Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-19 00:00:00

Представник відповідача позов визнав частково. У судовому засіданні позивачка [PERSON]. суду показала, що з 02.06.2008 року працювала на головним бухгалтером на ТОВ «ПродСервіс». 15.09.2008 року була звільнена на підставі ст.36 ч.1 КЗпП України за згодою сторін. При звільненні з нею не був проведений кінцевий розрахунок. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість по зарплаті за червень-серпень 2008 року в сумі 5333,82 грн. з компенсацією за затримку виплати, компенсацію за невикористану відпустку та заробітну плату за вересень 2008 року в сумі 479 грн., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, а також моральну шкоду в сумі 2000 грн., що виявилася у моральних стражданнях з приводу несвоєчасної виплати заробітної плати, необхідності вживати заходів для додаткового влаштування свого життя. У судовому засіданні представник відповідача директор ТОВ «ПродСервіс» Подколзін С.А. показав, що 10.11.2008 року позивачці була виплачена заборгованість по зарплаті, компенсації за затримку її виплати та компенсації за невикористану відпустку в сумі 5850 грн. З вимогою про відшкодування середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні не згодний, у зв'язку з наявністю між ними усної домовленості на момент звільнення про відсутність коштів на підприємстві, знаючи про що, позивачка запевнила його про відсутність претензій зі свого боку. Вимоги про відшкодування моральної шкоди також не визнає, оскільки вважає їх необґрунтованими. Суд, вислухавши показання сторін, дослідивши надані по справі докази - копії наказів про прийняття позивачки на роботу та звільнення, довідку про середньоденну заробітну плату, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Питання строків виплати заробітної плати, проведення розрахунку, відповідальності за його затримку, а також відшкодування моральної шкоди працівнику, передбачені статтями 115-117, 237-1 КЗпП України. Згідно ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні та у строки, установлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно ст.116 КЗпП України у день звільнення працівникові провадиться виплата всіх сум, але не пізніше наступного дня після пред'явлення вимоги про розрахунок. Згідно ст.117 КЗпП України у випадку затримки розрахунку при звільненні з вини власника, з підприємства на користь працівника стягується середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що позивачка [PERSON]. з 02.06.2008 року по 15.09.2008 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ «ПродСервіс» , працюючі на посаді головного бухгалтера. За наказом №17к від 15.09.2008 року була звільнена на підставі ст.36 ч.1 КЗпП України за згодою сторін. При звільненні відповідач не провів з позивачкою повний розрахунок по оплаті її праці. Будь-яких доказів своїх заперечень відповідач суду не представив, надавати їх відмовився, тому суд при вирішенні справи виходить з наявних у справі доказів. Сторони у судовому засіданні не заперечують, що після порушення судового провадження 10.11.2008 року відповідач перерахував, а позивачка отримала 5850 грн., чим фактично погашена заборгованість по зарплаті, компенсації за затримку її виплати та компенсації за невикористану відпустку. На підставі чого, вимога про відшкодування такої заборгованості на даний час вже є необґрунтованою, оскільки відповідач розрахувався по наведеній заборгованості. Затримка такого розрахунку при звільненні позивачки пояснена відповідачем скрутним матеріальним становищем на підприємстві, однак такі доводи не знімають з відповідача обов'язку перед працівником відповідно до ст.116,177 КЗпП України. Таким чином, у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні, що сталося з вини відповідача, на користь позивачки слід стягнути середній заробіток за весь час затримки з моменту звільнення позивача по день її фактичної виплати, тобто з 16.09.2008 року по 10.11.2008 року, виходячи з 39 робочих днів затримки, середньоденного заробітку в розмірі 73,03 грн., складає 2420,94 грн. (за відрахуванням прибуткового податку). При цьому суд враховує, що спорів між сторонами про розміри належних звільненому працівникові сум не було, у зв'язку з чим відповідач згідно з статтями 116,117 КЗпП України в усякому випадку був повинен виплатити позивачу не оспорюванні ним суми заробітної плати, однак цього зроблено не було. Сама по собі відсутність коштів у підприємства не виключає його відповідальності. Відповідно до ст.233 ч.2 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Оскільки заборгованість по заробітній платі позивачці до цього часу не виплачена вимоги про виплату їй середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку є правомірними та строком давності не обмежені. Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, на думку суду, підлягають задоволенню частково, в сумі 200 грн., оскільки запропонована позивачкою сума є значно перебільшеною. При цьому суд враховує обставини справи, ступінь вини відповідача, обсяг основної заборгованості по зарплаті, принципи розумності та справедливості. Відповідно до ст.88 ЦПК України за рахунок відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 51 грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.

Outcome: partial