Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-30 00:00:00

Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що він працював на підприємстві відповідача з 25 грудня 1974 року, і був звільнений з підприємства 11 вересня 2008 року за п.1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку із скороченнями чисельності та штату робітників з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку. В період роботи на підприємстві, починаючи з 2006 року, заробітна плата на підприємстві виплачувалася нерегулярно з великими строками затримки. На момент звільнення з підприємства, а саме на 11 вересня 2008 року йому, позивачу, не була виплачена заробітна плата за період з 01 травня 2008 року по 11 вересня 2008 року в сумі 3595,57 грн., компенсація за невикористані відпустки в розмірі 9150,84 грн. Крім цього, відповідачем також не була виплачена вихідна допомога в розмірі, не менше середньомісячної заробітної плати, а саме 4466,37 грн., яка передбачена діючим законодавством при звільненні працівника в зв'язку із скороченням чисельності та штату робітників. Він, позивач, неодноразово звертався до відповідача з проханням виплатити йому заборгованість по заробітній платі, виплатити компенсацію за невикористані відпустки та вихідну допомогу, але відповідач у добровільному порядку заборгованість не виплатив. Вважає, що відповідач порушив вимоги, встановлені Кодексом законів про працю України, тому повинний нести відповідальність за порушення трудового законодавства, а саме відповідач повинний виплатити йому середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку, а саме з 11 вересня 2008 року по 11 жовтня 2008 року на час подання позовної заяви в сумі 4466,37 грн. Крім цього, він, позивач, зазначив, що, не зважаючи на обов'язок відповідача виплатити заборгованість по заробітній платі, компенсацію та вихідну допомогу, відповідач також відмовляється видати йому і відповідні довідки про нарахування сум, що підлягають виплаті, хоча він неодноразово звертався до нього з проханням видати відповідні довідки для звернення до суду з позовною заявою, тому суми, що заявлені ним до стягнення, нараховані ним самостійно на підставі отриманих у бухгалтерії підприємства усних повідомлень про нарахування. Просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 01 травня 2008 року по 11 вересня 2008 року в сумі 8367,31 грн., компенсацію за 74 дня невикористаних відпусток в сумі 9150,84 грн., вихідну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати в сумі 4466,37 грн., середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку за період з 11 вересня 2008 року по 11 жовтня 2008 року в сумі 2596,86 грн., із розрахунку, що середня заробітна плата за один день складає 123,66 грн. Вважає, що діями відповідача йому також завдана моральна шкода, яку оцінює у 5000 грн., і яку просить стягнути з відповідача у справі у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату та місце судового розгляді справи був повідомлений належним чином, представнику відповідача Поплавському Аркадію Васильовичу 27 жовтня 2008 року у приміщенні Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська була вручена судова повістка, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки, що знаходиться у матеріалах цивільної справи, і йому було роз'яснено, що він зобов'язаний надати суду довідки про заборгованість по заробітній платі, компенсації, вихідної допомоги, про розмір середньомісячної заробітної плати позивача у справі на підтвердження його заперечень щодо позову. Відповідно до ст. 76 ч. 3 ЦПК України відповідач вважається повідомленим про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки відповідач суд не повідомив. В зв'язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних чи доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутність відповідача та ухвалення заочного рішення. Позивачу роз'яснений порядок перегляду заочного рішення за заявою відповідача. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та пояснив суду, що він працював на підприємстві відповідача з 25 грудня 1974 року по 11 вересня 2008 року, був звільнений з підприємства в зв'язку із скороченням численності та штату працівників. При звільненні йому не була виплачена заборгованість по заробітній платі за період з травня 2008 року по 11 вересня 2008 року в сумі 8367,31 грн., не виплачена компенсація за 74 дня невикористаних відпусток в сумі 9150,84 грн., вихідна допомога при звільнені в розмірі середньомісячної заробітної плати в сумі 4466,37 грн. У добровільному порядку виплатити вищевказані суми відповідач відмовляється, і крім цього, відмовляється надати йому довідки про нарахування сум, які підлягають виплаті на його користь. Вважає, що відповідач грубо порушив діюче трудове законодавство, тому також просить стягнути з відповідача середній заробіток в сумі 2596,86 грн. за весь час затримки сум остаточного розрахунку, а саме за 21 робочий день із розрахунку середньої заробітної плати за один робочий день в сумі 123,66 грн. Позивач також зауважив, що всі суми розрахунків, зазначені ним у позовної заяві, були розраховані ним самостійно на підставі отриманих усних повідомлень у бухгалтерії підприємства, так як довідку про заборгованість по заробітній платі, компенсації та вихідної допомоги відповідач видати відмовляється. Зазначив, що діями відповідача йому також була завдана і моральна шкода, яку він оцінює у 5000 грн., і яка полягає у тому, що він вимушений терпіти незручності в зв'язку з невиплатою заробітної плати, не може планувати свій бюджет, повинний обмежувати себе і свою родину у придбанні продуктів харчування та необхідних предметів вжитку, повинний витрачати свій час для складення позовної заяви, звернення до суду з позовною заявою для захисту своїх порушених прав, принижуватися перед відповідачем навіть для отримання довідки про заборгованість, яка так і не видана йому, як і не надана ця довідка навіть на вимогу суду. Тому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 8667,31 грн., компенсацію за 74 дня невикористаних відпусток сумі 9150,84 грн., вихідну допомогу в сумі 4466,37 грн., середньомісячний заробіток за час затримки остаточного розрахунку в сумі 2596,86 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн., тим самим задовольнити її позов у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні, яке відбулося 27 жовтня 2008 року, позов визнав частково, не заперечував проти того, що позивачу дійсно не виплачені заборгованість по заробітній платі, компенсація за невикористані відпустки, вихідна допомога, заперечує проти стягнення з підприємства середньої заробітної плати за час затримки остаточного розрахунку та моральної шкоди. Також зазначив, що він не згодний з сумами нарахувань, що були надані позивачем, але до судового розгляду справи він не може надати довідки про суми, які підлягають виплаті на користь позивача в зв'язку із звільненням, просив суд відкласти розгляд справи, надавши йому незначний строк для представлення суду вищевказаних довідок. Судом були досліджені такі докази, надані позивачем на підтвердження позову: копія паспорту, трудова книжка копія наказу про звільнення позивача. Суд, вислухав сторони та дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] дійсно працював у Відкритому акціонерному товаристві «Придніпровське управління будівництва» з 25 грудня 1974 року (наказ № 81/ОК від 30 грудня 1974 року), був звільнений з підприємства 11 вересня 2008 року в зв'язку із скороченням численності та штату працівників по за п.1 частини 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, що підтверджується копією наказу № 35 -К від 11 вересня 2008 року (а.с. 6 - копія наказу, а.с. 4 -5 - копія трудової книжки позивача). Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 1 частини 1 статті 40 КЗпП України працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. В зв'язку з тим, що позивач був звільнений з підприємства за п.1 частини 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку із скороченням чисельності та штату робітників відповідач повинний був виплатити позивачу вихідну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати. Виплата вихідної допомоги та всіх сум, що належали позивачу від підприємства, відповідач повинний був виплатити позивачу у день його звільнення, що передбачено ст. 116 КЗпП УКрїни. Але ці вимоги закону відповідачем були порушені, і при звільнені з підприємства позивачу не була виплачена заборгованість по заробітній платі за період з 01 травня 2008 року по 11 вересня 2008 року в сумі 8367,31 грн., не виплачена компенсація за 74 дня невикористаних відпусток в сумі 9150,84 грн. та вихідна допомога в розмірі середньомісячного заробітку в сумі 4466,37 грн. Факт невиплати вищевказаних сум не заперечував у судовому засіданні і представник відповідача у справі, який зазначив, що довідки про суми заборгованості по заробітній платі, компенсації та вихідної допомоги позивачу не видавалися, так як він, будь - то би не звертався до відповідача за отриманням таких довідок. Але суд не може прийняти ці пояснення представника відповідача, як доказ на його заперечення проти сум заборгованості, які належать до виплати позивачу у день її звільнення, так як представником відповідача суду так і не були представлені вищезазначені довідки, на наданні яких наполягав суд при повідомленні відповідача про дату та місце попереднього судового засідання, що підтверджується копією листа-повідомлення. ( а.с.11). Крім цього, суд приймає до уваги і той факт, що розгляд справи у судовому засіданні за клопотанням представника відповідача був відкладений на 31 жовтня 2008 року саме для надання відповідачем вищезазначених довідок, але представник відповідача у судове засідання не з'явився, довідки суду не надав. Тобто судом на підставі пояснень позивача та представника відповідача встановлений факт невиплати позивачу заборгованості по заробітній платі за період з 01 травня 2008 року по 11 вересня 2008 року, компенсації за невикористані дні щорічних відпусток, вихідної допомоги у день його звільнення з підприємства, і суми цих виплат становлять відповідно 8367,31 грн., 9150,84 грн. та 4466,37 грн. згідно позовної заяви. Вищевказані суми і до цього часу позивачу не виплачені, а тому вони підлягає стягненню у судовому порядку і у розмірах, які зазначені позивачем у позовній заяві, так як доказів щодо заперечення вказаних сум представником відповідача суду не надано. Суд вважає, що підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час затримки остаточного розрахунку з часу звільнення і до часу подання позовної заяви до суду, а саме за період з 11 вересня 2008 року по 11 жовтня 2008 року за 21 робочий день в сумі 4466,37 грн., так як середньоденна заробітна плата позивача складала 123.66 грн. (21 х 123,66 грн. = 4466,37 грн.). Ця відповідальність за затримку розрахунку при звільненні передбачена ст. 117 ч.1 КЗпП України, відповідно до якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю відшкодування власником або уповноваженим ним органів моральної шкоди працівнику здійснюється у випадку, якщо порушення його законних прав спричинили моральні страждання, втрату нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткового зусилля для організації свого життя. Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач при звільненні не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористані відпустки, вихідну допомогу, всього не виплатив позивачу 21984,52 грн. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіями, відшкодовується особою, що заподіяла її, при наявності її провини. Визначення моральної шкоди визначається у ст. 23 ЦК України й у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування морального (немайнового) шкоди», Так, під моральною шкодою варто розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіями інших осіб. Порушення конституційних прав позивача з боку відповідача, спричинили позивачу моральну шкоду, позивач вимушений був терпіти ряд незручностей, не мав можливості планувати свій бюджет, повинний був обмежувати себе і свою родину у придбанні продуктів харчування та необхідних предметів вжитку, повинний був витрачати свій час та грошові кошти для отримання відповідної правової допомоги, принижуватися, звертаючись до відповідача з проханням виплатити належні йому суми при звільнені, і навіть не мав можливості в зв'язку з відмовою відповідача отримати довідку про суми заборгованості для звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Оскільки відшкодування моральної шкоди є компенсацією за втрати немайнового характеру, вона підлягає відшкодуванню одноразово. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд ураховує такі фактори, як глибину психологічного дискомфорту, значні порушення душевної рівноваги, тривалість страждань, які отримав позивач, позбавлення його можливості реалізувати своє право на оплату праці; а також ураховує вимоги розумності й справедливості. І тому суд вважає,що на користь позивача з відповідача належить стягнути 2500 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди.

Outcome: partial