Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-26 00:00:00

Позовна заява до Розівського районного суду Запорізької області надійшла 12 серпня 2008 року. Позивач [PERSON] вказала, що з відповідачем [PERSON] перебуває у шлюбі з 25 серпня 2007 року. Від спільного подружнього життя сторони дітей не мають. Шлюбні відносини між сторонами припинилися з весни 2008 року з причини відсутності порозуміння між подружжям, загальних цілей в шлюбі, поваги та любові. Відповідач поїхав у м.Донецьк на заробітки і розірвав стосунки з позивачкою. Проти розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану відповідач заперечує. За таких обставин позивач [PERSON] вважає що збереження шлюбу з відповідачем є неможливим, суперечить їх інтересам, у зв'язку з чим позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем[PERSON], зареєстрований 25 серпня 2005 року виконкомом Пологівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, про що зроблено актовий запис № 40. У попередньому судовому засіданні задоволено клопотання позивача [PERSON] про розгляд справи за її відсутності. У письмовій заяві позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, обставини викладені у заяві, підтвердила, просила суд у разі наявності підстав задовольнити заявлені позовні вимоги у попередньому судовому засіданні. Позивач [PERSON] проти надання строку для примирення заперечувала. У попередньому судовому засіданні задоволено клопотання відповідача[PERSON] про розгляд справи за його відсутності. У письмовій заяві відповідач[PERSON] визнав заявлені позовні вимоги [PERSON], не заперечував проти розірвання шлюбу з позивачем [PERSON], обставини, викладені позивачем, не оспорював, та, за наявності підстав, просив суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] в попередньому судовому засіданні, проти надання судом строку для примирення заперечував. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва про шлюб встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25 серпня 2007 року у виконкомі Пологівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, про що зроблено актовий запис № 40. З письмових пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що сторони спільних дітей не мають, подружне життя не склалося з причини відсутності порозуміння між подружжям, загальних цілей в шлюбі, поваги та любові, з весни 2008 року відповідач виїхав на заробітки та розірвав стосунки з позивачкою. Вказані обставини сторони в попередньому судовому засіданні визнали та не оспорювали, тому вони не підлягають доказуванню, що відповідає положенням ст.61 ЦПК України. В попередньому судовому засіданні сторони не заявили письмових клопотань щодо збереження подружніх відносин, у письмових заявах, наданих до суду, заперечували проти надання їм строку для примирення. За таких обставин у сукупності суд дійшов висновку, що причини, які спонукали сторони на розірвання шлюбу, є обгрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам кожного з подружжя. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивачки щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню в сумі 16 грн., де 8 грн. 50 коп. - сума сплаченого судового збору, 7 грн 50 коп. - сума оплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат з оплати правової допомоги, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для цього, виходячи з наступного. Частиною 2 статті 84 ЦПК України визначено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до п.2 Розділу ХІ ЦПК України «Прикінцеві та перехідні положення» ч.2 ст.84 цього Кодексу набирає чинності з моменту набрання чинності відповідним законом. До цього часу граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Кабінетом Міністрів України, а саме, Поставою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27 квітня 2006 року №590 (далі за текстом - Постанова). Частиною 1 статті 56 ЦПК України визначено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. 08 серпня 2008 року позивачка [PERSON] сплатила адвокату [PERSON] Грошові кошти у розмірі 50 грн. за складання позову, що підтверджується квітанцією. При зверненні до суду з позовом просила судові витрати покласти на відповідача. Однак позивачка [PERSON] не просила суд відповідною ухвалою допустити до участі у справі особу, яка має право на надання правової допомоги. Таким чином, суд не має підстав для присудження з[PERSON] на користь [PERSON] компенсації понесених нею витрат на правову допомогу.

Outcome: approved