Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів про захист честі та гідності, шляхом визнання недостовірною інформації, та стягнення моральної шкоди та просять суд: - захистити її особисте немайнове право честь та гідність яке було порушене внаслідок поширення ізмишленій, викладених у заяві від 30 травня 2006 року, яка знаходиться у справи № 2-908/200б рік. · визнати інформація, поширена у заяві від 30 травня 2006 року, та підписану [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] недостовірною; - зобов'язати [PERSON],[PERSON] [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], спростувати викладену у заяві від 30 травня 2006 року недостовірну інформацію про мою негативну поведінку, шляхом надання на адресу суду м. Ялти заяви зі спростуванням у той самий спосіб, у якому вона (інформація) була поширена, тобто у письмовій формі.. Позовні вимога мотивовані тим, що в провадження Ялтинського міського суду перебувала цивільна справа№2-908\\2006 рік за позовною заявою [PERSON], [PERSON]. до [PERSON].,[PERSON], [PERSON], третя особа виконавчий комітет Ялтинської міської Ради про виділ в сумісну власність та припинення права сумісної власності. В судовому засіданні яке відбулось 01 липня 2006 року по вказаній справі від судді отримала для ознайомлення заяву від 30 травня 2006 року від мешканців будинку №5 по вул. Катерининська м.Ялта, яку підписали [PERSON]та сусіди іншого будинку літ "А" - [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON].. У цій голословній заяві, відповідачі не надав жодного доказу, вказали відомості яки носять характер брехливих свідчень, та є наклепом, компрометують її, принижує її честь та гідність, та вона знаходиться негативна недостовірна інформація про те що вона: нібито шантажую відповідачів; нібито постійно порушує цивільні права відповідачем; нібито до різних інстанції постійно звертається з необґрунтованими скарги на відповідачів; нібито відповідачі постійно чують прокляття та докори; нібито вона претендую на чужу власність, зокрема на літ "Е", закріплений БТІ за [PERSON]., та літ "Ц" - навіс нібито вони погубила пальму; нібито вона здійснює на відповідачів якесь пагубне впливання; нібито вона спекулює. Відповідачі крім[PERSON]. та [PERSON] та [PERSON] не могли знати про проект мирової угоди, оскільки цей проект нам був наданий судді у двох примірниках у судовому засіданні для передачі[PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Крім того, ці особи не могли знати про справу, що розглядається в суді, оскільки вони не були сторонами по справі, і ця справа ніяк не зачіпала їх інтересів. Так звана "родина Бистрянських" складається з 3-х жінок вона, [PERSON], її мати [PERSON]., та бабка [PERSON]., її батько мешкає за кордоном. Вказана заява, поширена через суд буде постійно негативно впливати на її добре і′мя та її професійний ріст. Відповідачі діяли з єдиним наміром та злим умислом спаплюжити її, її мати [PERSON]та її бабку [PERSON]. розтоптати їх добре і′мя. Відповідачі діяли протиправно, подав вказану заяву до суду без жодного доказу, у якій виклали негативну інформацію, яка не відповідає дійсності, Необхідні титанічні зусилля по відновленню її доброго імені. Пройшов тривалий час, а відповідачі до сих пір не вибачились та добровільно не спростували негативну інформацію, поширену у вказаній заяві та не збираються цього робити. Вона тривалий час відчуває приниження та обіди, від бездоказових злих вимислів відповідачів. На той час вона щойно закінчила школу та тільки вступила на самостійний життєвий шлях, а підписанти, маючи злий умисел розтоптати її добре і′мя, подали вказану заяву до суду. Позитивна суспільна думка про її та її родину змінилась не на кращій бік, у результаті постраждала її честь та гідність, та честь та гідність її родини. Через дії відповідачів вона постійно нервувала та була змушена звернутись до суду за захистом своєї честі та гідності та витрачатись на судове мито, комп'ютерний набір тексту, поштові витрати. Негативні відомості, викладені у заяві не відповідають дійсності, вони поширені через суд. На підставі викладеного вона вважає що ї заподіяно моральну шкоду у сумі 1650 гривен., яку просить стягнути з відповідачів солідарно. Відповідачка Герон Л.