Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-06 00:00:00

В квітні 2008 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Колісниківської сільської ради Ніжинського району та просила визнати незаконним розпорядження Колісниківської сільської ради Ніжинського району № 3 від 13 лютого 2008 року про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани за відсутність на робочому місці 17 січня 2008 року з 20 год. 00 хв. по 23 год. 00 хв. без поважних причин. Свої позовні вимоги [PERSON] обгрунтовує тим, що наказом відділу культури Ніжинської райдержадміністрації від 27 вересня 1996 року вона була прийнята на посаду директора Колісниківського будинку культури. Наказом від 24 лютого 1997 року „Про зміни в штатному розкладі клубних та музейних працівників” Колісниківському сільському клубу було надано статус сільського клубу і він став підпорядковуватися Колісниківській сільській раді. Розпорядженням голови Колісниківської сільської ради Ніжинського району від 13 лютого 2008 року на позивачку було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за відсутність на робочому місці 17 січня 2008 року з 20 год. 00 хв. до 23 год.00 хв. без поважних причин. На думку позивачки, дане розпорядження є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Позивачка зазначає, що 17 січня 2008 року з ранку стала себе погано почувати, тому пішла до сільської ради близько 10 години, щоб попередити сільського голову про те, що не вийде на роботу, але його на місці не було, тому вона про своє недомогання поставила до відома працівників сільської ради та повернулась на робоче місце до сільського клубу, де чекала сільського голову до 12 год. 30 хв. Оскільки сільський голова в сільській раді не з'явився, позивачка пішла до сільського фельдшерсько-акушерського пункту, але необхідних ліків там не виявилося, і вона пішла додому, де перебувала до 18 год. 00 хв. О 18-й годині позивачка знову пішла до клубу і знаходилась там до 21 години, але їй стало погано і вона пішла додому. За таких обставин позивачка вважає, що нею не було порушено трудову дисципліну, оскільки її відсутність на робочому місці була викликана хворобою. Позивачка вважає дане дисциплінарне стягнення незаконним, оскільки підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є порушення трудової дисципліни. Порушення трудової дисципліни визначається Типовими правилами внутрішнього трудового розпорядку для робочих і службовців підприємств, установ і організацій, як невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків. Вина як одна з ознак порушення трудової дисципліни є необхідною умовою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. Але, як наголошує позивачка, в її діях вина відсутня. Оскаржуваним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 травня 2008 року в задоволенні позову [PERSON] до Колісниківської сільської ради Ніжинського району про визнання незаконним розпорядження про накладення дисциплінарного стягнення відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на те, що дане рішення суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не дав ніякої оцінки поясненням свідка [PERSON] (завідуючої фельдшерсько-акушерським пунктом), яка підтвердила той факт, що 17 січня 2008 року позивачка зверталася до неї за медичною допомогою, але оскільки вона не змогла надати медичної допомоги у зв”язку з відсутністю необхідних ліків, то в журнал прийому хворих її прізвище не занесла. Також апелянт зазначає, що свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що 17 січня 2008 року вона перебувала на роботі до 21 год. 00 хв. і скаржилася на головний біль та біль в області шиї. Свідок [PERSON] підтвердила, що близько 12 год. 17 січня 2008 року позивачка говорила, що погано себе почуває і просила передати сільському голові, що можливо не буде присутньою на робочому місці. Представник відповідача [PERSON] підтвердила, що приблизно о 12 годині позивачка скаржилася на головний біль і те, що можливо вона буде відсутньою на роботі після 19 годин, але в той же день сільський голова так і не з'явився, а тому нічого йому не передала. Апелянт зазначає, що суд не допитав в судовому засіданні депутатів, які склали акт від 18 січня 2008 року про те, що 17 січня 2008 року з 20 год. 00 хв. по 23 год. 00 хв. вона була відсутня на робочому місці і не перевірив обставини, за яких даний акт складався. На думку апелянта, суд, всупереч вимогам закону, не вказав також, чому він віддав перевагу даному документу, а не поясненням свідків. Апелянт вважає необгрунтованим висновок суду про відсутність доказів тієї обставини, що 17 січня 2008 року вона захворіла. Також апелянт наголошує на тому, що суд не звернув уваги на пояснення сільського голови в судовому засіданні, який зазначив, що якби він був на роботі, то на прохання позивачки відпустив би її з роботи. В запереченнях на апеляційну скаргу [PERSON] та Колісниківська сільська рада Ніжинського району Чернігівської області просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 травня 2008 року залишити без змін, посилаючись на те, що апеляційна скарга необґрунтована, наведені факти не відповідають вимогам чинного законодавства. