Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-25 00:00:00

17.09.2008 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши, що [INFO] вона розлучилась з відповідачем по справі [PERSON] Від спільного проживання в шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає біля неї та знаходиться на її повному утриманні. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно , починаючи з часу звернення її до суду і до досягнення сином повноліття, а також на своє утримання до досягнення сином трирічного віку, в твердій грошовій сумі – 100 гривень щомісячно, посилаючись на те, що відповідач проживає окремо від них, не займається вихованням сина, матеріальної допомоги на його утримання не надає, чим ставить сім’ю у скрутне матеріальне становище, вона ніде не працює, оскільки здійснює догляд за сином до досягнення ним трирічного віку, їй одній важко утримувати сім’ю. В попереднє судове засідання позивачка [PERSON] не з’явилася по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин чи розгляд справи в її відсутності не надходило. Відповідач [PERSON] в попередньому судовому засіданні позов визнав, згоден платити аліменти на утримання сина в розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення сином повноліття , та кошти на утримання позивачки в твердій грошовій сумі – 100 гривень щомісячно, до досягнення сином трирічного віку. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд для наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вирішуючи спір, суд встановив, що сторони розірвали шлюб [INFO] , актовий запис [NUMBER] (а.с.6). Від даного шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого в свідоцтві про народження зазначений відповідач (а.с.4,5). Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає і він знаходиться на повному утриманні матері, що підтверджується довідками [INFO] , Шаргородського району, Вінницької області (а.с.7,8). Даному факту відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст.ст. 180-183, 191 СК України, відповідно до яких батьки зобов’язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. У разі ухилення батьків від виконання цього обов’язку кошти на утримання дітей стягуються з матері, батька дитини в частці від їх доходу і (або) у твердій грошовій сумі за рішенням суду. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка – батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Оскільки право позивачки та її неповнолітнього сина на матеріальне утримання з боку батька порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов задоволенню. Підлягає стягненню з відповідача в дохід держави державне мито в сумі 51 грн. відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 7 грн. 50 коп. відповідно до ст..81 ЦПК України.

Outcome: approved