К. заперечувала про задоволення позовних вимог оскільки вони не обґрунтовані. Відповідачі [PERSON],[PERSON], [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., [PERSON].. в судове засідання не з′явились. Про день, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Надав суду заяву в якій прохав суд розглянути справу у їх відсутність. Таким чином, відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність не з′явившихся відповідачів. Вислухавши позивачки та її представника, відповідачку, вивчивши матеріали цивільної справи № 2-908\\2006 рік за позовною заявою [PERSON], [PERSON]. до [PERSON].,[PERSON], [PERSON], третя особа виконавчий комітет Ялтинської міської Ради про виділ в сумісну власність та припинення права сумісної власності, матеріали дійсної цивільної справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити за наступних підставах. У відповідності до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд здійснює цивільне судочинство на засадах змагальності сторін, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Відповідно до ст. 32 Конституції України Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст. 34 Конституції України Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України “Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції”, проголошує, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідними в демократичному суспільстві. Посилаючись на необхідність захисту права на повагу до честі та гідності згідно вимог ст. ст. 276, 277, 298 ЦК України, позивачка фактично просить суд обмежити право, надане згідно частини 1 статті 10 Конвенції. Як зазначає у своїх чисельних рішеннях Європейський суд з прав людини, правові позиції якого суд застосовує як джерело права відповідно до ст. ст. 17, 18 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” від 23 лютого 2006 року, свобода слова являє собою одну із головних засад демократичного суспільства і є основоположною умовою, яка служить його прогресу і самореалізації кожного індивіда. При дотриманні вимог пункту 2 статті 10 Конвенції вона застосовна не тільки до тих “інформації” або “ідей”, які зустрічають схвальний відзив або розглядаються як необразливі або байдужі, але й до тих, які ображають, шокують і навіть уселяють занепокоєння. Цього потребує плюралізм, терпимість і відкритість, без яких немає “демократичного суспільства”. Свобода слова у тому вигляді, як вона втілена у статті 10 Конвенції, піддана чисельним виключенням, які, однак, повинні тлумачитися обмежено, а необхідність будь-яких обмежень повинна бути переконливо підтверджена (див. наприклад, Рішення ЄСзПЛ у справах “Хендісайд проти Об'єднаного Королівства” від 7 грудня 1976 року, Series A, № 24, p. 23, § 49, “Лінгенс проти Австрії” від 8 липня 1986 року, Series A, № 103, p. 26, § 41). Прикметник “необхідне” у сенсі статті 10 ч. 2 Конвенції припускає існування “насущної суспільної потреби”. Поняття “необхідність” припускає, що втручання відповідає насущній потребі суспільства і, зокрема, пропорційно законній меті, що ставиться (див. Рішення у справі Camenzind, § 44). Судом встановлено, що 04 січня 2006 року [PERSON]., [PERSON]. та [PERSON] звернули до суду з позовними вимога до [PERSON].,[PERSON], [PERSON], третя особа виконавчий комітет Ялтинської міської Ради про виділ в сумісну власність та припинення права сумісної власності. (справа 2-908\\2006 а.с 4, 10 .) До матеріалів справа приєднано проект мирової угоди між позивачами та відповідачами. (справа 2-908\\2006 а.с.43). До матеріалів справи приєднано заяву від 30 травня 2006 року мешканців будинку №5 по вул. Катерининська м. Ялта (справа 2-908\\2006 а.с. 47). Вказану заява від 30 травня 2006 року оглянуто в судовому засіданні та копію заяви приєднано до матеріалів справи. Рішенням Ялтинського міського суду від 126 червня 2006 року в задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON]. та [PERSON] до [PERSON].,[PERSON], [PERSON], третя особа виконавчий комітет Ялтинської міської Ради про виділ в сумісну власність та припинення права сумісної власності відмовлено. (а.с. 80) Відповідно до ухвали колегії суду судової палати у цивільних справах Апеляційного суду АР Крим рішення Ялтинського міського суду залишено без змін. (а.с. 130-131). Крім того, в судовому засіданні встановлено, що позивачка вважає недостовірною інформацією, що порочить її честь і гідність, наступні відомості, викладені в тексті заяви, а саме: - нібито вона шантажує відповідачів; - нібито постійно порушує цивільні права відповідачем; - нібито до різних інстанції постійно звертається з необґрунтованими скарги на відповідачів; - нібито відповідачі постійно чують прокляття та докори; - нібито вона претендую на чужу власність, зокрема на літ "Е", закріплений БТІ за [PERSON]., та літ "Ц" - навіс - нібито вони погубила пальму; - нібито вона здійснює на відповідачів якесь пагубне впливання; - нібито вона спекулює. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачами в заяві висловлені відомості яки засновані щодо неприязнених відносин які склались меж ними щодо сумісно мешкання та у зв'язку зі зверненням позивачів до суду з різними позовами. З урахуванням того, що мета пред'явлення позову про захист честі та гідності є безумовно законною, оскільки фактично порушується питання про цивільно-правову відповідальність за порушення репутації особи та прав інших осіб, насущним для суду є питання необхідності втручання у право на вільне вираження поглядів, пропорційності такого втручання поставленій меті. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що саме національні суди мають певну свободу розсуду при оцінці необхідності такого втручання. Суд при розгляді даної справи повинен розглянути головне питання права у цілому, а саме знайти справедливе співвідношення між потребами, пов'язаними з інтересами суспільства і вимогами захисту прав та інтересів окремих його суб'єктів (справа ЄСзПЛ Soering v UK від 7 липня 1989 року). Відповідно до вимог ст. 15 Конституції Україні суспільне життя в Україні ґрунтується на засадах політичної, економічної та ідеологічної багатоманітності, жодна ідеологія не може визнаватися державою як обов'язкова, цензура заборонена, держава гарантує свободу політичної діяльності, не забороненої Конституцією і законами України. Вивчаючи в загалі зміст заяви від 30 травня 2006 року цілком, саме у такій спосіб, суд дійшов висновку, що справжньою метою її було лише намагання привернути увагу на конфлікт, який виник на фоні загостреної проблеми і вже вийшов за межі конфлікту індивідуального, зважаючи на чисельність осіб, які фактично не лише брали в ньому участь, але й за його результатами зайняли активну громадянську позицію. Дані обставини підтверджуються те, що безумовно взяті з наведеного окремо певні словосполучення і навіть речення можуть розглядатися як такі, що виходять за межі припустимого, мають на меті образити і несправедливе скомпрометувати людину, але суд вважає за потрібне розглянути висловлювання в контексті звернення у цілому. Відповідно до вимог ч.ч.1, 3 ст.277 ГК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушені внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а так само на спростування цієї інформації. Вважається, що негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною. Також у позовної заяві позивачка просити суд стягнути з відповідачів солідарно моральну шкоду у розмірі 1650 гривень, яка заподіяна розповсюдженням недостовірної інформації. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особини. Відповідно до вимог ст.280 ЦК Україну, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдана моральна шкода, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Однак, судом достовірно встановлено, що відповідачі своїми діями, вказаними у позивної заяви не заподіяла моральної шкоди позивачці. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачі своїми діями по відношенню до позивачки не яких винних дій не скоювали. У зв'язку з чим, відшкодування моральної шкоди за такими підставами Законом України не передбачено. Таким чином, розглянувши дану цивільну справу за участю усіх зацікавлених осіб, у рамках заявлених вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності і справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. Підстав для розподілу судових витрат згідно статті 88 ЦПК України по справі немає. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed