Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Ізюмської міської ради Харківської області, третя особа без самостійних вимог Дочірнє підприємство Державної акціонерної компанії «Хліб України» Ізюмський державний комбінат хлібопродуктів про визнання права власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що 20.02.1958р. Ізюмська контора реалбази Міністерства хлібопродуктів УРСР, яке було перетворене в Ізюмське хлібоприймальне підприємство, яке в свою чергу було реорганізоване в Державну акціонерну компанію «Хліб України» Ізюмський Державний комбінат хлібопродуктів (третя особа) набула право постійного користування на земельну ділянку на підставі державного акту на право постійного користування землею в розмірі 2,76 га., яка розташована [ADDRESS]. Відповідач на попередньому судовому засіданні був відсутній, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, та надав суду письмову заяву, в якій пояснив що відповідач позов визнає в повному обсязі, та просить суд розглянути справу за відсутності відповідача. Третя особа в судовому засіданні просила суд задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Розмір земельної ділянки, необхідний позивачу для обслуговування об'єктів нерухомості складає 12141 кв.м., що не перевищує розміру земельної ділянки згідно державного акта виданого третій особі. Межі земельної ділянки в розмірі 12141 кв.м., підтверджені технічною документацією, яка є в матеріалах справи а саме: акт виносу межі земельної ділянки в натурі від 06.05.2003 р., підписаний уповноваженими особами, акт встановлення в натурі і погодження з суміжними землекористувачами меж земельної ділянки [ADDRESS]. В п. 7 перехідних положень розділу X ЗКУ № 2768-III вiд 25.10.2001 р. зазначено: «7. Громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числi на умовах оренди, земельнi дiлянки у розмiрах, що були передбаченi ранiше дiючим законодавством, зберiгають права на цi дiлянки». За час користування земельною ділянкою на підставі зазначеного державного акту на землю, третя особа сплачувала до бюджету податок на землю та податкову звітність як власник цієї земельної ділянки. 16.05.2001 р. згідно рішення Ізюмської міської ради № 0655 від 16.05.2001р. цьому об'єкту було присвоєно [ADDRESS]. Цією земельною ділянкою третя особа користувалася до 20 червня 2001 року. 20 червня 2001 року між позивачем та третьою особою було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу складського приміщення та сторожки [ADDRESS]. В договорі купівлі-продажу об'єктів нерухомості не було зазначено розмір земельної ділянки, та порядок переходу права власності на земельну ділянку під зазначеними об'єктами та територію необхідну для їх обслуговування. Стаття 120 Земельного кодексу України № 2768-III від 25.10.2001 (редакція на 03.06.2008р.) визначає порядок переходу права власностi на земельну дiлянку при переходi права на житловий будинок, будівлю або споруду: 1. До особи, яка придбала житловий будинок, будiвлю або споруду, переходить право власностi на земельну дiлянку, на якiй вони розмiщенi, без змiни її цiльового призначення, у розмiрах, встановлених договором. Якщо договором про вiдчудження житлового будинку, будiвлi або споруди розмiр земельної дiлянки не визначено, до набувача переходить право власностi на ту частину земельної дiлянки, яка зайнята житловим будинком, будiвлею або спорудою, та на частину земельної дiлянки, яка необхiдна для їх обслуговування. Аналогічна норма була зазначена і в абзаці 1 ст. 30 ЗКУ № 561-XII від 18.12.1990р. в редакції на 08.06.2000р., який втратив чинність 01.01.2002р. на підставі прийняття нового Земельного кодексу України № 2768-III вiд 25.10.2001 р., та в ст. 377 Цивільного кодексу України № 435-IVвід 16.01.2003 р. (редакція на 31.05.2007 р.). Перехiд права власностi на земельну дiлянку при переходi права власностi на будiвлю i споруду можливий за перелiком певних обставин i, зокрема, якщо вiдчуджувач об'єкту нерухомостi (будiвлi, споруди) є власником земельної дiлянки i з ним погоджений перехiд права власностi на земельну ділянку. Таким чином визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved