Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-13 00:00:00

[PERSON]. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та компенсацію моральної шкоди в сумі 5000 грн., обгрунтовуючи свої вимоги тим, що з 31 березня 2006 року вона працювала у відповідача продавцем магазину “[INFO]”, але роботодавець в останній час почав до неї упереджено ставитися й, незважаючи на її перебуванні на амбулаторному лікуванні та поданих нею заяв про надання відпустки, 26 червня 2008 року своїм розпорядженням незаконно звільнив її з роботи за прогул без поважних причин згідно п.4 ст.40 КЗпП України. Позивачка в судовому засіданні заявлені нею вимоги підтримала й пояснила, що з 31 березня 2006 року вона працювала у СПД [PERSON]. на посаді продавця магазину “[INFO]” згідно трудового договору, але з початку 2008 року відповідач почав до неї упереджено ставитися, намагався будь-яким чином звільнити її з роботи, в зв”язку з чим вона зверталася за захистом своїх інтересів до державної інспекції праці, органів прокуратури та суду. Попереднє її звільнення суд визнав незаконним й поновив її на роботі з 16 травня 2008 року, про що вона отримала від [PERSON]. копію відповідного розпорядження з вимогою з”явитися на роботу 19 травня 2008 року. Не заперечує, що в цей день вона з відповідачем були в районному центрі зайнятості, де поновили попередній трудовий договір, вона отримала від відповідача всі належні їй по судовому рішенню грошові виплати, мала намір в подальшому працювати, але на робочому місці була відсутня. На наступний день вийшла на роботу, й оскільки в неї був день народження, то попросила у відповідача один день відпустки за власний рахунок, але останній їй відмовив у цьому; у ході проведення ревізії магазину виник конфлікт, в неї погіршилося самопочуття й вона звернулася до медичного закладу, після чого по 03 червня 2008 року, а також в період з 06 по 13 червня 2008 року знаходилася на лікуванні. Невиходи на роботу 04-05 червня 2008 року та в період з 14 по 25 червня пояснює тим, що подавала роботодавцю заяву про відпустку, в якій не була вже два роки, й вважала, що така відпустка їй надана. В зв”язку з цим, вважає, що відповідачем були порушені її трудові права, які негативно вплинули на її стан здоров”я, вона змушена була вживати додаткових зусиль для організації свого та членів сім”ї життя, так як потребувала коштів на проживання, а тому просить поновити її на роботі, стягнути на її користь середній заробіток за період з 26 червня 2008 року по день постановлення судового рішення та 5000 грн. в якості компенсації заподіяної моральної шкоди. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали і пояснили, що після винесення судового рішення про негайне поновлення [PERSON]. на роботі 16 травня 2008 року було видане відповідне розпорядження, яке направлено позивачці з вимогою 19 травня 2008 року приступити до роботи. 19 травня 2008 року в центрі зайнятості між ними було поновлено трудовий договір, виплачені [PERSON]. належні по судовому рішенню грошові кошти, але до роботи позивачка в цей день не приступила. 20 травня 2008 року позивачка, побувши трохи на роботі та відмовившись проводити ревізію, повідомила, що в неї день народження й залишила робоче місце, після чого на роботі жодного дня більше не з”являлася; листки непрацездатності передавала не особисто, а через інших осіб, при телефонному спілкуванні висловлювала намір шляхом ініціювання судових процесів стягувати з нього кошти, для отримання розрахункових виплат не з”являлася. Згідно графіку відпусток [PERSON]. від відпустки у лютому місяці відмовилася, виявивши бажання працювати, а відразу надати їй відпустку в запропонований нею строк він не мав виробничої можливості. Тривала неявка [PERSON]. на роботу без поважних причин та відсутність продавця створювала для нього незручності у господарській діяльності, а тому він вирішив звільнити позивачку з роботи за прогули, прийнявши на її місце іншого працівника. Вважає, звільнення позивачки правомірним і просить у задоволенні її позову відмовити. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача та його представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. В судовому засіданні встановлено, що на підставі укладеного письмового безстрокового трудового договору [PERSON]. працювала у ПП [PERSON]. на посаді продавця з 31 березня 2006 року. Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 08 травня 2008 року та додатковим рішенням від 15 травня 2008 року щодо негайного виконання цього рішення, залишених без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 08 липня 2008 року, визнано незаконним звільнення [PERSON]. з роботи, її поновлено на роботі у ПП [PERSON]. та стягнуто з останнього на користь [PERSON]. відповідні суми грошових коштів. На підставі розпорядження ПП [PERSON]. №4 від 16 травня 2008 року та зазначених судових рішень[PERSON]. поновлено на попередньому місці роботи, про що 19 травня 2008 року Борзнянським районним центром зайнятості до трудового договору в присутності сторін внесені відповідні записи. Розпорядженням №6 від 26 червня 2008 року[PERSON]. на підставі п.4 ст.40 КЗпП України звільнено з роботи за відсутність на роботі без поважних причин в період з 14 по 25 червня 2008 року. Профспілкова організація в роботодавця відсутня. Згідно зі ст.40 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірвано в разі прогулу без поважних причин, тобто відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня. За змістом ст.ст.21, 139, 140, 147, 149 КЗпП України працівники зобов”язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержуватись трудової і технологічної дисципліни; за порушення трудової дисципліни до працівника можуть застосовуватися заходи стягнення, вид якого залежить від ступеня тяжкості вчиненого проступку і заподіяної ним шкоди, обставин, за яких було вчинено проступок, попередню роботу працівника. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON]. після поновлення її на роботі, незважаючи на неодноразові вимоги ПП [PERSON]. приступити до виконання своїх трудових обов”язків, 19 травня 2008 року, 04-05 червня 2008 року та з 14 по 25 червня 2008 року не з”являлася на робочому місці без поважних причин, письмові пояснення з приводу неявки на роботу надавати відмовлялася, листки непрацездатності (з 20 травня по 03 червня 2008 року та з 06 червня по 13 червня 2008 року) передавала роботодавцю через інших осіб. 20 травня 2008 року, з”явившись близько 08-00 год. на роботі та отримавши відмову роботодавця в наданні вихідного дня в зв”язку з її днем народження, [PERSON]. відмовилась приймати участь у проведенні запланованої ревізії товарно-матеріальних цінностей, залишила робоче місце і оформила листок непрацездатності в зв”язку з захворюванням; 05 червня 2008 року після отримання вимоги роботодавця приступити до виконання трудових обов”язків [PERSON]. знову прийшла на роботу в магазин “[INFO]”, й побувши там деякий час та поспілкувавшись з іншим продавцем, пішла в своїх справах і в подальшому на роботі не з”являлась, оформивши з наступного дня листок непрацездатності в зв”язку з хворобою - зазначені дії [PERSON]. в сукупності з показами допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON]. (яка пояснила, що 20 травня 2008 року близько 08-00 год. [PERSON]. просила її допомогти перевезти кондитерські вироби, так як у неї день народження, тоді як про свій намір приступити до роботи не повідомляла; 05 червня 2008 року вона з [PERSON] були на її робочому місці в магазині “[INFO]” невеликий проміжок часу, після чого розійшлися й про свій намір приступити до роботи [PERSON]. не повідомляла) суд розцінює, як своєрідний спосіб ухилення позивачки від виконання своїх трудових обов”язків. З показів допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON]., [PERSON]. вбачається, що [PERSON]. в період з 19 травня 2008 року й по 25 червня 2008 року на роботі була відсутня, про причини неявки не повідомляла, на неодноразові письмові та телефонні виклики роботодавця для дачі пояснень з цього приводу не з”являлася, про що вони й підписувалися у відповідних актах, в тому числі й акті від 25 червня 2008 року, який передував звільненню [PERSON]. з роботи. В судовому засіданні [PERSON]. стверджувала, що після поновлення трудового договору мала намір працювати у [PERSON]., так як їй потрібні були кошти на утримання сім”ї, але жодного дня на роботу вона не виходила, у визначені відповідачем час та місце для отримання грошових коштів не з”явилася (лист [PERSON]. з розпорядженням про звільнення від 26.06.2008р., отриманих [PERSON] 27.06.2008р.), а тому вищенаведені докази на думку суду свідчать про протилежне: явне небажання [PERSON]. присупати до виконання своїх трудових обов”язків, злісне невиконання законних вимог роботодавця з цього приводу та грубе порушення трудової дисципліни, а також відсутність скрутного матеріального становища у її сім”ї. Крім того, розпорядженням №5 від 19 травня 2008 року на[PERSON]. вже накладалося дисциплінарне стягнення у вигляді догани за відсутність без поважних причин на роботі в період з 08 травня по 19 травня 2008 року, але враховуючи, що фактично поновленою на роботі [PERSON]. була згідно розпорядження роботодавця від 16 травня 2008 року й отримала його 17 травня 2008 року з одночасною вимогою про вихід на роботу 19 травня 2008 року, то прогулом [PERSON]. слід вважати неявку на роботу лише день 19 травня 2008 року, що не впливає на законність застосованого до неї дисциплінарного стягнення в цілому, - дане розпорядження відповідача позивачкою не оскаржувалося і є чинним. Щодо доводів [PERSON]. про відсутність її на роботі в зв”язку з тим, що[PERSON] не задовольняв подані нею заяви про надання відпустки, то згідно умов трудового договору та графіку відпусток щорічна оплачувана відпустка їй повинна бути надана в лютому місяці, але у вказаний період позивачка отримувати відпустку не бажала, про що свідчить відсутність з її боку скарг до компетентних державних органів, як це мало місце в червні-липні 2008 року, тоді як у відповідності до положень ст.ст.10, 11 Закону України “Про відпустки” у разі перенесення щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і роботодавцем. Тому, оскільки з виробничих потреб[PERSON] не погоджувався на термінове надання [PERSON]. щорічної відпустки, як то просила остання, то вона повинна була продовжувати виконувати свої трудові обов”язки згідно умов укладеного трудового договору, що не позбавляло її права одночасно оскаржувати вищевказані дії роботодавця у встановленому законом порядку. Оскільки профспілкова організація в ПП [PERSON]. не створена, то звільнення [PERSON]. проведено з дотриманням вимог ст.ст.43, 43-1 КЗпП України. Тому, зважаючи на тривалий час неявки [PERSON]. на роботу без поважних причин, її попереднє притягнення до дисциплінарної відповідальності за аналогічний проступок, небажання давати які-небудь письмові пояснення з приводу допущених прогулів, відсутність у неї реального наміру виконувати покладені трудовим договором обов”язки, суд вважає, що відповідач обрав адекватний й співрозмірний вид дисциплінарного стягнення - звільнення, з дотриманням вимог ст.ст.147-149 КЗпП України, що також узгоджується з положеннями п.п.22, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику розгляду судами трудових спорів” №9 від 06.11.1992р. (із змінами та доповненнями). Таким чином, звільнення позивачки за п.4 ст.40 КЗпП України проведено відповідачем на законних підставах, а її вимоги про поновлення на роботі є необгрунтованими і не підлягають задоволенню. Також, оскільки, свої вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацію моральної шкоди позивачка обгрунтовує незаконністю її звільнення з роботи, що не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, то й у цій частині в задоволенні позову [PERSON]. слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved