Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до свого колишнього зятя - [PERSON], колишнього чоловіка - [PERSON], його сестри - [PERSON], треті особи - Четверта Харківська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус ХМНО [PERSON], дочка позивачки - [PERSON], син позивачки - [PERSON] та КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», про визнання правочинів недійсними та визнання права спільної сумісної власності і просила: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою 20 грудня 2004 року за реєстровим [NUMBER], [PERSON] на 1/5 частину квартири [ADDRESS]; визнати недійсним договір дарування частини квартири від 7 червня 2005 року, згідно якого [PERSON] та [PERSON]подарували [PERSON] 2/5 частин цієї квартири; скасувати право власності на 2/5 квартири, яке зареєстровано за [PERSON]; визнати спірну квартиру спільною сумісною власністю без визначення часток за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та зобов'язати КП «Харківське МБТІ» зареєструвати за ними це право, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ДП «Завод «Електроважмаш» 23 червня 1999 року за реєстровим [NUMBER] та зареєстрованого в КП «Харківське МБТІ» 30 червня 1999 року за [NUMBER] в реєстровій книзі, спірна квартира належала на праві спільної сумісної власності без визначення розміру часток кожного з співвласників: позивачці [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] З 2003 року до 23 серпня 2006 року дочка позивачки - [PERSON] перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON] 30 жовтня 2002 року позивачка розірвала шлюб з [PERSON] і 8 квітня 2005 року зареєструвала шлюб з [PERSON] Співвласник [PERSON] помер [INFO] року. Після його смерті, в порушення цивільного законодавства України та ст. 224 розділу 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, без визначення розміру часток кожного з співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру, 30 грудня 2004 року Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою сестрі покійного - відповідачці [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/5 частину спірної квартири. 7 червня 2005 року [PERSON] та [PERSON]помилилися щодо обставин, які мають істотне значення і помилково подарували належні їм 2/5 частин спірної квартири відповідачу [PERSON], так як в дійсності гадали, що ця частина буде належати дружині обдарованого - відповідачці [PERSON], яка є, відповідно, дочкою [PERSON] та племінницею [PERSON] Крім того, цей договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], не відповідає нормам діючого цивільного законодавства України, оскільки вказаний в ньому номер реєстрації в КП «Харківське МБТІ» - [NUMBER] від 10 березня 2005 року свідоцтва про право на спадщину викликає сумнів, так як повністю співпадає з номером реєстрації свідоцтва про право власності за 1999 рік, яке було зареєстровано не в книзі № 1, а в у реєстровій книзі, а крім того, в договорі неправильно вказана адреса спірної квартири - замість вулиці [ADDRESS], вказана вулиця «[ADDRESS]». В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали. Відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали і [PERSON] суду пояснив, що під час його шлюбу з [PERSON] його мати продала квартиру, в якій він був зареєстрований, та передала йому частину грошей, за які було придбано квартиру, в яку переїхали жити [PERSON] та відповідачі [PERSON]та [PERSON] За це, 07 червня 2005 року вони подарували належну кожному з них 1/5 частину спірної квартири. Після припинення шлюбу з [PERSON] в 2006 році він звернувся до суду з позовом про визначення порядку користування квартирою і під час розгляду цієї справи між співвласниками було укладено мирову угоду щодо спільного продажу спірної квартири, але потім ця угода зірвалася. На думку відповідача ці обставини свідчать про те, що позивачка та відповідачі [PERSON]та [PERSON] до останнього часу визнавали за ним право на 2/5 частин спірної квартири і ніколи не помилялися щодо правових наслідків укладеного між ними договору дарування. Представник відповідача пояснив, що і свідоцтво про право на спадщину і договір дарування частини квартири повністю відповідають чинному законодавству, оскільки при оформлені спадщини державний нотаріус мала право сама визначити розмір частки померлого в праві спільної сумісної власності, як і при посвідченні договору дарування приватний нотаріус також мала право визначити розмір частки співвласника в праві спільної сумісної власності на спірну квартиру. Відповідач [PERSON]в судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення був належним чином повідомлений, про що свідчить розписка про отримання ним судової повістки (а.с. 116), звернувся до суду з заявою про розгляд справи в його відсутність (а.с. 82), в якій також повідомив, що заявлений позов визнає, оскільки під час підписання договору дарування він дійсно помилявся щодо обставин, які мають істотне значення, так як вважав, що ця частина квартири буде належати його доньці - [PERSON], оскільки вона перебуває в шлюбі з [PERSON] Він є юридично безграмотною людиною і положення ст. 57 Сімейного кодексу України йому ніхто не роз'яснював (а.с. 70, 82). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про свідчить розписка про отримання нею судової повістки (а.с. 115), звернулася до суду з заявою, про розгляд справи в її відсутність в якій повідомила, що позов визнає повністю, оскільки під час підписання договору дарування вона дійсно помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, так як вважала, що ця частина квартири буде належати її племінниці - [PERSON], оскільки вона перебуває в шлюбі з [PERSON] Вона є юридично безграмотною людиною і положення ст. 57 Сімейного кодексу України їй ніхто не роз'яснював (а.