та встановлення ринкової вартості вищезазначеної частини магазину. Згідно звіту про незалежну оцінку 1\2 частини нежитлової будівлі магазину, загальною площею 384,2 кв.м., розташованого в [ADDRESS] ринкова вартість зазначеної частини магазину становить 55440 грн. без ПДВ. За домовленістю сторін продажна вартість магазину становить 66000 грн. Враховуючи заборгованість відповідача перед нею в розмірі 20000 грн., вона здійснила доплату в касу Тульчинського РСТ в розмірі 46000 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів. Після повної оплати вартості магазину їй була передана технічна документація на даний об"єкт. Однак, коли через деякий час стало питання нотаріального оформлення цього договору то виявилось, що відповідачем не виготовлені всі необхідні для нотаріального посвідчення документи. Її прохання оформити їх залишилось не задоволеним. В призначений нотаріусом день відповідач не з"явився. Таким чином, вона не має можливості офіційно оформити право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі магазину загальною площею 384,2 кв.м. розташованого в [ADDRESS] і тому змушена звернутись до суду . Враховуючи вищевикладене просить суд винести рішення про визнання за нею право власності на 1\2 частину нежитлової будівлі магазину , розташованого за адресою [ADDRESS] що складається з приміщення магазину літ. "А" - 5,6, площею 192,1 кв.м., приміщення підвалу літ. "А\під" - 1,2, площею- 192,1 кв.м., вхідний майданчик літ. "а 1", вхід в підвал літ. "а 2", вхід в підвал літ. "а 3", вхідний майданчик літ. "а 4", приямок літ. "а 10", приямок літ. "а 11", приямок літ. "а 12". Також просить зобов'язати КП "Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації"" зареєструвати за нею право власності на вищезазначену частину будівлі магазину. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, наполягає на їх задоволенні та просить суд в разі задоволення позову судовий збір та витрати на інформаційно-технічні послуги сплачені ним з відповідача не стягувати. Представник відповідача позов визнала, не заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи суд встановив, що позивач являється членом Тульчинського районного споживчого товариства. Нею, як членом споживчого товариства сплачені пайові внески - вступний в розмірі 50 грн., обов"язковий в розмірі 200 грн. та додатковий пайовий внесок на формування фінансових ресурсів в розмірі 20000 грн., що підтверджується протоколом зборів уповноважених Тульчинського РСТ від [INFO] р., квитанціями до прибуткового касового ордера та договором про додатковий пайовий внесок на формування фінансових ресурсів споживчого товариства від [INFO] р., укладеного між нею та відповідачем. Згідно вищезазначеного договору, Тульчинське РСТ зобов'язане щомісячно нараховувати та видавати кооперативні виплати в розмірі 5% річних від суми додаткового пайового внеску або ж, відповідно до п.12 Статуту Тульчинського РСТ, повернути пайовику додатковий пайовий внесок у місячний термін з дня подачі пайовиком відповідної заяви. Згідно п.12 Статуту Тульчинського РСТ та п.1.3.6. Положення про організацію пайового господарства споживчої кооперації України, затвердженого постановою четвертих зборів Ради Укоопспілки дев"ятнадцятого скликання - додаткові пайові внески підлягають поверненню члену споживчого товариства на його вимогу. В травні місяці 2008 року, у зв"язку з сімейними обставинами, у позивачки виникла гостра потреба у грошових коштах. У зв"язку з цим 20 травня 2008 року вона звернулася до відповідача із заявою про повернення їй внесеного додаткового пайового внеску в розмірі 20000 грн. На дане звернення позивачка отримала відповідь про неможливість в даний час повернути 20000 грн. у зв"язку з їх відсутністю на розрахунковому рахунку відповідача. Повторні звернення також залишились незадоволеними у зв"язку з тимчасовою відсутністю даної суми коштів у відповідача. Враховуючи це, позивачка запропонувала, в рахунок повернення даних коштів, продати їй 1\2 частину нежитлової будівлі магазину, розташованого в [ADDRESS] , на що отримала згоду. У зв"язку з цим, відповідач звернувся до КП " Тульчинське МБТІ" із заявою про проведення незалежної оцінки та встановлення ринкової вартості вищезазначеної частини магазину. Згідно звіту про незалежну оцінку 1\2 частини нежитлової будівлі магазину, загальною площею 384,2 кв.м., розташованого в [ADDRESS] ринкова вартість зазначеної частини магазину становить 55440 грн. без ПДВ. За домовленістю сторін продажна вартість магазину становить 66000 грн. Враховуючи заборгованість відповідача перед позивачкою в розмірі 20000 грн., вона здійснила доплату в касу Тульчинського РСТ в розмірі 46000 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів. Після повної оплати вартості магазину позивачкі була передана технічна документація на даний об"єкт. Однак, коли через деякий час стало питання нотаріального оформлення цього договору то виявилось, що відповідачем не виготовлені всі необхідні для нотаріального посвідчення документи. Таким чином, позивач не має можливості офіційно оформити право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі магазину загальною площею 384,2 кв.м. розташованого в [ADDRESS] . Іншим шляхом встановити право власності на нежитлові будівлі позивач позбавлений можливості. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню . Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України сплачені судові витрати підлягають зарахуванню в дохід держави.

Outcome: approved