Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-19 00:00:00

В липні 2008 року до суду звернувся [PERSON] з цивільним позовом до Комунального підприємства “Господар” про стягнення середньої заробітної плати, за час затримки остаточного розрахунку при звільненні з роботи в сумі 2865 грн. В позовній заяві позивач зазначає, що він з [INFO] працював слюсарем аварійно відновлювальних робіт в КП “Господар”. Згідно наказу № 36-к від 30 квітня 2008 року позивача звільнено з роботи згідно п. 1 ст. 36 КЗпП. Після звільнення виник спір з КП “Господар” стосовно розміру оплати праці, оскільки позивач був прийнятий на роботу слюсарем 5 розряду, а заробітна плата нараховувалася як слюсарю 3 розряду. Рішенням Варвинського районного суду від 7 липня 2008 року з відповідача КП “Господар” було стягнуто на його користь недоплачену заробітну плату в сумі 412 грн. 64 коп. за березень та квітень 2008 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали і пояснили, що на день звільнення позивача з роботи заборгованість по заробітній платі становила 412 грн. 64 коп. Зазначена сума не виплачена в день звільнення з вини підприємства. Тому за затримку розрахунку відповідач повинен сплатити середню заробітну плату за час затримки, починаючи з травня по 29 липня 2008 року в сумі 2865 гривень з розрахунку, що середня заробітна плата становить 955,4 гривні. Представник відповідача Ройко О.В. позов не визнав і пояснив, що при звільненні позивачеві [PERSON] були виплачені всі нараховані суми, які не були спірними. Суму, яку присудив суд, підприємство також виплатило. Вважає, що відповідальність підприємства, передбачена ст. 117 КЗпП України настає лише у випадку, коли не виплачені в день звільнення суми, які не оспорюються. Заслухавши доводи сторін та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково з таких підстав. З рішення Варвинського районного суду від 7 липня 2008 року, яке набрало законної сили, (а.с.8-10) вбачається, що позивач [PERSON] [INFO] був прийнятий на роботу слюсарем аварійно-відновлювальних робіт 5 розряду в КП “Господар” згідно наказу №5 - к від [INFO]. Наказом від 17 квітня 2008 року внесено зміни до наказу від [INFO] було змінено розряд, по якому був позивач прийнятий на роботу з п”ятого на третій без його відома та згоди. У зв”язку з цим різниця в оплаті праці з 1 березня по квітень 2008 року становила 418 гривень 64 копійки. Згідно наказу № 36-к від 30 квітня 2008 року позивача звільнено з роботи. Проте при звільненні заробітна плата позивачеві [PERSON] виплачена не за роботу слюсаря 5 розряду, по якому він був прийнятий на роботу, а по третьому. Розглянувши позов [PERSON] про стягнення не донарахованої заробітної плати в сумі 600 гривень, своїм рішенням суд від 7 липня 2008 року задовольнив позовні вимоги позивача [PERSON] частково, яким було стягнуто з відповідача на користь [PERSON] недоплачену заробітну плату за березень - квітень 2008 року в сумі 418 гривень. Зазначене рішення ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 3 вересня 2008 року залишено без змін (а.с.47-50). Таким чином, спір щодо розміру належних звільненому [PERSON] сум вирішено на його користь. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. У відповідності зі ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника . Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як вбачається з зазначених норм, виплата всіх сум провадиться в день звільнення, або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимог про розрахунок, а відповідальність за затримку розрахунку настає у випадку, коли невиплата має місце з вини власника або уповноваженого ним органу. Суд вважає, що обставини вини підприємства у невиплаті [PERSON] під час звільнення належних йому 418 грн. 64 коп. доведені судовим рішенням від 7 липня 2008 року, а тому, у відповідності з ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не потребують доказуванню. При цьому слід зазначити, що позовні вимоги [PERSON] щодо виплати йому 600 гривень відповідач КП “Господар” не визнавав в суді повністю (а.с. 8). Судове рішення було виконано у примусовому порядку, про що засвідчує постанова про закінчення виконавчого провадження від 30 вересня 2008 року (а.с. 59). За таких обставин суд вважає, звернення до суду [PERSON] з позовом про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні 29 липня 2008 року є обґрунтованим. Проте суд вважає, що відповідальність за затримку розрахунку при звільненні має бути в процентному співвідношенні до того, як задоволено позовні вимоги, виходячи з того, що позовні вимоги про стягнення 600 гривень були заявлені частково, а саме, стягнуто - 418,64 грн., що становить 69 процентів від заявлених позовних вимог. Згідно довідки КП “Господар” (а.с.7), середня заробітна плата позивача [PERSON] становить 955,4 грн. за місяць. 69 відсотків від зазначеної суми становить 659,23 грн. Позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за три місяці, в той час, як позовна заява подана до суду 29 липня 2008 року. Тобто, на день звернення до суду з дня звільнення не минуло три місяці. Тому суд вважає, що розрахунок стягнення з відповідача суми на користь позивача слід зменшити на два дні, яких не вистачає до трьохмісячного терміну. що в грошовому виразі становить 62.8 грн. Таким чином, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 69 відсотків середнього заробітку за два місяці 29 календарних днів як відповідальність за затримку розрахунку при звільненні [PERSON], що в грошовому виразі становить 1 914 гривень 89 копійок. Судові витрати, понесені позивачем під час подачі позову, слід покласти на відповідача у відповідності з ч. 2 ст. 88 ЦПК України, тобто пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, тобто 69 відсотків. Згідно квитанції , виданої юридичною консультацією Варвинського району, за надання правової допомоги [PERSON] сплачено 500 гривень (а.с. 2). Таким чином, відшкодуванню підлягає 345 гривень судових витрат. Державне мито та витрати на ІТЗ розгляду справи слід стягнути з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: partial