Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. На підтвердження позовних вимог позивачка зазначила, що з відповідачем по справі вона перебувала у шлюбі з 13.03.1992 року, 14 серпня 1998 року шлюб було розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Дитина знаходиться на її утриманні. Добровільну допомогу на утримання дитини відповідач їй ніколи не надавав. Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 серпня 2006 року [PERSON] був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців з конфіскацією всього майна. 23 січня 2008 року рішенням Красноармійського міськрайонного суду [PERSON] був позбавлений батьківських прав. До того, як відповідач був позбавлений волі та батьківських прав, вона неодноразово приймала заходів для того, що відповідач надавав їй допомогу для утримання дитини, але відповідач ухилявся від надання цієї допомоги, тому вона має намір стягнути аліменти з відповідача за останні три роки, що передбачено ч. 2 ст. 191 СК України. Так як відповідач не мав і не має зараз постійного заробітку, тому вона вимушена вимагати з нього стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто у розмірі 322 грн. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, просила задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву згідно якої він позовні вимоги не визнає, оскільки був судом позбавлений батьківських прав. Зі згоди позивача суд проводить заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони по справі перебували в юридичному шлюбі з 13 березня 1992 року (а.с. 8). 14 серпня 1998 року шлюб було розірвано (а.с.6). Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Неповнолітній син проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с.10 ) Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов”язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач по справі є батьком неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], тому зобов”язаний його утримувати до досягнення ним повноліття. Підстави для звільнення відповідача від обов”язку утримувати дітей, передбачені ст. 188 СК України, відсутні. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2008 року відповідач [PERSON] був позбавлений батьківських прав ( а.с. 12). Але відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов»язку щодо утримання дитини. Згідно ст. 181 ч. 3 СК України за рішенням суду кошти та утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Підстави визначення аліментів у твердій грошовій сумі передбачені ст. 184 СК України, а саме, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що підстав для визначення аліментів у твердій грошовій сумі в даному випадку немає, тому відповідно до ст. 183 СК України розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, повинний бути визначений у частці заробітку (доходу) батька. Визначаючи розмір аліментів на неповнолітню дитину, суд керується вимогами ст. 182 СК України. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина повинен складати &frac14; частину всіх видів його доходів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімума для дитини відповідного віку. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред”явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв»язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. Але позивачка на надала суду доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв»язку з ухиленням останнього від їх сплати. Тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів за минулий час задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 51,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн.. На підставі викладеного, керуючсь ст.ст. 166, 180-184, 191 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 79, 88, 208-209, 213, 214, 215-218, 224-225 ЦПК України, суд

Outcome: partial