Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-27 00:00:00

Перший заступник прокурора м.Чернігова згідно ст. 36-1 Закону України “Про прокуратуру”, ст. 45 Цивільного процесуального кодексу України звернувся до суду в інтересах держави в особі ВАТ “Державний ощадний банк України” до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 18 травня 2006 року між ВАТ “Державний ощадний банк України” в особі Чернігівського обласного управління Ощадбанку (далі-Банк) та відповідачем укладено кредитний договір №195/715, згідно якого Банк надає позичальнику (далі-відповідачу) кредит в сумі 150000 гривень, а відповідач зобов”язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 20% річних, при цьому кредит надається одноразово готівкою на споживчі потреби відповідача на 36 місяців зі строком остаточного повернення кредиту не пізніше 17 травня 2009 року. Відповідно до п.п. 1.5, 1.3 Кредитного договору та п. 1.1 Додаткового договору №1/1323 відповідач зобов”язується проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 4722 гривні до п”ятого числа кожного місяця, починаючи з грудня 2006 року, а також сплачувати відсотки, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, починаючи з червня 2006 року. Відповідно до п.п. 3.3.1-3.3.3 кредитного договору відповідач зобов”язується повернути кредит в строк, обумовлений договором, своєчасно сплачувати відсотки за його користування та належним чином виконувати взяті на себе зобов”язання, при цьому у випадку неналежного виконання зобов”язань повинен на першу вимогу Банку достроково повернути кредит з одночасною сплатою відсотків та сплатити штрафні санкції. Відповідач [PERSON] свої зобов”язання належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 163264 гривні 74 коп., в добровільному порядку кошти за кредитним договором на рахунок Банку не повернуті. В судовому засіданні помічник Ніжинського міжрайонного прокурора Костирко П.М. підтримав заявлені вимоги за вищевикладених обставин. В судовому засіданні представник позивача Кутікова О.Л. підтримала позовні вимоги за вищевикладених обставин. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, пояснивши, що гроші згідно кредиту він отримав, але не для себе, а для іншої особи, при цьому з юридичної точки зору позовні вимоги визнає, з фактичної сторони не визнає, своєї вини у скоєному не вбачає. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню зі слідуючих підстав. В судовому засіданні встановлено, що 18 травня 2006 року між ВАТ “Державний ощадний банк України” в особі Чернігівського обласного управління Ощадбанку та відповідачем укладено кредитний договір №195/715, згідно якого Банк надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 150000 гривень, що підтверджується копією кредитного договору №195/715 від 18 травня 2006 року (а.с. 3-5), про що не заперечував в судовому засіданні і сам відповідач. Згідно п.п.3.2.2. кредитного договору при виникненні простроченої заборгованості за кредитом Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, при цьому за порушення взятих на себе зобов”язань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом відповідач зобов”язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі 0,05 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (а.с. 4,5). У відповідності до заяви на видачу кредиту від 18 травня 2006 року (а.с.7), заяви на видачу готівки №4 (а.с.8) ВАТ “Державний ощадний банк України” видало відповідачу грошові кошти в сумі 150000 гривень, про що не заперечував в судовому засіданні і сам відповідач. Згідно розрахунку залишку боргу по кредиту (а.с.10), з яким погоджується суд, заборгованість відповідача станом на 22 травня 2008 року становить 163264 гривні 74 коп.. У відповідності до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідач по кредитному договору належним чином не виконує взяті на себе зобов”язання, внаслідок чого утворилась заборгованість по кредиту в сумі 163264 гривні 74 коп., яка підлягає стягненню із відповідача, при цьому посилання відповідача на те, що фактично гроші по кредиту отримані не ним, а іншою особою, спростовуються матеріалами справи, згідно яких саме відповідач являється позичальником згідно кредитного договору і який зобов"язаний повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України в разі якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За таких умов судові витрати підлягають стягненню із відповідача на користь держави. Враховуючи вищезазначене, на основі ст.ст. 526, 527, 1054, 1049 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved