Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до прокуратури Першотравневого району м. Чернівці про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянину неправомірною бездіяльністю органу державної влади. Посилався на те, що 16 квітня 2005 року відповідач допустив неправомірну бездіяльність. Так, прокуратура Першотравневого району м. Чернівці, розглядаючи його звернення від 04 квітня 2005 року, а саме заяву про вчинення злочину не винесла рішення згідно ст.97 КПК України. Постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14.11.2006 року бездіяльність прокуратури Першотравневого району м. Чернівці визнано неправомірною. Внаслідок допущеної позивачем неправомірної бездіяльності, він був позбавлений можливості звернутися до суду, чим було порушене його право на судовий захист та завдано моральної шкоди. Моральна шкода полягає у заподіяних стражданнях, пов'язаних з відчуттям незахищеності та незадоволеності перед свавіллям державного органу, безсонням. Заподіяну моральну шкоду оцінює у розмірі 7820 грн. 00 коп., оскільки неправомірна бездіяльність відповідача продовжувалась дев'ятнадцять місяців, а саме з 16.04.2005 року по 14.11.2006 року, крім того, мінімальний розмір заподіяної моральної шкоди громадянину неправомірними діями органу прокуратури не може бути меншим мінімальної заробітної плати за кожний місяць, на протязі якого була завдана шкода. У судовому засіданні позивач, допитаний в якості свідка, позовні вимоги підтримав. Пояснив, що відповідач як орган державної влади порушив порядок розгляду його звернення, позбавивши його можливості звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Розмір завданої моральної шкоди він визначив у мінімальному розмірі, просив позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав. Пояснив, що позивач не надав доказів морального та фізичного страждання, він не був позбавлений права оскаржити відповідь прокуратури. Крім того, зазначив, що [PERSON] безпідставно визначив розмір моральної шкоди, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за кожний місяць, оскільки він не перебував під вартою, слідством, а навпаки працював в цей період та отримував заробітну плату. Просив відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із стягненням з державного бюджету на користь позивача моральної шкоди у розмірі 200 грн. 00 коп. Судом встановлено, що [PERSON] 04.04.2005 року звернувся до прокуратури Першотравневого району м. Чернівці з заявою про злочин. 18.04.2005 року на його заяву надійшла відповідь, згідно якої прокуратура Першотравневого району м. Чернівці не вбачає підстав для втручання. Постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14.11.2006 року було визнано бездіяльність прокуратури Першотравневого району м. Чернівці неправомірною та зобов'язано прийняти відповідне рішення по заяві [PERSON] від 04.04.2005 року, згідно вимог ст. 97 КПК України (а.с.6). Згідно вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На час розгляду справи в суді, дана постанова ніким не оскаржувалася, не скасовувалася, а тому суд вважає встановленим факт неправомірної бездіяльності прокуратури Першотравневого району м. Чернівці. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку встановлення рішенням суду процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян. Посилання позивача на ту обставину, що мінімальний розмір заподіяної йому моральної шкоди неправомірними діями органу прокуратури не може бути меншим мінімальної заробітної плати за кожний місяць, на протязі якого була завдана шкода, не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні та спростовується наступними доводами. Так, згідно вимог ч.3 ст.13 вказаного Закону, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом. Позивач, в період часу з 18.04.2005 року по 14.11.2006 року, під слідством та судом не перебував, можливості працювати позбавлений не був, працював та отримував заробітну плату, що підтверджується копією його трудової книжки (а.с.57-60). Тому, посилання позивача на вказану норму Закону є безпідставним. Відповідно до ч.2 ст.13 Закону, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Згідно п.2 ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. На підставі вищевикладеного, враховуючи характер порушеного права позивача, яке завдала прокуратура Першотравневого району м. Чернівці, глибину фізичних та душевних страждань, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що сума морального позову не відповідає фактично понесеним моральним втратам, а тому позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши на користь позивача 200 грн. 00 коп. моральної шкоди. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року, відшкодування шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Outcome: partial