Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами до ТОВ „Автозбірне виробництво”, ЗАТ „Одеський автоскладальний завод”, та після чисельних змін позову просив поновити його на роботі на посаді начальника караулу ВОХР в ТОВ „Автозбірне виробництво”, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та здійснити його індексацію, стягнути моральну шкоду в розмірі 50000 гривень. В обґрунтування вимог посилався на те, що працював в ДП ОдАЗ „Напівпричіп -рефрижератор” з 01.07.1998 року. У зв'язку з ліквідацією підприємства подав заяву про його звільнення у зв'язку з переводом. 11.01.2003 року наказом по ДП ОдАЗ „Напівпричіп -рефрижератор” його було звільнено та зазначено - у зв'язку з переводом. Вважаючи, що правонаступником ліквідованого підприємства є ТОВ „Автозбірне виробництво” вимоги пред'явив до зазначеного ТОВ. Представник ТОВ „Автозбірне виробництво” вимоги позову не визнав і пояснив, що ТОВ не є правонаступником, а тому не відповідає за зобов'язаннями ДП ОдАЗ „Напівпричіп -рефрижератор” і вимоги позивача є безпідставними, крім того пояснив, що ТОВ „Автозбірне виробництво” зареєстровано як самостійна юридична особа 18.03.2002 року і ніякого відношення до ДП ОдАЗ „Напівпричіп -рефрижератор” не має. Представник ЗАТ „Одеський автоскладальний завод” вимоги позову визнав частково, а саме в частині моральної шкоди та зазначив, що з урахуванням страждань позивача, принципом розумності та справедливості, відшкодування моральної шкоди можливо часткове в розмірі 15000 гривень, інші вимоги визнав в повному обсязі. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що позивач [PERSON] з 01.07.1998 року працював на ДП ОдАЗ „Напівпричіп -рефрижератор” засновником якого було ЗАТ „Одеський автоскладальний завод”, яке на даний час не виключеного з єдиного Державного реєстру підприємств і організацій. Згідно наказу № 8 від 05.11.2002 року було створено ліквідаційну комісію по ліквідації всіх дочірніх підприємств засновниками яких було ЗАТ „Одеський автоскладальний завод” (на той час АТ „Одеський автоскладальний завод”) (а.с. 66), в тому числі і ДП ОдАЗ „Напівпричіп -рефрижератор” на підставі заяви засновника - „Про ліквідацію дочірніх підприємств” (а.с. 62, 65). Ліквідація ДП ОдАЗ „Напівпричіп -рефрижератор” та інших дочірніх підприємств відбулася шляхом злиття з засновником та встановлення правонаступництва ЗАТ „Одеський автоскладальний завод” за всіма зобов'язаннями після всіх дочірніх підприємств (а.с. 70, 71, 74, 75). За рішенням власника ДП ОдАЗ „Напівпричіп -рефрижератор” було виключено з єдиного реєстру підприємств 22.04.2003 року (а.с. 28). Крім того, встановлено, що ТОВ „Автозбірне виробництво” зареєстровано як суб'єкт підприємницької діяльності 18.03.2002 року на підставі установчого договору (а.с. 106-107), до засновників ТОВ ані ДП ОдАЗ „Напівпричіп -рефрижератор”, ані ЗАТ „Одеський автоскладальний завод” не відносяться. Чорба В.Г., з ТОВ „Автозбірне виробництво” в трудових відносинах не перебував, будь - які документи на підтвердження того, що ТОВ „Автозбірне виробництво” є правонаступником ДП ОдАЗ „Напівпричіп -рефрижератор” відсутні. Заяву про прийняття на роботу по переводу з ДП ОдАЗ „Напівпричіп -рефрижератор” в ТОВ „Автозбірне виробництво”, погоджених з керівниками зазначених підприємств не подавав. Постові відомості надані позивачем про те, що він з 11.01.2003 року по 23.01.2003 року виконував роботу начальника караулу, стосуються ліквідованого підприємства ДП ОдАЗ „Напівпричіп -рефрижератор”, тобто і фактично до роботи в ТОВ „Автозбірне виробництво” позивач не приступав, оскільки табель обліку робочого часу вівся в ДП ОдАЗ „Напівпричіп -рефрижератор” (а.с. 50). В трудовій книжці позивача причина звільнення зазначена як - звільнення у зв'язку з переведенням (а.с. 12), така ж причина звільнення зазначена і в наказі № 1-к від 10.01.2003 року (а.с. 13). Крім того, ухвалами апеляційного суду Одеської області від 30.09.2004 року (а.с. 129), та від 22.12.2005 року (а.с. 231) встановлено, що ТОВ „Автозбірне виробництво” не є правонаступником ДП ОдАЗ „Напівпричіп -рефрижератор”. Ухвала господарського суду Одеської області від 15.08.2002 року про визнання ЗАТ „Одеський автоскладальний завод” банкрутом та план санації згідно якого інвестором визнано було ВАТ „Автозбірне виробництво” та мирову угоду від 20.11.2002 року між боржником ЗАТ „Одеський автоскладальний завод” інвестором ВАТ „Автозбірне виробництво” та кредиторами скасовано Постановою Вищого господарського суду України від 20.02.2008 року, а справу передано на новий розгляд на стадію санації боржника (а.с. 108 том 2). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду. Згідно ч. 3 ст. 36 КЗпП України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Таким чином, суд вважає, що після ліквідації ДП ОдАЗ „Напівпричіп -рефрижератор” шляхом злиття з засновником ЗАТ „Одеський автоскладальний завод” трудовий договір [PERSON], був продовжений з ЗАТ і саме в Закрите акціонерне товариство мав бути переведений позивач. Суд не приймає до уваги заяву позивача про його звільнення з ДП ОдАЗ „Напівпричіп -рефрижератор” у зв'язку з переводом в ТОВ „Автозбірне виробництво” (а.с. 24), в силу п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, оскільки зазначена заява має бути як погоджена з керівництвом ДП ОдАЗ „Напівпричіп -рефрижератор” так і позивач мав отримати клопотання власника підприємства куди він хтів працевлаштуватися - ТОВ „Автозбірне виробництво”, разом з тим такого клопотання про прийняття [PERSON], на роботу з боку ТОВ „Автозбірне виробництво” не було. Середня заробітна плата позивача складала 228 грн, таким чином середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 228 грн Х 56 міс., = 12726 грн. В частині проведення індексації середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд вважає необхідним відмовити, оскільки згідно ст. 2 Закону України „Про індексацію грошових доходів населення” - індексації підлягають грошові доходи, які не мають разового характеру (заробітна плата, стипендія тощо). Середня заробітна плата за час вимушеного прогулу, має разовий характер та стягується за рішенням суду одноразово, тому індексації не підлягає. Стягуючи матеріальну шкоду на підставі ст. 2371 КЗпП України суд виходить із принципу розумності та справедливості і вважає, що її розмір має становити 15000 гривень. Крім того, на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені витрати на правову допомогу в розмірі 100 гривень (а.с. 2).

Outcome: partial