Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-16 00:00:00

Позивач звернувся 19.06.2008 року до суду з позовом і просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно її малолітнього сина - [PERSON], [INFO], а також стягувати з неї на утримання дитини аліменти у розмірі по &frac14; частки від усіх видів заробітку щомісячно до повноліття дитини на особистий рахунок дитини. При цьому позивач посилався на те, що відповідачка доводиться матір'ю малолітнього, проте участі у вихованні і утриманні дитини не приймає, його життям, розвитком і здоров`ям не цікавиться, дитина з 2007 року і по цей час знаходиться в Миколаївському будинку дитини. Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітнього сина, про що підготовили відповідний висновок. Представник органу опіки і піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в судовому засіданні наполягала на задоволенні позову. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про день, час і місце слухання справи була належним чином та своєчасно повідомлена у встановленому законом порядку через засоби масової інформації у відповідності до ч.9, 10 ст.74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, заперечень чи клопотань про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило. Зі згоди представника позивача, не обмеженого у такому праві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні і наявних у справі матеріалів, позов підлягає задоволенню. Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідачка по справі доводиться матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], уродженця м.Вознесенська Миколаївської області, актовий запис №136 від 28 березня 2007 року по відділу реєстрації актів громадянського стану м.Вознесенська Миколаївської області (а.с.9). 02.03.2007 року відповідачка по справі залишила малолітнього сина [PERSON], [INFO], у дитячому відділенні Вознесенської центральної районної лікарні Миколаївської області, про що був складений акт про покинуту дитину (а.с.8). Розпорядженням №133-р від 10.04.2007 року Вознесенської райдержадміністрації Миколаївської області малолітнього [PERSON], [INFO], було направлено до Миколаївського будинку дитини на повне державне забезпечення, де він і перебуває по цей час (а.с.6). Згідно висновку № 01-04-1/1060 вх. від 12.06.2008 року, орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно її малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.4). Батько дитини [PERSON], [INFO], на даний час відбуває покарання в місцях позбавлення волі. ВІдповідачка після залишення сина в лікарні його долею не цікавиться, не проявляє будь-якої турботи, матеріальної допомоги не надає, за викликом органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради з'явилася та написала заяву, згідно якої не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав (а.с.12). Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо утримання і виховання малолітнього сина, не проявляє відносно нього батьківської турботи, ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку. Відповідно до ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до вимог ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 Сімейного Кодексу України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, у відповідності з ч.1 ст.183 СК України, визначається судом. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Згідно вимог ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обов'язку по утриманню дітей, враховуючи вимоги ст.182 СК України, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню та стягненню з відповідачки аліментів у розмірі &frac14; частки від усіх видів заробітку, проте не менше 30 % від прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, з моменту звернення позивача до суду й до дсягнення дитиною повноліття, що відповідатиме інтересам дитини. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача правомірні, регулюються нормами ст.ст.164, 166, 180-183, 191 Сімейного Кодексу України і підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідачка зобов'язана виховувати свою дитину та утримувати її до досягнення повноліття. Відповідно до ст.ст.81, 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 51 гривні та 7 гривень 50 копійок витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Згідно ч.2 ст.367 ЦПК України, суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду відносно усієї суми аліментів.

Outcome: approved