Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про виселення відповідачів [PERSON], А.Ю. з житлового будинку [ADDRESS]. В позові зазначила, що житловий будинок був зведений її батьками [PERSON] і [PERSON] у [INFO] р. без узгодженого проекту, тобто самовільно. Позивачка проживає у спірному будинку з дня народження, тобто з 30.04.1961 р. Мати позивачки [PERSON] після припинення шлюбних відносин з [PERSON] у 1980 р. виїхала та виписалась з будинку, передавши належну їй частину будинку у користування позивачці. У серпні 1999 р. [PERSON] одружився з Лисогорською (дошлюбне прізвище - [PERSON], проте вона постійно у будинку не жила і не була зареєстрована, оскільки мала інше житло. У вересні 2000 р. помер [PERSON], а у лютому 2005 р. померла [PERSON] ([PERSON] Таким чином, частина будинку, що знаходилася у користуванні батька позивачки, звільнилася, і позивачка мала намір користуватися усім будинком. Проте до будинку самовільно, без згоди позивачки, вселилася дочка [PERSON]- [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON] Оскільки відповідачі не є членами сім'ї позивачки, а також осіб, які цей будинок збудували, посилаючись на норми ст. 116 ЖК, просить усунути їй перешкоди у користуванні будинком шляхом виселення подружжя Різніченків. Відповідачі [PERSON], [PERSON] позов не визнали. Представник відповідачів суду пояснила, що спірний будинок не відноситься до державного або громадського житлового фонду, а є фактично приватною власністю на яку не оформлені правовстановлюючі документи. Вважає не можливим застосування до її довірителів норм ст. 116 ЖК України яка регулює правовідносини які існують між наймачами житлових приміщень державного або громадського житлового фонду. Так як позивачка не є власником будинку то у неї відсутні правові підстави для висування заявлених позовних вимог. Також вважає, що порушене право позивача виникло у лютому 2005 року, а позивач звернувся до суду 29.05.2008 року з пропуском строку позовної давності, просить застосувати позовну давність. У судовому засіданні представник позивача пояснив, що відповідачі є користувачами іншого житла у якому зареєстровані, та таким чином не можуть набути право користування спірною частиною будинку. Будинок збудований без проекту та земельного відводу. Так як порушення прав позивача являється триваючим та з огляду на те, що відповідачі самовільно вселилися у спірну частину будинку, то строк позовної давності не може бути застосований. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що на вул.. [ADDRESS] проживає з 1992 року. Спірний будинок був поділений між [PERSON] та [PERSON], у кожного була своя ділянка землі. У 2000 р. помер [PERSON], а [PERSON] ([PERSON] проживала сама, ніхто претензій до неї не пред'являв. У 2005 р. померла [PERSON] ([PERSON], після її смерті на наступний день її дочка заїхала у будинок, завезла речі. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що у 2000 р. помер [PERSON] а [PERSON] ([PERSON] проживала до 2005 року та після її смерті діти стали обробляти земельну ділянку, завезли меблі. Будинок розділений, не газифікований, має окремі входи. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Встановлено, що жилий будинок [ADDRESS] самовільно збудований у [INFO] р. [PERSON] і [PERSON] - батьками позивачки [PERSON] Позивачка [PERSON] проживає у зазначеному будинку у 1961 р. 28.03.1980 р. мати позивачки [PERSON] виїхала з спірного будинку, в якому залишились проживати [PERSON] і [PERSON] Будь-яких письмових угод щодо розпорядження своєю часткою будинку [PERSON] ні з ким не укладала. 27.08.1999 р. [PERSON] одружився з Лисогорською [PERSON], і з цього часу остання періодично проживала в будинку. 26.09.2000 р. [PERSON] помер, проте будинок або його частина, як самовільна споруда, не може увійти до складу спадщини, оскільки право власності на будинок не було зареєстровано за жодною особою. 22.02.2005 р. померла [PERSON] ([PERSON], і після її смерті в будинок вселилися її дочка [PERSON] з чоловіком [PERSON] Обгрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] зазначає, що відповідачі підлягають виселенню з будинку на підставі ч. 3 ст. 116 ЖК України, оскільки вселилися до будинку самовільно, без згоди позивачки, і на підставі підробленої довідки квартального комітету. Проте такий висновок суперечить встановленим у справі обставинам. Норма права, яку позивачка вважає такою, що є підставою для задоволення позовних вимог, і на яку вона посилається в якості обгрунтування позову - стаття 116 ЖК України - міститься в главі 2 Кодексу "Користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду". У відповідності до ч. 2 ст. 4 ЖК України державний житловий фонд складається з жилих будинків і жилих приміщень в інших будівлях, що належать державі, а до громадського житлового фонду - відповідно будинки і приміщення, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об'єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям. Як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок за [ADDRESS] був збудований батьками позивачки [PERSON] самовільно, право власності на нього за державою чи громадськими організаціями не зареєстровано, договір найму жилого приміщення ані з ким з членів сім'ї позивачки, ані з нею самою не укладався. Таким чином, спірний будинок не відноситься до державного чи громадського житлового фонду, а тому правовідносини, що виникають з приводу користування будинком, повинні регулюватися нормами законодавства про власність, а не житловим законодавством, у тому числі ст. 116 ЖК України. Доводи позивачки [PERSON] про те, що [PERSON] і [PERSON] вселилися до будинку на підставі підробленої довідки квартального комітету, не можуть бути підставою для виселення відповідачів, оскільки з приводу підробки документу необхідно звертатися до правоохоронних органів. Відповідно до рішення Жовтневого райсуду м. Запоріжжя від 16.04.2007 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні позовних вимог про примушення ОП ЗМБТІ виключити з технічної документації по земельній ділянці та житловому будинку, за адресою [ADDRESS] запису про те, що [PERSON] є користувачем зазначеного будинку. Посилання позивача на те, що відповідачі зберігають за собою право користування іншим житловим приміщенням та не набули права користування спірною частиною будинку, суд не приймає до уваги так як ні одна із сторін не ставила питання про визнання права користування житловою площею та такі вимоги не є предметом розгляду даної цивільної справи. Відповідно до ст. 257, 261, 267 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони; сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Відповідно до матеріалів справи, пояснень свідків, відповідачі заселилися та завезли свої речі до спірної частини будинку, почали обробляти земельну ділянку відразу після смерті [PERSON], яка померла 22.02.2005 р. Таким чином позивачка могла, вочевидь, довідатися про порушення свого права у лютому 2005 року, але звернулася до суду 29.05.2008 року, пропустивши строк позовної давності. Питання про поновлення строку позовної давності позивачка не ставила, а суд, з огляду на матеріали справи та пояснення учасників, не вбачає підстав для його поновлення. Твердження представника позивача, що порушення прав позивача являється триваючим та з огляду на те, що відповідачі самовільно вселилися у спірну частину будинку, то строк позовної давності не може бути застосований, суд не приймає до уваги, так як вони безпідставні та не ґрунтуються на вимогах закону. З огляду на наведене суд не вбачає правових підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed