Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-19 00:00:00

В квітні [PERSON]. звернувся до суду з позовом до [PERSON]. про вселення в квартиру. Позивач зазначає, що він з відповідачкою перебував у шлюбі, який розірвав [INFO] року, від шлюбу у них з відповідачкою народився син [PERSON] - [INFO] року народження. 25 серпня 2005 року ним, відповідачкою та їх сином, була приватизована однокімнатна квартира , на праві приватної власності по 1/3 частини квартири. 11 січня 2006 року відповідач подарував сину 1/3 квартири. За позовом відповідачки про його виселення із спірної квартири Южноукраїнським міським суду було їй відмовлено. В березні 2007 року на підставі рішення апеляційного суду Миколаївської області від 12 грудня 2006 року рішення місцевого суду було скасовано, на підставі якого було його виселено з квартири. Отримавши у грудні 2007 року рішення касаційної інстанції від 30 травня 2007 року відповідно до якого рішення апеляційної інстанції було скасовано, і залишено в силі рішення першої інстанції. В зв'язку із тим, що він відділом Державної виконавчої служби в примусовому порядку був виселений із спірної квартири просить суд винести рішення на підставі, якого вселити в квартиру. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити його позов. Відповідачка та її законний представник в судовому засіданні позов не визнали та суду пояснили, що відповідач подарував свою частку спірної квартири синові, таким чином втратив право власності та право проживання в спірній квартирі. Окрім того відповідачка наголошувала на те, що вона з колишнім чоловіком чужі люди і проживати в одній квартирі з позивачем не зможе. Представник відповідачки посилалася на норми забезпеченості житлом по місту Южноукраїнську які становлять 9 кв.м., на кожного члена сім'ї та просила суд відмовити в задоволені позову. Із матеріалів справи вбачається , що однокімнатна квартира [ADDRESS] сторонам належала на праві власності [PERSON]., [PERSON]. та її неповнолітньому сину [PERSON]. Позивач за договором дарування від 11.01.2006 року подарував своєму синові [PERSON] 1/3 (одну третю) частини спірної квартири . В спірній [ADDRESS] позивач зареєстрований як мешканець колишній чоловік відповідачки, якого було примусово виселено із спірної квартири 05 березні 2007 року на підставі рішення апеляційного суду Миколаївської області від 12 грудня 2006 року. Ухвалою Верховного Суду України від 30 травня 2007 року рішення апеляційної інстанції скасовано, і залишено в силі рішення першої інстанції. Встановивши ці обставини, оцінивши докази, які надали сторони суд відповідно до ст..ст.9,156, ЖК України прийшов до висновку, що припинення сімейних відносин з власником житла не позбавляє колишніх членів сім'ї права користування займаними приміщеннями. З урахуванням викладеного, суд не приймає до уваги доводи відповідачки , оскільки вони суперечать принципу верховенству права. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип передбаченої певності, який, серед іншого вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Принцип остаточності рішення, неприпустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи передбачає, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов'язкового рішення.( Рішення європейського Суду з Прав Людини від 09.11.2004 року справа « Науменко проти України» «Практика Європейського Суду з Прав Людини. Рішення Коментарі» №1 /2004 року аркуш 159. На підставі викладеного та

Outcome: approved