Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-19 00:00:00

В жовтні 2008 року [PERSON]звернулась до суду з позовом до [PERSON]про визнання особи, втративши право користування житловим приміщенням в [ADDRESS] на підставі ст. 167 ЖК України. В обґрунтування своїх вимог посилаючись на те, що [ADDRESS]належить їй на праві власності, не може оформити субсидію і розпорядитися своєю власністю. Позивачка в судовому засідання підтвердила свої Позовні вимоги і просить суд визнати відповідача втративши право користування житловим приміщенням. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд вислухавши сторони, перевірив матеріали справи вважає, що позов задоволенню не підлягає. Згідно ст. 10 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті вимоги на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень У відповідності зі ст. 11 ч. 1 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених сторонами вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Статтею 60 ч. 1 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами і не заперечуються позивачкою, що [ADDRESS]належить на праві власності [PERSON]на підставі договору дарування від 24 січня 2003 року посвідченого в Ізюмській державній нотаріальній конторі за реєстром № 2-135 ( а. с. 10). Шлюб між сторонами розірваний 22. 07.2005 року рішенням Ізюмського міськрайонного суду. ( а. с. 9). Згідно ксерокопії домової книги для прописки громадян, в [ADDRESS]прописані сторони по справі.( а. с. 12). Із довідки Ізюмського комунального житлово 0- ремонтно експлуатаційного підприємства, 2 і акту мешканців будинку ; 48 вбачається, що відповідач по справі зареєстрований в спірній квартирі але не проживає з березня 2008 року. В ст. 156 ЖК України зазначено, що членів сім'ї власника житлового будинку може бути виписано у випадках, передбачений ч. 1 ст. 116 ЖК України. Згідно ст. 156 ЖК України члени родини власника жилого будинку які проживають разом з ним у будинку, що йому належить на праві власності користуються жилим приміщенням нерівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. В частині ст. 116 ЖК Україні встановлено, вичерпний перелік підстав та умов для виселення членів сім'ї власника, а саме: систематичне руйнування чи псування жилого приміщення, використання його не за призначенням а також систематичне порушення правил співжиття які роблять неможливим для інших проживання із ним в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. В судовому засідання позивач, підтвердила, що відповідач по справі вселен в квартиру, як член її родини і іншої угоди про порядок користування будинком не було. Таким чином позивач в судовому засідання не надала доказів систематичного руйнування чи псування відповідачем жилого приміщення, використання його не за призначенням, систематичного порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, а заходів запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Посилання позивача на те. Що ії колишній чоловік проживає по другій адресі з березня 2008 року суд не може взяти до уваги оскільки після розірвання шлюбу між сторонами виникли неприязне ні стосунки, що виключає їх проживання у спільній квартирі.

Outcome: dismissed