Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила поділити майно, що є їх спільною власністю, виділивши їм по 50% підвального приміщення, що використовується під диско-бар “Фобос” загальною вартістю згідно експертної оцінки - 58909 гривень, та по 50 % вартості майна, що знаходиться в приміщенні диско-бару “Фобос” на суму 15685 гривень та стягнути на її користь 50% сплачених нею судових витрат. В судовому засіданні позивач уточнила свої позовні вимоги. Просить визнати підвальне приміщення, що використовується під диско-бар “Фобос” площею 60 м кв., та майно і обладнання, яке знаходиться в ньому, спільною сумісною власністю подружжя, поділити майно, визнавши за нею право власності на Ѕ частину підвального приміщення, що використовується під диско-бар “Фобос” площею 30 м кв. вартістю 29454,5 гривень, та на Ѕ частину майна і обладнання, що знаходиться в приміщенні диско-бару “Фобос” . Позивач пояснила, що приміщення і майно куплялось в інтересах сім”і, за спільні кошти, ремонт здійснювався спільною працею. За їх спільною згодою був укладений договір оренди приміщення на [PERSON], з метою уникнення додаткових витрат, оскільки в барі реалізовувались горілчані вироби. Позивач уточнила свої позовні вимоги, просить стягнути з відповідача половину вартості меблів і світлового та музичного обладнання , виділивши це майно йому в натурі. Відповідач позов визнав частково в частині поділу меблів. В частині поділу приладів для світлових ефектів та приміщення бару не визнав і пояснив, що підвальне приміщення, що використовується під диско-бар “Фобос” він придбав за кошти, які позичив у [PERSON], і повернув йому борг коштами від продажу будинку, який належав особисто йому і брату, як спадкове майно. Прилади для світлових ефектів належать [PERSON], оскільки вона орендувала приміщення бару і купляла дане майно згідно накладної. Заслухавши доводи сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони 30 червня 1998 року зареєстрували шлюб. 27 листопада 2007 року шлюб розірвано. Як вбачається з матеріалів справи спірне приміщення і майно були придбані під час шлюбу сторін. Як пояснив відповідач, він купив приміщення в інтересах сім'ї. Згідно договору купівлі-продажу частини приміщення від 18 лютого 2005 року [PERSON] купив у Новоушицького районного споживчого товариства 60 м.кв. приміщення за адресою [ADDRESS]. за 6000 гривень. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] на праві приватної власності належить 4/100 - 60 кв.м. приміщення в [ADDRESS]. Суд не приймає до уваги доводи відповідача, що приміщення належить особисто йому, оскільки придбане за його гроші , позичені у [PERSON], і повертались гроші від продажу його спадщини, оскільки ним визнаний факт купівлі приміщення в інтересах сім”ї, з якого слідує, що ї гроші позичались в інтересах сім”ї. До матеріалів справи залучений догорір купівлі-продажу будинку від 27 липня 2006 року, що належав відповідачу і його брату [PERSON] в Ѕ частці кожному на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Доводи відповідача про те, що в придбання спірного приміщення вкладені гроші від продажу згаданого будинку відповідача і його брата не підтверджені безсуперечними доказами. Відповідно до ч.5 ст.719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п”ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмові формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідачем не представлений суду договір дарування братом своєї частини коштів від продажу будинку, тому суд не приймає до уваги ці заперечення проти позову. Крім того, в судовому засіданні 17 листопада 2008 року відповідач визнав факт, що йому та позивачці належить на праві спільної власності 50 кв.м. спірного приміщення та запропонував їй грошову компенсацію у розмірі 25 % його вартості та вартості меблів. Відповідно до ч.3 ст. 61 СК України, якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права сумісної власності подружжя. Судом не приймаються до уваги доводи відповідача про належність приладів для світлових ефектів [PERSON], оскільки він не мав коштів на придбання майна, тому, що був безробітним, з наступних підстав. Свідок [PERSON] підтвердила, що давала поради [PERSON] з приводу придбання приладів для світлових ефектів і на його прохання перевозила власним автомобілем з м.Хмельницького дане обладнання. В той час [PERSON] працювала продавцем в її магазині. На представленій суду накладній №216 від 16 лютого 2006 року відсутній підпис [PERSON] про одержання світлового обладнання. Згідно довідки Новоушицького відділення ДПІ [PERSON] зареєстрований приватним підприємцем 14 червня 2005 року, його валовий дохід в 2005 році становив 9000 гривень, в 2006 році - 43201 гривень. Згідно зі ст. 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Ст.60 СК України передбачає, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування ,є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна , що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя , частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Такого договору та домовленості між сторонами не має. Ст. 71 СК України визначає способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, відповідно до якої та ст.364 ЦК України компенсація співвласникові чи присудження одному з подружжя грошової компенсації за його частку у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на приміщення, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Передбачених ст.З65 ЦК України підстав для припинення за рішенням суду права сторін на частку у спільному майні не встановлено. Із пояснень сторін, матеріалів справи вбачається, що жоден з них не погоджується отримати грошову компенсацію за належну йому частку у праві власності на спірне приміщення . Відповідач оцінку приміщення, яка була визначена експертом і запропонована позивачкою, не оспорював. Вартість меблів також визначена експертом в сумі 3853,87 гривень і сторонами не оспорюється. Сторонами визнана кількість та вартість приладів для світлових та музичних ефектів в сумі 9354 гривень. Суд вважає можливим провести розподіл майна способом, який запропонувала позивачка, з врахуванням інтересів сторін.

Outcome: approved