с. 50). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] також позов визнала і пояснила, що відповідачі [PERSON]та [PERSON] хотіли допомогти сім'ї [PERSON], оскільки ті жили добре, народили дитину, і відповідачі вважали, що квартира буде належати [PERSON] Представник третьої особи - Четвертої Харківської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить розписка про отримання судової повістки (а.с. 110), звернувся до суду з заявою про розгляд справи в його відсутність, при прийнятті рішення по справі покладався на розсуд суду (а.с. 110). Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про що свідчить розписка про отримання нею судової повістки (а.с. 119), надала суду письмові пояснення (а.с. 39), в яких позов не визнала і пояснила в судовому засіданні, що: рішенням Харківської міської ради ХХУ1 скликання, від 25 грудня 2002 року був затверджений перелік урбанонімів, тому починаючи з 25 грудня 2002 року назва вулиці «[ADDRESS]» значиться як «[ADDRESS]»; номер запису [NUMBER], за яким КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» зареєструвало свідоцтво про право власності на житло, присвоюється один раз при реєстрації об'єкту нерухомості, і він завжди співпадає за усіма угодами щодо цього об'єкту нерухомості і реєструється він в книзі № 1; [NUMBER] свідоцтва про право власності на житло, виданого Державним підприємством завод «Електроважмаш», також вірно вказаний в свідоцтві на спадщину за законом і в договорі дарування; відповідно ст. 370 ЦК України співвласник має право на виділення в натурі частки з майна, яке знаходиться в загальній спільній власності, і в разі такого виділу передбачається, що частки співвласників є рівними, якщо інше не встановлено згодою між ними, законом, або рішенням суду. В нотаріальній практиці м. Харкова до 2007 року виділ часток в спільній власності не здійснювався, оскільки розумілося, що частки співвласників є рівними, підтвердженням чого є свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою 30 грудня 204 року, тому при посвідчені договору дарування вона вважала, що частки усіх співвласників у праві власності на спірну квартиру є рівними по аналогії з нотаріальною практикою та діями Четвертої Харківської державної нотаріальної контори. Третя особа - [PERSON] позов визнала і пояснила, що її батько - [PERSON]та тітка - [PERSON] дійсно помилялися щодо правових наслідків укладеного ними з [PERSON] договору дарування, оскільки вважали, що ця частина квартири буде належати їй. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. Представник третьої особи - КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить розписка про отримання судової повістки (а.с. 118), заперечень проти позову не надав, заяви про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, тому суд вважав за можливе розглянути справу в його відсутність. Вислухавши сторони, їх представників, вивчивши матеріали справи, оцінив надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Спірним майном є ізольована трикімнатна квартира [ADDRESS]. 23 червня 1999 року цю квартиру було приватизовано на [PERSON] та членів його родини - відповідача [PERSON], позивачку [PERSON] та третіх осіб - [PERSON] та [PERSON], про що Державним підприємством завод «Електроважмаш» їм було видано свідоцтво про право власності на житло [NUMBER] (а.с. 10), яке 30 червня 1999 року було зареєстровано в КП «Харківське МБТІ» за [NUMBER] в реєстровій книзі № 1 (а.с. 10 об.). В 2003 році [PERSON] уклала шлюб з відповідачем [PERSON], і від їх спільного життя [INFO] року у них народився син - [PERSON] (а.с. 14). 23 серпня 2006 року шлюб між подружжям було розірвано (а.с. 15). Позивачка [PERSON] до 30 жовтня 2002 року перебувала в шлюбі з [PERSON], але потім його розірвала (а.с. 13) і 8 квітня 2005 року зареєструвала шлюб з [PERSON] (а.с. 16). Співвласник [PERSON] помер [INFO] року (а.с. 12). Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частку в праві спільної сумісної власності на спірну квартиру. Єдиним його спадкоємцем першої черги була його сестра - відповідачка [PERSON], яка прийняла спадщину, і 13 грудня 2004 року Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою на її ім'я було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/5 частину спірної квартири (а.с. 41). Суд вважає, що підстав для визнання цього свідоцтва про право на спадщину від 13 грудня 2004 року, виданого Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою, недійсним підстав не має, оскільки у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду і для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. 07 червня 2005 року відповідачі [PERSON]та [PERSON] уклали з відповідачем [PERSON] договір дарування, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 2547 (а.