overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-27 00:00:00

Позивачка просить задовольнити позовну заяву посилаючись на такі докази. Сторони від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з відповідачкою. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Тому позивачка просить стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти в розмірі &frac14; частини всіх видів заробітку та доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 23.06.2008 року. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у встановленому законом порядку, причину неявки до суду не повідомив, заперечень проти позову суду не надав. Так як відповідач в судове засідання не з'явився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, суд вважає за доцільне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, встановивши обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, вважає позовні вимоги законними, обґрунтованим та в повному обсязі підтвердженими матеріалами справи. Дійсно, згідно свідоцтва про шлюб, сторони знаходяться в шлюбі, але разом не проживають. Від даного шлюбу вони мають сина - [PERSON], [INFO] . Відповідач матеріальної допомоги на дитину добровільно не надає. Згідно ст. 182 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На підставі вищевикладеного суд знаходить можливим задовольнити позовні вимоги позивачки в повному обсязі. Крім того, з відповідача слід стягнути держмито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-27 00:00:00

Позивач просить задовольнити позовну заяву посилаючись на такі докази. Відповідач є батьком дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Мати дітей померла [INFO]. Діти мешкають окремо від батька, відповідача по справі, з опікуном - [PERSON]за адресою: [ADDRESS]на той час, коли сам відповідач мешкає в [ADDRESS]. Таким чином відповідач ухиляється від батьківських обов'язків по вихованню дітей - матеріально не утримує, не цікавиться їх розвитком не займається їх вихованням. Тому позивач просить позбавити [PERSON], [INFO]. Уродженця с. Роздолля Первомайського району Харківської області батьківських прав на дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача на користь державної установи, де будуть виховуватись діти - аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідач в судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав повністю, згодний на позбавлення його батьківських прав щодо дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], згодний виплачувати аліменти на їх утримання. Суд, встановивши обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та в повному обсязі підтвердженими матеріалами справи. Дійсно, відповідач по справі є батьком дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Мати дітей померла [INFO]. Діти мешкають окремо від батька, відповідача по справі, з опікуном - [PERSON]за адресою: [ADDRESS]на той час, коли сам відповідач мешкає в [ADDRESS]. Таким чином відповідач ухиляється від батьківських обов'язків по вихованню дітей - матеріально не утримує, не цікавиться їх розвитком не займається їх вихованням, що свідчить про відсутність інтересу до життя дітей. Згідно ст. 150 СК України та ч. 1 ст. 12 ЗУ “Про охорону дитинства”, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Тому [PERSON]необхідно позбавити батьківських прав щодо дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 182 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Тому з [PERSON] необхідно стягнути аліменти на користь державної установи, де будуть виховуватись діти - аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-27 00:00:00

Позивач просить задовольнити позовну заяву посилаючись на такі докази. Відповідачка є матір'ю дитини - [PERSON], [INFO], який з 2005 року тимчасово перебуває в обласному спеціалізованому будинку дитини «Зелений гай». За час перебування дитини в державному закладі відповідачка дитину не відвідувала, не цікавилась її розвитком та станом здоров'я. Тому позивач просить позбавити [PERSON]. [INFO], уродженку м. Первомайський батьківських прав на дитину - [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідачки на користь державної установи, де буде виховуватись дитина - аліменти в розмірі &frac14; частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідачка в судове засідання з'явилася, позовні вимоги визнала повністю, згодна на позбавлення її батьківських прав щодо сина Кирила, згодна виплачувати аліменти на його утримання. Суд, встановивши обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та в повному обсязі підтвердженими матеріалами справи. Дійсно, відповідачка є матір'ю дитини - [PERSON], [INFO], який з 2005 року тимчасово перебуває в обласному спеціалізованому будинку дитини «Зелений гай». За час перебування дитини в державному закладі відповідачка дитину не відвідувала, не цікавилась її розвитком та станом здоров'я. що свідчить про відсутність інтересу до життя дитини. Згідно ст. 150 СК України та ч. 1 ст. 12 ЗУ “Про охорону дитинства”, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Тому [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав щодо сина - [PERSON]. Згідно ст. 182 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Тому з [PERSON] необхідно стягнути аліменти на користь державної установи, де буде виховуватись дитина - аліменти в розмірі &frac14; частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-27 00:00:00

[PERSON]. звернулась до суду з заявою в якій просить встановити, що померлий [INFO] [PERSON], є її сином. Мотивує це тим, що після смерті [PERSON]. залишилось спадкове майно у вигляді 1/2 частки квартири [ADDRESS] в м. Южноукраїнську. В судовому засіданні заявник, підтримала заяву. Пояснила, що після смерті її сина відкрилась спадщина, але вона не може її прийняти в зв'язку з різними літерами в прізвищах з покійним. Просить визнати, що померлий [INFO] [PERSON], є її сином. Представник зацікавленої особи не заперечує проти задоволення заяви, про що направила суду заяву. Вислухавши заявника, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню. З представлених копій документів вбачається, що заявник та померлий [INFO] [PERSON] є однією родиною, тобто [PERSON]. є матір'ю [PERSON].. Невідповідність різних літер в прізвищах матері та сина можна пояснити неправильним застосуванням граматики при перекладі прізвищ. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України, встановлення родинних відносин між фізичними особами відноситься до компетенції суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-27 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся з позовною заявою в суд у якій вказав, що громадянка [PERSON] - померла [INFO] року , яка ще за життя 08 травня 1987 року склала заповіт на все своє майно на його користь . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки. Позивач є єдиним спадкоємцем майна за заповітом. Інших прямих спадкоємців на обов'язкову частку спадкового майна немає. Оскільки про наявність заповіту він взнав нещодавно , та проживає в іншій області , то у передбачений шестимісячний строк звернення у нотаріальну контору своєчасно не подав відповідної заяви, тому змушений за захистом своїх прав звернутися до суду. Позивач подав до суду заяву, в якій просить позов задовольнити, встановити йому додатковий строк звернення у нотаріальну контору, справу розглянути без його участі. Представник Глібівської сільської Ради проти позову не заперечує, просить розглянути справу у відсутності їх представника. Перевіривши та оцінивши зібрані докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України “Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті”. Право позивача на звернення з заявою в нотаріальну контору про відкриття спадщини підтверджується дослідженими в судовому засіданні документами: паспортом позивача , свідоцтвом про смерть заповідачки, заповітом на його ім.”я , документами на спадкове майно. Суд визнає поважною причину пропуску позивачем строку звернення в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини внаслідок відсутності відомостей про існування заповіту .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з 25 січня 1992 року, мають двох неповнолітніх дітей. Мотивуючи тим, що відповідач зловживає спиртними напоями , влаштовує сварки, ображає її та дітей, позивач просить суд розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги і просила задовольнити позов, пояснила, що примирення не відбулося, тому наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач позов визнав, згідний на розірвання шлюбу. Судом встановлені такі обставини справи і визначені відповідно до них правовідносини. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 25 січня 1992 року Ревбинською сільською Радою Чорнобаївського району за актовим записом №1; в шлюбі мають двох неповнолітніх дітей. Судом з`ясовано фактичні взаємини подружжя, вживались заходи до примирення , але такого між сторонами не відбулося , сторони наполягають на розірванні шлюбу. Відповідач, зловживаючи спиртними напоями, порушує право позивача та членів сім`ї на повагу до сімейного життя і при такій поведінці подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам дружини, їх дітей і ці обставини мають істотне значення для сторін. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-27 00:00:00

Новгород-Сіверська районна лікарня імені І.В. Буяльського звернулася до суду з позовом до [PERSON]про відшкодування моральної, мотивуючи позов тим, що 23 травня 2006 року [PERSON]. провела операцію [PERSON]. і в подальшому було установлено, що операція була проведена не належно. 26 березня 2008 року апеляційний суд Чернігівської області задовольнив позов Харькової Катерини Михайлівни до Н-Сіверської ЦРЛ і стягнув 20000 моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача зменшила позовні вимоги і просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 11351 грн, так-як іншу частину суми лікарі добровільно внесли в рахунок відшкодування понесених витрат. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі і вважає, що її вини при проведенні операції [PERSON]. не має, так-як при такій операції можливе ускладнення могло виникнути і пацієнтка про це попереджалась і дала письмову згоду на операцію. Заслухавши представника позивача, відповідача, та дослідивши зібрані по справі докази суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов”язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зі сторони позивача не надано суду жодного доказу, що рішення суду по стягненню з позивача 20000 грн. моральної шкоди звернено до виконання. Наявне в матеріалах справи рішення апеляційного суду Чернгівської області є світлокопією і не завірене належним чином і тому не може слугувати для суду належним доказом. Надані в судовому засіданні представником позивача копії квитанцій про добровільні грошові внески співробітниками лікарні не можуть слугувати для суду доказом того, що 20000 грн. моральної шкоди стягнено з позивача, так-як в квитанціях не вказано конкретно у зв»язку з чим відшкодовуються збитки. На підставі вище викладеного в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у зв»язку з їх недоведеністю. Судові витрати згідно ст. 88 ЦПК України поверненню позивачу не підлягають. Виходячи з вище викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-27 00:00:00

Новгород-Сіверська районна лікарня імені І.В. Буяльського звернулася до суду з позовом до [PERSON]про відшкодування моральної, мотивуючи позов тим, що 23 травня 2006 року [PERSON]. провела операцію [PERSON]. і в подальшому було установлено, що операція була проведена не належно. 26 березня 2008 року апеляційний суд Чернігівської області задовольнив позов [PERSON] до Н-Сіверської ЦРЛ і стягнув 20000 моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача зменшила позовні вимоги і просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 11351 грн, так-як іншу частину суми лікарі добровільно внесли в рахунок відшкодування понесених витрат. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі і вважає, що її вини при проведенні операції [PERSON]. не має, так-як при такій операції можливе ускладнення могло виникнути і пацієнтка про це попереджалась і дала письмову згоду на операцію. Заслухавши представника позивача, відповідача, та дослідивши зібрані по справі докази суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов”язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зі сторони позивача не надано суду жодного доказу, що рішення суду по стягненню з позивача 20000 грн. моральної шкоди звернено до виконання. Наявне в матеріалах справи рішення апеляційного суду Чернгівської області є світлокопією і не завірене належним чином і тому не може слугувати для суду належним доказом. Надані в судовому засіданні представником позивача копії квитанцій про добровільні грошові внески співробітниками лікарні не можуть слугувати для суду доказом того, що 20000 грн. моральної шкоди стягнено з позивача, так-як в квитанціях не вказано конкретно у зв»язку з чим відшкодовуються збитки. На підставі вище викладеного в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у зв»язку з їх недоведеністю. Судові витрати згідно ст. 88 ЦПК України поверненню позивачу не підлягають. Виходячи з вище викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-27 00:00:00

[PERSON]., [PERSON] звернулися до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, посилаючись на те, що в січні 1990 року разом з батьком приїхали на постійне місце проживання з республіки Вірменія в Україну, а саме в с. Шляхове Бериславського району. Батьки працювала на виноградниках. Наприкінці 1992 року виїхали до Вірменії, де отримали паспорти для змоги продати будинку. На даний час мешкають в смт. Козацьке . Вважають себе громадянинами України, так як на момент набуття чинності Закону України «Про громадянство» вони постійно мешкали на території України. В паспортному відділенні Бериславського РВ УМВС їм рекомендували звернутися до суду для встановлення факту проживання. Даний факт підтверджують довідками виконкому Шляхівської сільської ради. Просили встановити факт їх проживання на території України, який необхідний для набуття громадянства У судовому засіданні заявники наполягали на задоволенні свого прохання з підстав, зазначених у заяві. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні із заявою погодилася, проти встановлення факту не заперечує. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву підлягаючою задоволенню. Відповідно до ст. З ч. 1, п. 1 Закону України "Про громадянство України", усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991р.) постійно проживали на території України, є громадянами України. Ст. 9 Закону України "Про громадянство", передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотанням прийнятті до громадянства України за умов: визнання і дотримання Конституції України та законів України, не перебування в іноземному громадянстві, безперервного проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років. Судом встановлено: відповідно до довідок виконкому Шляхівської сільської ради (а.с. 10,11) заявники постійно проживав на території Шляхівської сільської ради з січня 1990 року по вересень 1992 року. Визнають та дотримуються Конституції України та законів України, та безперервно проживають на території України протягом останніх п'яти років. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт, що заявники в 1990 році приїхали в с. Шляхове разом з батьками і проживали там до 1992 року. Їх сім'ї працювали на винограднику. Встановлення даного факту несудовим шляхом неможливо. Він має для заявників юридичне значення, поскільки з ним пов'язано прийняття громадянства України. Враховуючи вище наведене, зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що існує достатньо підстав для задоволення вимог заявника. На основі п.1 ч.1 ст.3, ст. 9 Закону України "Про громадянство України", ст.256 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, посилаючись на те, що в липні 1988 року разом з батьком приїхав на постійне місце проживання з республіки Вірменія в Україну, а саме в с. Ударник Бериславського району. Всі разом працювали на виноградниках, проживали по [ADDRESS]. У вересні 1994 року виїхали до Азейбарджану. На даний час мешкає в селі Червоний Маяк. . Вважає себе громадянином України, так як на момент набуття чинності Закону України «Про громадянство» він постійно мешкав на території України. В паспортному відділенні Бериславського РВ УМВС йому рекомендували звернутися до суду для встановлення факту проживання. Даний факт підтверджує довідкою виконкому Червономаяцької сільської ради. Просить встановити факт його проживання на території України, який необхідний для набуття громадянства У судовому засіданні заявник наполягав на задоволенні свого прохання з підстав, зазначених у заяві. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні із заявою погодилася, проти встановлення факту не заперечує. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву підлягаючою задоволенню. Відповідно до ст. З ч. 1, п. 1 Закону України "Про громадянство України", усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991р.) постійно проживали на території України, є громадянами України. Ст. 9 Закону України "Про громадянство", передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотанням прийнятті до громадянства України за умов: визнання і дотримання Конституції України та законів України, не перебування в іноземному громадянстві, безперервного проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років. Судом встановлено: відповідно до довідки виконкому Червономаяцької сільської ради (а.с. 6) заявник постійно проживав на території Червономаяцької сільської ради з липня 1988 року по вересень 1994 року. Визнає та дотримується Конституції України та законів України, та безперервно проживає на території України протягом останніх п'яти років. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт, що заявник в 1988 році приїхав в с. Ударник разом з батьками і проживав там до 1994 року. Зараз проживає в с. Червоний Маяк. Встановлення даного факту несудовим шляхом неможливо. Він має для заявника юридичне значення, поскільки з ним пов'язано прийняття громадянства України. Враховуючи вище наведене, зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що існує достатньо підстав для задоволення вимог заявника. На основі п.1 ч.1 ст.3, ст. 9 Закону України "Про громадянство України", ст.256 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, посилаючись на те, що в серпні 1990 року разом з батьком приїхав на постійне місце проживання з республіки Вірменія в Україну, а саме в с. Крупиця Бериславського району. Батько ремонтував взуття, а мати працювала на виноградниках, проживали по вулиці Степовій. У червні 1996 року виїхали до Вірменії, де отримали паспорти для змоги виїхати назад до України. На даний час мешкає в селі Червоний Маяк. . Вважає себе громадянином України, так як на момент набуття чинності Закону України «Про громадянство» він постійно мешкав на території України. В паспортному відділенні Бериславського РВ УМВС йому рекомендували звернутися до суду для встановлення факту проживання. Даний факт підтверджує довідкою виконкому Червономаяцької сільської ради. Просить встановити факт його проживання на території України, який необхідний для набуття громадянства У судовому засіданні заявник наполягав на задоволенні свого прохання з підстав, зазначених у заяві. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні із заявою погодилася, проти встановлення факту не заперечує. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву підлягаючою задоволенню. Відповідно до ст. З ч. 1, п. 1 Закону України "Про громадянство України", усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991р.) постійно проживали на території України, є громадянами України. Ст. 9 Закону України "Про громадянство", передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотанням прийнятті до громадянства України за умов: визнання і дотримання Конституції України та законів України, не перебування в іноземному громадянстві, безперервного проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років. Судом встановлено: відповідно до довідки виконкому Червономаяцької сільської ради (а.с. 6) заявник постійно проживав на території Червономаяцької сільської ради з липня 1988 року по вересень 1994 року. Визнає та дотримується Конституції України та законів України, та безперервно проживає на території України протягом останніх п'яти років. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт, що заявник в 1990 році приїхав в с. Крупиця разом з батьками і проживав там до 1996 року. Зараз проживає в с. Червоний Маяк. Встановлення даного факту несудовим шляхом неможливо. Він має для заявника юридичне значення, поскільки з ним пов'язано прийняття громадянства України. Враховуючи вище наведене, зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що існує достатньо підстав для задоволення вимог заявника. На основі п.1 ч.1 ст.3, ст. 9 Закону України "Про громадянство України", ст.256 ЦПК України,

Outcome: approved