Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошової суми за договорами позики від 09.12.2005р. В поданій до суду позовній заяві посилався на наступне. 09.12.2005р. між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідач прийняв від позивача грошові кошти в розмірі 3 530,00 доларів США, що в еквіваленті по курсу Національного банку України на день надання позики становило 17 826,5грн. Відповідно до умов договору позики відповідач зобов'язаний повернути отримані грошові кошти в строк до 27.12.2006р. Доказом отримання грошової суми у вказаному розмірі та прийняття відповідачем на себе зобов'язання повернути її у зазначений строк є розписка, власноручно складена відповідачем. 09.12.2005р. між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідач прийняв від позивача грошові кошти в розмірі 8 874,00 доларів США, що в еквіваленті по курсу Національного банку України на день надання позики становило 44 813,7грн. Відповідно до умов договору позики відповідач зобов'язаний повернути отримані грошові кошти в строк до 01.03.2006р. Доказом отримання грошової суми у вказаному розмірі та прийняття відповідачем на себе зобов'язання повернути її у зазначений строк є розписка, власноручно складена відповідачем. В ході судового розгляду позивач збільшив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на його користь грошову суму в розмірі 127 681,9грн., яка складається з заборгованості за обома договорами позики від 09.12.2005р. з урахуванням індексу інфляції, процентів від позики та трьох відсотків річних від простроченої суми. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач позовні вимоги не визнав в повному обсязі, суду пояснив, що в рахунок погашення заборгованості по договору позики від 09.12.2005р. на суму 17 826,50грн. та договору позики від 09.12.2005р. на суму 44 813,7грн. він передав позивачу грошові кошти в розмірі 6 200 доларів США, доказом чого є розписка від 05.02.2006р., та передав у власність позивачу належний йому ([PERSON]) на підставі генеральної довіреності транспортний засіб «Лінкольн-Таункар» [NUMBER]. В задоволенні позовних вимог просив відмовити. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні безспірно встановлено, що 09.12.2005р. між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідач прийняв від позивача грошові кошти в розмірі 3 530,00 доларів США, що в еквіваленті по курсу Національного банку України на день надання позики становило 17 826,5грн. та взяв на себе зобов'язання повернути позику в строк до 27.12.2006р., що підтверджується розпискою від 09.12.2005р. 09.12.2005р. між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідач прийняв від позивача грошові кошти в розмірі 8 874,00 доларів США, що в еквіваленті по курсу Національного банку України на день надання позики становило 44 813,7грн. що підтверджується розпискою від 09.12.2005р. Даючи оцінку викладеному в заперечення відповідача, суд приходить до наступного. Текст розписки від 05.02.2006р. не має посилання на те, що передача грошових коштів відбулась в рахунок погашення заборгованості за договорами позики від 09.12.2005р. За даних обставин розписка від 05.02.2006р. не є доказом погашення заборгованості за договором позики від 09.12.2005р. та не має відношення до правовідносин, які виникли на підставі вказаних договорів. Доводи відповідача про погашення заборгованості шляхом передачі у власність позивачу транспортного засобу «Лінкольн-Таункар» [NUMBER], який до передачі належав відповідачу на підставі генеральної довіреності визнати обґрунтованими не можна. Ст.237 ЦК України встановлено, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчиняти право чин від імені другої сторони, яку вона представляє. Ч.3.ст.238 ЦК України закріплено, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє у своїх власних інтересах. Довіреність може уповноважувати повіреного на володіння, користування та розпорядження майном, яке належить довірителю на праві власності. Повірений не має права вчиняти дії від імені довірителя в своїх власних інтересах. Будь які дії повіреного щодо власності довірителя є діями які вчинені в інтересах та від імені власника, яким є довіритель. Передача повіреним транспортного засобу, який належить на праві власності іншій особі (довірителю) не є доказом погашення відповідачем своєї особистої заборгованості. Доказів належності відповідачу на праві власності вказаного транспортного засобу до його передачі не надано. Відповідачем не надано доказів факту передачі та прийняття позивачем даного транспортного засобу та доказів такої передачі в рахунок погашення своєї особистої заборгованості. Крім того, допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що в 2005р. автомобіль «Лінкольн Таункар» [NUMBER] належав їй на праві власності. На підставі генеральної довіреності ним володів та користувався [PERSON]. В лютому 2006р. вона за власним бажанням здійснила відчуження даного автомобіля на користь [PERSON], на ім`я якого вона видала нотаріально посвідчену генеральну довіреність. Узгодження попередніх питань щодо оплатної передачі автомобіля від її імені здійснював її повірений - [PERSON]. В підтвердження повного розрахунку за передачу права володіння, користування та розпорядження даним автомобілем вона власноручно написала [PERSON] розписку про проведення з нею повного розрахунку та відсутність будь яких претензій щодо оплати вартості даного автомобіля. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що в лютому 2006р. її чоловік - [PERSON]придбав у [PERSON] автомобіль «Лінкольн Таункар» [NUMBER]. Під час оформлення генеральної довіреності на ім'я [PERSON] власник даного автомобіля - [PERSON] в підтвердження повної оплати за передачу права володіти, користуватись та розпоряджатись даним автомобілем власноручно написала та передала [PERSON] розписку про здійснення повної оплати вартості даного автомобіля та відсутність будь яких претензій з питання здійснення розрахунків за нього. В теперішній час вказаний автомобіль зареєстрований на її ім`я та належить їй на праві власності. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи положення ст.ст.58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст.526, 525 ЦК України закріплено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Ст.1050 ЦК України встановлено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Ст..625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що сторони не домовлялися про сплату процентів при укладенні договору позики, а тому посилання позивача на ст..ст.1048-1049 ЦК України, як на право на отримання процентів за розписками відповідача, є безпідставними, а позовна вимога про стягнення з відповідача процентів такою, що задоволенню не підлягає. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягають сума основного боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних на день розгляду справи у суді, що становить: за договором позики з 09.12.2005 до 27.12.2006 - 24001,44 + 881,12 = 24882,56 грн.; за договором позики з 09.12.2005 до 01.03.2006 - 71707,80 + 3323,7 = 75031,5, а всього - 99914, 06 грн. Згідно ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору у розмірі 999,14 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 30,00грн необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного і

Outcome: partial