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволеннюю, за наступних підстав. Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що 17 січня 2008 року позивачка, будучи відсутньою на роботі з 20 до 23 години, порушила трудову дисципліну, а тому, відповідно до ст. 149 КЗпП України, визнав накладене на неї дисциплінарне стягнення правомірним. На думку суду, працівник має право оскаржити у суді накладене на нього дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення в разі якщо власник не врахував вимоги ч.3 ст.149 КЗпП України. Оскаржити ж згідно з цими підставами догану, як вважає суд, - не можна, оскільки це найменш суворий вид стягнення, який власник має право застосовувати за будь-яке порушення трудової дисципліни. Зобов'язати власника при оголошенні догани враховувати тяжкість провини та інші обставини, означало б позбавити власника права застосовувати стягнення за наявності порушення. Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні. Проте з такими висновками не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного. Як встановлено судом, і це підтверджується матеріалами справи, [PERSON] працює завідуючою Колісниківським сільським клубом. Ст. 149 КЗпП України надає право роботодавцеві вибирати вид стягнення, але зобов'язує врахувати при цьому низку факторів: ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну порушенням шкоду; обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. Право оскарження дисциплінарного стягнення передбачено ст.150 КЗпП України. Зазначені норми права мають імперативний характер і довільному та розширеному тлумаченню не підлягають, і дія їх розповсюджується як на випадки застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення так і у вигляді догани. Посилання суду першої інстанції на те, що при винесенні працівникові догани немає необхідності враховувати вищенаведені положення ч.3 ст.149 КЗпП України, є юридично некоректним і не може бути застосовано до трудових правовідносин між сторонами. Сукупність досліджених обставин даної справи переконує апеляційний суд у необгрунтованості висновку суду першої інстанції про те, що [PERSON] не надала жодних доказів та медичних документів на підтвердження її захворювання 17 січня 2008 року. Зокрема, суд не дав належної оцінки тим обставинам, що хворобливий стан позивачки 17.01.08. переконливо підтверджений наявними у справі доказами - показами свідків [PERSON], [PERSON], бухгалтера сільської ради [PERSON], поясненням позивачки (а.с.9), показами у суді працівника фельдшерського пункту [PERSON], яка показала, що [PERSON] 17.01.08. зверталась до сільського фельдшерського пункту із скаргами, але надати позивачці допомоги вона не змогла за відсутності необхідних ліків і тому не зареєструвала її звернення у журналі, а наступеного дня було ще одне звернення [PERSON] за медичною допомогою, їй було зміряно тиск і це звернення зареєстровано у журналі (а.с.25). Суд не звернув уваги на ту обставину, що працівник сільського фельдшерського пункту не уповноважений надавати відвідувачам медичні документи на підтвердження хвороби та які б були підставою для невиходу на роботу у зв”язку з хворобою. Апеляційний суд відхиляє в якості доказу акт від 18 січня 2008 року (а.с.15), оскільки зазначений документ не підтверджує відсутності саме без поважних причин [PERSON] на робочому місці 17.01.08. з 20-00 год. до 23-00 год. Зазначений акт суд не може визнати безспірним і достовірним доказом, оскільки одним з його підписантів є дружина сільского голови, а у апеляційному суді [PERSON] не дав чітких і переконливих пояснень з приводу того, як конкретно і за яких обставин зазначений акт був складений та підписаний. За таких умов зазначений акт не може бути прийнятий апеляційним судом в якості безспірного доказу того факту, що позивачка на робочому місці була відсутня 17.01.08. саме з 20 години, а не з 21-00, як вона наполягає, та як показав свідок [PERSON] у своїх поясненнях у суді першої інстанції (а.с.66). Крім того, складовою ознакою порушення трудової дисципліни є наявність вини у формі умислу або необережності. Проте, докази вини позивачки відсутні в матеріалах справи і відповідачем апеляційному суду не надано доказів, які б підтверджували винність дій [PERSON], коли вона, 17.01.08., маючи хворобливий стан, була відсутня на робочому місці у сільському клубі у другій половині свого робочого дня. В діях працівника не вбачається вини у разі потреби екстреного звернення за медичною допомогою, хоча і лікарняний листок працівникові не був виданий. За таких обставин, апеляційний суд не може визнати розпорядження Колісниківської сільської ради від 13.02.08. № 3 таким, що відповідає вимогам ст.ст.147-149 КЗпП України, а тому вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального права та процесуального права. Позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими і мають бути задоволені. З відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судові витрати по справі у сумі 15 грн. (а.с. 1, 86).

Outcome: approved