Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-26 00:00:00

У вересні 2008 року [PERSON]. звернулась до суду з позовом до [PERSON]. про стягнення 700000 гривень основного боргу, який складається із 500000 гривень позики та 20% річних від неї, 3-х процентів річних за час прострочення виконання зобов»язання з 4 березня 2007 року по 31 серпня 2008 року, що становить 29629 гривень, 201600 гривень додаткової суми боргу за рахунок інфляції, яка за час прострочення виконання зобов'язання за період з квітня 2007 року по серпень 2008 року включно склала 28,8 %, 3605000 гривень пені за 515 днів прострочення виконання зобов'язання, посилаючись на те, що [PERSON]. 3 березня 2005 року взяв у неї в борг за договором позики 500000 грн., які разом із 20% річних зобов'язався повернути в строк до 4 березня 2007 року, однак до вказаного терміну своє зобов'язання не виконав. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав з викладених у позові підстав. Відповідач [PERSON]., будучи своєчасно повідомленим про розгляд справи, до суду не з'явився, подав суду заяву, в якій позов визнав, просить справу слухати у його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. За змістом ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув грошові кошти, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 ЦК України, яка нараховується від дня, коли гроші мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Судом встановлено, що 3 березня 2005 року між сторонами був укладений договір позики, за яким [PERSON]. отримав від [PERSON]. 500000 гривень, які зобов'язався повернути 4 березня 2007 року. Договором передбачено, що за користування позикою [PERSON]. у вказаний строк зобов'язувався виплатити- [PERSON]. 20 % річних, пеню у розмірі 1% від суми боргу за кожен день прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. Договір позики між сторонами укладений без порушення закону. Одержання грошей підтверджується письмовою розпискою відповідача. Як вбачається з письмової заяви відповідача, одержані ним від [PERSON]. грошові кошти в сумі 500000 грн. [PERSON]. використав для придбання квартири [ADDRESS], а свої ж зобов'язання перед [PERSON]. про повернення їй цих коштів 04 березня 2007 року [PERSON]. не виконав, кошти не повернув. В зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь [PERSON]. має бути стягнено: суму боргу в розмірі 500000 гривень, 20 % річних від вказаної суми, що буде становити 200000 грн. (500000 грн. :100 % х 20 % х 2 роки = 200000), 3 % річних від вказаної суми за час прострочення в розмірі 29629 гривень (3:515 х (500000 +200000) = 29629 грн.), індексу інфляції за час прострочення виконання зобов'язання в розмірі 201600 гривень (700000 грн. х 28,8:100 % = 201600 грн.), пені в розмірі 3605000 гривень (700000 грн.:100 % х 515 = 3605000 грн.) та 1730 гривень судових витрат.

Outcome: approved