Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-10 00:00:00

26 березня 2008 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем по справі знаходилася у трудових відносинах, працюючи на підприємстві з 01.11.2000 року по 10.01.2008 року. На час її звільнення за ч.1 ст.36 КЗпП України відповідач не виплатив позивачці заробітну плату у розмірі 4442.92 гривні, чим порушив вимоги ст.116 КЗпП України. Оскільки з вини відповідача їй не була своєчасно виплачена заробітна плата, посилаючись на ст.117 КЗпП України, позивачка просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення. Також позивачка просила стягнути моральну шкоду у розмірі 3 500 гривень, обґрунтувавши вимоги тим, що протиправна поведінка відповідача привела до втрати нормальних життєвих зв`язків, вимагала додаткових зусиль для організації життя. У судовому засіданні позивачка зменшила розмір позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі згідно наданої представником відповідача довідки та у зв'язку з частковою виплатою заборгованості до 3 505 (три тисячі п'ятсот п'ять) гривень 51 копійку, підтримала уточнені позовні вимоги та просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні визнала позовні вимоги лише в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в іншій частину позов не визнала, посилаючись на те, що підприємство знаходиться у стані банкрутства, ухвалою господарського суду введено мораторій на вимоги кредиторів, тому вважала, що в іншій частині позову має бути відмовлено. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши надані ними докази, суд вважає, що на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, позов підлягає задоволенню. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивачка на Одеському виробничому хіміко-фармацевтичного підприємстві “Біостимулятор” у формі Товариства з обмеженою відповідальністю працювала з 01.11.2000 року, наказом №90-ОК від 05.05.2001 року переведена на посаду [INFO]. Наказом №4-ОК від 10.01.2008 року позивачку було звільнено із займаної посади за ст.36 п.1 КЗпП України, - за погодженням сторін, вона отримала трудову книжку, однак розрахунок при звільненні не отримала. Невиплата позивачці заробітної плати в день звільнення, крім визнання представником позивача такого факту, додатково підтверджується довідкою №308 підприємства про розмір заборгованості від 07.08.2008 року. Згідно ч.7 ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.5 ст.24 Закону України «Про оплату праці», своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення. Зазначені вище вимоги КЗпП України з боку відповідача не виконувались, в зв'язку з чим виникла заборгованість по заробітній платі перед позивачкою. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Заперечення відповідача суд до уваги не приймає, оскільки ухвалою господарського суду Одеської області від 23 червня 2006 року по справі №2/171-06-6019 введено мораторій на задоволення вимог кредиторів підприємства-відповідача, вимоги ж позивачки є такими, що випливають з трудових відносин, кредитором підприємства позивачка не являється. З наданої відповідачем довідки, позивачці за останні два повні місяця роботи, що передували звільненню, Одеським виробничим хіміко-фармацевтичним підприємством “Біостимулятор” у формі товариства з обмеженою відповідальністю, було нараховано 6798 гривень 97 копійок (2379.47 грн. у листопаді та 4419.50 грн. у грудні 2007 року). Згідно п.8 Постанови КМУ №100 від 08 лютого 1995 року “Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати”, середньоденний заробіток позивачки за останні два місяця роботи, що передували звільненню, враховуючи, що у листопаді 2007 року було 22 робочих дні, а в грудні 2007 року - 21 робочий день, склав: 6798.97 : 43 = 158 гривень 12 копійок. З огляду на те, що з моменту звільнення - 10.01.2007 року по день ухвалення рішення сплило 145 робочих днів днів (січень - 15 р.д., лютий - 21 р.д., березень - 20 р.д., квітень - 21 р.д., травень - 19 р.д., червень - 19 р.д., липень - 23 р.д., серпень - 7 р.д.), середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати на момент ухвалення рішення склав (145 р.д. х 158.12 грн.) = 22 927 гривень 40 копійок. Враховуючи ту обставину, що заробітна плата працівника є єдиним джерелом для влаштування свого життя та життя своєї родини, а відсутність грошових коштів привело до втрати нормальних життєвих зв'язків та додаткових зусиль з боку позивачки для організації свого життя, вона не мала можливості своєчасно оплачувати кредит, комунальні послуги, повноцінно харчуватися, оскільки інших доходів, крім заробітної плати, позивачка не мала, суд вважає, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, виходячи з принципу розумності та справедливості, підлягають частковому задоволенню та стягненню на її користь моральної шкоди у розмірі 1 500 гривень. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути державне мито на користь держави у розмірі 322 (триста двадцять дві) гривні 97 копійок, що складається з 314 (триста чотирнадцяти) гривень 47 копійок як 1% від суми середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати та заборгованості з виплати заробітної плати, та 8.5 грн. - за стягнуту з відповідача моральну шкоду. Крім того, на користь Територіального управління державної судової адміністрації в Одеській області підлягають стягненню витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 гривень. На підставі викладеного, відповідно до ст.43 Конституції України, Закону України «Про оплату праці», ст.ст.73, 116, 117, 233, 237-1 КЗпП України, Постанови КМУ №100 від 08 лютого 1995 року “Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати”,

Outcome: approved