Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-04 00:00:00

У серпні 2007 року позивач звернувсь до суду з позовом до відповідачки, який потім неодноразово уточнював. В уточненій позовній заяві позивач та представник позивача у судовому засіданні обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності ВАТ БМФ "Дніпроважбуд". Згідно з ордером № 120 від 10.12.1998 року кімнату[ADDRESS] було надано відповідачці для проживання її та неповнолітнього сина [PERSON], 1991 року народження. Відповідачка та її син були зареєстровані у гуртожитку. Жила площа була надана відповідачці на час роботи в УМБ-2, тому вважає, що між сторонами була встановлена домовленість щодо терміну проживання відповідачки та її сина у гуртожитку. Відповідачка припинила трудові відносини з УМБ-2 і на даний час працює в АТ „АВК”, тому вважає, що її право проживання у гуртожитку припинилося та виникло зобов'язання - звільнити його. Оскільки договір є обов'язковим для виконання сторонами, то на підставі ч. 1 ст. 509 ЦК України позивач вважає, що має право вимагати від відповідачки її обов'язку - звільнити жиле приміщення. Продовження проживати у гуртожитку відповідачки та її сина порушує права та законні інтереси власника та позбавляє його можливості користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. Відповідачка не бажає оплачувати проживання за розцінками, встановленими власником, через що позивач за період з листопада 2005 року до серпня 2008 року не отримав 7164 грн. 33 коп. Крім того, відповідачка не бажає укладати з власником договір найму житла у письмовій формі. Крім того, відповідачка майже рік здавала кімнату у піднайом іншим громадянам, порушуючи при цьому права та інтереси власника. Просив усунути перешкоди у здійсненні позивачем права користування та розпорядження своїм майном шляхом зобов'язання [PERSON] та [PERSON] Віталійовича звільнити жиле приміщення кімнати [ADDRESS] , зобов'язати відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області зняти з реєстрації [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідачки суму судових витрат, сплачених позивачем. Ухвалою суду від 06 жовтня 2008 року до участі у справі було залучено в якості третьої особи орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради. Відповідачка у судове засідання з'явилася. Позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що вселилася у гуртожиток на підставі ордеру. На підприємстві працювала з 1989 року до вересня 2000 року та звільнилася за власним бажанням, оскільки майже 2 роки не платили заробітну плату. Вона мати - одиначка, іншого доходу у неї не було і вона вимушена була шукати роботу, для того щоб прогодувати себе та дитину. Кімнату у піднайом вона не здавала, а тимчасово не проживала у кімнаті гуртожитку близько двох місяців, так як пішла жити до чоловіка, з яким мала намір утворити сім'ю. У цей час у кімнаті тимчасово проживали її знайомі. Потім вона повернулася і постійно проживає у гуртожитку. Іншого житла вона та її неповнолітній син не мають. Просила у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи ВГІРФО Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився. Від третьої особи надійшов лист з проханням розглядати справу без участі представника. Представник третьої особи органу опіки та піклування у судове засіданні з'явилася. Проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що неповнолітня дитина повинна мати житло. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, думку адвоката, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що будівля гуртожитку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Тверська 29 належить на праві власності ВАТ БМФ "Дніпроважбуд", що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Згідно ордеру на жилу площу № 120 від 10.12.1998 року відповідачці, як працівнику підприємства УМБ-2, було надано кімнату № 18 у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] на склад сім'ї з двох осіб: вона та син - [PERSON], 1991 року народження. У 2000 році [PERSON] звільнилася за власним бажанням, оскільки близько 2 років підприємство не платило заробітну плату. Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення № 491/1 від 28.03.2005 року[PERSON] стоїть на обліку в Управлінні та отримує допомогу як одинока матір. Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватися гуртожитки. Відповідно до ч. 2 ст. 132 ЖК України інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися у гуртожитку у зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. У судовому засіданні було встановлено, що відповідачка проживає у кімнаті гуртожитку, яка була надана їй як працівникові підприємства, звільнилася з підприємства з поважної причини, проживає разом із неповнолітньою дитиною, іншого житла не має і тому суд не вбачає підстав для виселення відповідачки та її неповнолітнього сина із кімнати гуртожитку без надання іншого жилого приміщення. Суд не може прийняти до уваги посилання представника на те, що позивачкою буди порушені договірні відносини, оскільки письмовий договір оренди житлового приміщення між позивачем та відповідачкою не укладався, інші договірні правовідносини між сторонами не виникали. Також суд вважає безпідставним посилання позивача на порушення відповідачкою норм ст. 509 ЦК України, оскільки між сторонами не виникло в даному випадку зобов'язання, тобто правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Також у судовому засіданні не знайшло свого підтвердження посилання позивача на те, що відповідачка здавала кімнату у гуртожитку у піднайом іншим громадянам на строк майже 1 рік. Суд був позбавлений можливості допитати в якості свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки на виклик суду свідки не з' являлися, на ухвалу суду про привід свідків Індустріальний РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області повідомив, що свідки проживають у с. Мирове Томасівського району Дніпропетровської області, Томасівський районний суд Дніпропетровської області, якому було направлено окреме доручення про допит в якості свідків [PERSON] та [PERSON] повернув ухвалу суду без виконання, оскільки зазначені особи на виклик суду не з'являлися. Допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] суду показала, що вона у липні 2007 року дізналася, що у кімнаті[ADDRESS]проживають два сторонніх хлопці. Але скільки вони там жили і який час не проживала у цій кімнаті відповідачка, їй не відомо. Свідок [PERSON] суду показала, що знає відповідачку з 1999 року. Відповідачка весь час жила у гуртожитку, іншого житла вона не має. Їй було відомо, що відповідачка у серпні-вересні 2007 року тимчасово не проживала у гуртожитку у зв'язку із тим, що хотіла утворити сім'ю із чоловіком та з цього приводу стала з ним проживати, стосунки із цим чоловіком у неї не склалися і вона знову почала постійно жити у гуртожитку. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження і тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed