Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-13 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить автомобіль Mersedes Benz 308D, 1995 року випуску, д/н [NUMBER]. 16 січня 2006 року між позивачкою та ЗАТ «Українська транспортна страхова компанія» укладено договір добровільного страхування даного автотранспорту. 28 грудня 2006 року о 09-30 год. на автодорозі Лубни - Орлиця сталося страхова подія - дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачці автомобіля, який знаходився під керуванням [PERSON] на підставі довіреності від 05 грудня 2006 року. ДТП сталася з вини водія [PERSON], який не упорався з керуванням транспортним засобом, в зв»язку з чим останній був притягнутий до адміністративної відповідальності. Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження, а вартість заподіяного збитку згідно висновку експерта-автотоварознавця № 003/07 від 11 січня 2007 року складає 16 765 грн. 02 коп. У встановлений договором страхування термін позивачка звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, а також надала всі необхідні для цього підтверджуючі документи. Свої зобов»язання за договором щодо виплати страхового відшкодування відповідач не виконав, мотивуючи свою відмову тим, що згідно заяви на страхування транспортного засобу, яка є невід»ємним додатком до договору, до управління застрахованим транспортним засобом допускаються лише особи зі стажем водія більше трьох років. Дану заяву позивачка відповідачеві ніколи не подавала та її не підписувала. Тому вважає, що у відповідача не було жодних підстав вважати про порушення позивачкою умов договору та правил страхування. Крім того вважає, що відмовою відповідача позивачці завдано моральну шкоду, яку оцінює в 8 000 грн. Позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування в сумі 16 429 грн. 72 коп., 8 000 грн. моральної шкоди, 1 500 грн. витрат на правову допомогу, 150 грн. витрат на виготовлення дублікату висновку експертного автотоварознавчого дослідження, в подальшому до судового засідання не з»явилися. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встанови наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства та Закону України «Про страхування». В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить автомобіль Mersedes Benz 308D, 1995 року випуску, д/н [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [INFO], виданого Черкаським РЕВ ДАІ УМВС України в Черкаській області 13 грудня 2002 року. 16 січня 2006 року між позивачем та ЗАТ «Українська транспортна страхова компанія» було укладено договір добровільного страхування даного автотранспорту. Страхова сума за даним договором складає 35 000 грн., франшиза - 2 відсотки. Термін дії договору - до 15 січня 2007 року включно. 28 грудня 2006 року о 09.30 год. на автодорозі Лубни - Орлиця сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачці автомобіля, який знаходився під керуванням [PERSON], який керував автомобілем на підставі належним чином оформленої довіреності від 05 грудня 2006 року. ДТП сталася з вини [PERSON], який не впорався з керуванням транспортним засобом, в зв»язку з чим був притягнутий до адміністративної відповідальності. Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження, а вартість матеріального збитку відповідно до висновку експертного, автотоварознавчого дослідження № 003/07 від 11 січня 2007 року становить 16 765 грн. 02 коп. У встановлений договором страхування термін позивачка звернулася до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування. Листом ВАТ «Українська транспортна страхова компанія» від 13 липня 2007 року № 1319 позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 13.1 Правил добровільного страхування автотранспорту, в якому визначено, що підставою для відмови страховиком у виплаті страхового відшкодування є невиконання (недотримання) страхувальником своїх обов»язків згідно з Правилами страхування та договору. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов»язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов»язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Такі ж норми містяться у ст. 16 Закону України «Про страхування». Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» договори страхування укладаються відповідно до правил страхування. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про страхування» та п. 7 Правил добровільного страхування автотранспорту, договір страхування укладається на підставі письмової заяви страхувальника на страхування по формі, встановленій страховиком. У зв»язку з цим страхувальник повинен повідомити страховику дані про обставини, що мають істотне значення для судження про ступінь ризику. В іншому випадку страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування. Таке ж положення міститься і в розділі ІІ договору добровільного страхування автотранспорту, укладеного між сторонами. Даний договір страхування було укладено на підставі Заяви на страхування транспортного засобу № 0006717 від 16 січня 2006 року. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Посилання позивача на те, що дану заяву вона не підписувала, суд оцінює критично, оскільки без підписання такої заяви договір страхування автомобіля позивачки взагалі не був би укладений. Жодних доказів, які б підтвердили факт підписання цієї заяви іншою особою, позивачем не надано, а зі слів позивача встановлено, що документи підписав її чоловік. Згідно п. 3 Заяви на страхування транспортного засобу, яка є невід»ємною частиною до договору страхування, до керування застрахованим автомобілем, допускаються особи, які на законних підставах керують транспортним засобом, зі стажем керування більше трьох років. Згідно посвідчення водія [PERSON] серії [INFO] від 27 серпня 2005 року, який знаходився за кермом застрахованого автомобіля, його водійський стаж на момент скоєння ДТП становив 1 рік 4 місяці. Відповідно до 2 ч. 1 ст. 989 ЦК України та п. 8.4.2 Правил добровільного страхування автотранспорту, страхувальник зобов»язаний при укладанні договору страхування надати страховику інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику і надалі інформувати його про будь-які зміни в страхових ризиках. Відповідно до п. 8.4.5 Правил добровільного страхування автотранспорту, страхувальник зобов»язаний повідомити страховика про істотні зміни в страхових ризиках, а саме передачу автомобіля в користування по дорученню водія з меншим стажем для внесення змін до договору страхування. В іншому випадку страховик має право відмовити страхувальнику у виплаті страхового відшкодування, що і було зроблено відповідачем, в зв»язку з порушенням позивачкою своїх зобов»язань за умовами договору страхування. Враховуючи викладене, суд вважає, що ЗАТ «Українська транспортна страхова компанія» діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом України «Про страхування», Правилами добровільного страхування автотранспорту та в межах укладеного між сторонами договору страхування, і не допустило будь-яких порушень прав та законних інтересів позивача. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed