Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-05 00:00:00

15 вересня 2008 року, позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що вона з відповідачем по справі перебувала в шлюбі, шлюб розірвано 10 листопада 2006 року. Від шлюбу подружжя є сина - [PERSON],[INFO]. Позивач зазначила, що після розірвання шлюбу, відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання їх спільного сина у добровільному порядку, але останнім часом, почав ухилятися від обов'язку по утриманню дитини. Позивач вказала, що вона працевлаштована, працює у обласному шкірно-венерологічному диспансері №4 на посаді палатної медсестри, їй нараховується заробітна плата у розмірі приблизно 1371 грн. на місяць, тому їй самостійно неможливо забезпечити сина всім необхідним для життя, навчання та розвитку. Відповідач працевлаштований в ДП «Укрспецвагон» на посаді фрезерувальника, регулярно отримує на руки заробітну плату приблизно 2869 грн. на місяць, інших неповнолітніх дітей він не має, тому позивач вважає, що він міг би надавати матеріальну допомогу на утримання їх сина [PERSON]а. На підставі викладеного, позивач прохає суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON],[INFO], в розмірі ј частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідної вікової категорії щомісяця до досягнення дитиною віку повноліття. 06 жовтня 2008 року, у судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги на підставах, які нею викладено в позові. Відповідач позов позивача визнав в підтвердження чого, подав до суду свій письмовий відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позов позивача визнає в повному обсязі; працює він в ДП «Укрспецвагон» фрезерувальником; інших неповнолітніх дітей крім [PERSON]а, в нього, не має; пільгами з держави він ні якими не користується і стягнень за виконавчими листами з нього не проводиться. В своїх усних поясненнях відповідач вказав, що дійсно, в даному шлюбі, у них з позивачем, народився син - [PERSON],[INFO], який на даний час, проживає з позивачем, оскільки вони не проживають однією сімґєю з позивачем бо перебувають у розлученні. Однак, про свій обовґязок утримувати сина, він знає і буде його виконувати, як того вимагає закон. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Із ксерокопії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.№14), судом встановлено, що дійсно між сторонами, 10 листопада 2006 року, розірвано шлюб, відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, про що зроблено актовий запис №284. Із ксерокопії свідоцтва про народження на [PERSON] (а.с.№13), вбачається, що дійсно - [PERSON], народився [INFO]і в графі «Батько» вказано - [PERSON], тобто відповідач по справі, а в графі «Мати» зазначена [PERSON], позивач по справі. З огляду на довідку з місця реєстрації, судом було зґясовано, що син [PERSON], дійсно зареєстрований з позивачем за адресою їх помешкання (а.с.№15). Судом зґясовувалося матеріальне положення сторін, так було встановлено, що позивач дійсно працює у обласному шкірно-венерологічному диспансері №4 на посаді палатної медсестри, їй нараховується заробітна плата у розмірі приблизно 1371 гривень, про що свідчить довідка (а.с.№16). Згідно довідки з місця роботи відповідача (а.с.№17), вбачається, що він дійсно працює в ДП «Укрспецвагон» на посаді фрезерувальника і його заробіток за серпень 2008 року, склав 1764,00 гривень. Крім того, в даній довідці відсутні будь-які зазначення про проведення стягнень з відповідача за виконавчими листами. Як вже вище зазначалося, відповідач визнав позов у повному обсязі, вказав, що він знає про свій обовґязок з утримання дитини з моменту її народження і до досягнення нею повноліття. Матеріальну допомогу на утримання дитини, позивачу не надає. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Отже, у судовому засіданні встановлено, що відповідач не надає постійної матеріальної допомоги позивачу на утримання їх спільної дитини, в порушення вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України та ч.2 ст.51 Конституції України, в яких зазначено, що: «Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття».

Outcome: approved