с. 40). Відповідно до цього договору відповідачі [PERSON]і [PERSON] подарували чоловіку відповідно своєї дочки та племінниці [PERSON] - відповідачу [PERSON] належну кожному з них 1/5 частину спірної квартири. Відповідно до цього договору дарування 1/5 частина спірної квартири належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Державним підприємством заводом «Електроважмаш» 23 червня 1999 року за реєстровим [NUMBER] та зареєстрованого Харківським міським бюро технічної інвентаризації 30 червня 1999 року за № [NUMBER] в книзі № 1. Суд вважає, що цей договір дарування є недійсним в частині дарування [PERSON] 1/5 частини спірної квартири [PERSON] виходячи з наступного… Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Виходячи з того, що на час укладання договору дарування 4/5 частин спірної квартири належали одночасно на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Державним підприємством заводом «Електроважмаш» 23 червня 1999 року за реєстровим [NUMBER], в якому розмір їх часток у праві спільної власності на квартиру визначено не було, то слід визнати, що ці 4/5 частин квартири належали їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. На підставі наданих сторонами та третіми особами доказів суд вважає доведеним той факт, що нотаріально посвідченої письмової згоди інших співвласників 4/5 частин спірної квартири, а саме - позивачки [PERSON], третіх осіб - [PERSON] та [PERSON], на вчинення співвласником [PERSON] правочину - договору дарування своєї частки в їх спільній сумісній власності, не було, що безумовно порушило їх права власників спільного сумісного майна, і тому цей договір дарування за позовом одного з співвласників [PERSON] слід визнати частково недійсним в частині дарування [PERSON] відповідачу [PERSON] 1/5 частини спірної квартири. Посилання представника відповідача [PERSON] та третьої особи - приватного нотаріуса [PERSON] на необхідність застосування для даного випадку положень ст. 370 ЦК України є помилковими, оскільки при укладанні спірного договору дарування питання про виділ належної [PERSON] частки у спільній сумісній власності в натурі, ніким не ставився, а крім того, виділ в натурі частки зі спільного майна також здійснюється виключно за нотаріально посвідченою угодою співвласників спільного сумісного майна, або, за умови відсутності згоди когось зі співвласників, за рішенням суду. В зв'язку з визнанням частково недійсним вищенаведеного договору дарування частини квартири, суд вважає за необхідне зобов'язати КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» внести відповідні зміни до реєстру власників нерухомого майна. Що до інших заявлених позовних вимог, а саме: визнання недійсним усього договору дарування частини квартири від 7 червня 2005 року; скасування права власності на 2/5 квартири, яке зареєстровано за [PERSON]; визнання спірної квартири спільною сумісною власністю без визначення часток за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та зобов'язання КП «Харківське МБТІ» зареєструвати за ними це право, то суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки: - приватний нотаріус ХМНО [PERSON] мала право посвідчити договір дарування 1/5 частини спірної квартири, яка належала [PERSON] на підставі правовстановлюючого документу - свідоцтва про право на спадщину від 13 грудня 2004 року, виданого Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою, оскільки в цьому свідоцтві частка [PERSON] в спільній частковій власності з чотирма іншими співвласниками, яким їх 4/5 частин спірної квартири належали на праві спільної сумісної власності, була вже визначена, і [PERSON] у відповідності до положень ст. 361 ЦК України мала право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності; - скасування права власності на 2/5 квартири, яке зареєстровано за [PERSON]; визнання спірної квартири спільною сумісною власністю без визначення часток за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та зобов'язання КП «Харківське МБТІ» зареєструвати за ними це право не має під собою змісту, оскільки після внесення змін до реєстру власників нерухомого майна в частині визнання частково недійсним договору дарування частини спірної квартири, за [PERSON] залишиться право власності на 1/5 частину спірної квартири на підставі цього договору дарування, а інша частина спірної квартири залишиться в спільній сумісній власності інших співвласників на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ДП завод «Електроважмаш» 23 червня 1999 року за реєстровим [NUMBER] та зареєстрованого в КП «Харківське МБТІ» 30 червня 1999 року за [NUMBER] в реєстровій книзі № 1. Суд не вбачає підстав для задоволення заявленого позову в частині визнання частково недійним договору дарування в частині дарування [PERSON] 1/5 частини спірної квартири [PERSON] і з інших підстав, викладених в позовній заяві, а саме, що [PERSON] є юридично безграмотною людиною і під час підписання договору дарування помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, так як вважала, що ця частина квартири буде належати її племінниці - [PERSON], оскільки вона перебуває в шлюбі з [PERSON], а крім того положення ст. 57 Сімейного кодексу України їй ніхто під час укладання договору не роз'яснював, оскільки ніяких доказів в підтвердження укладання [PERSON] договору дарування під впливом помилки ніким з учасників процесу суду не надано, сама [PERSON] до суду з позовом про визнання договору дарування в цій частині недійсним не зверталася, а позивачка [PERSON] не є стороною за цим договором дарування і відповідно належним позивачем по справі в цій частині позову і з цих правових підстав визнання угоди недійсною. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивачки судові витрати по справі пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які складаються з частини сплаченого позивачкою судового збору в сумі 76 грн. 50 коп. та витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн., а всього стягнути 106 грн. 50 коп. Суд не вбачає підстав для покладання обов'язку відшкодування судових витрат по справі на інших відповідачів, оскільки вони позов визнавали. Відповідно до ст. ст. 10, 15, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, ст. ст. ст. 361, 368, 369 ЦК України, суд -

Outcome: partial