overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він з 1978 року працював у відповідача на посаді транспортирувальника 3-го розряду приготовчого цеху. Звільнений 15.07.2008р. згідно п.1 ст.36 КЗпП Укаїни за згодою сторін. Протягом останніх десяти років на підприємстві у зв’язку з відсутністю сировини, відключенням електроенергії та з інших виробничих причин мали місце простої. Відповідач не провів оплату часу простою позивачу на суму 3667,14грн. за період з серпня 2001 року по 15.07.2008р. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь оплату часу простою у сумі 3667,14грн. та індексацію оплати простою і суми компенсації заборгованих грошових коштів. На стадії попереднього слухання справи позивач уточнив позовні вимоги, просив стягнути оплату часу простою відповідно до довідки, наданої представником відповідача. Представник відповідача у попередньому судовому засіданні позов визнав. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 34 КЗпП України, простой - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою, або іншими обставинами, під простоєм розуміється вимушене призупинення роботи. Таким чином, відпустку з ініціативи адміністрації, як вказав представник відповідача, слід вважати простоєм. Згідно ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду на момент простою. Відповідно до ст. 12 Закону України „Про оплату праці” норми оплати праці за час простою, який мав місце не з вини працівника встановлюються Кодексом законів про працю України, норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою статті 12 та Кодексом законів про працю України є мінімальними державними гарантіями. Судом встановлено, що позивачка перебуває у трудових відносинах з відповідачем з 18.12.1978 року, звільнений 15.07.2008 року (наказ №178). На підприємстві мали місце простої з 2001 року і по 2008 рік. Згідно розрахунку наданого відповідачем, сума заборгованості за оплату часу простою за 2005-2008 роки становлить 6751,82грн., яку суд вважає можливим стягнути з відповідача. Оскільки справляння і сплата податку з громадян є обов’язком роботодавця та працівника, вище розрахована сума зазначена без утримання прибуткового податку та інших обов’язкових платежів .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона з 1978 року працювала у відповідача на посаді оператора мотальних машин 4-го разряду приготовчого цеху. Звільнена 14.07.2008р. згідно п.1 ст.36 КЗпП Укаїни за згодою сторін. Протягом останніх десяти років на підприємстві у зв’язку з відсутністю сировини, відключенням електроенергії та з інших виробничих причин мали місце простої. Відповідач не провів оплату часу простою позивачу на суму 3667,14грн. за період з серпня 2001 року по 14.07.2008р. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь оплату часу простою у сумі 3667,14грн. та індексацію оплати простою і суми компенсації заборгованих грошових коштів. На стадії попереднього слухання справи позивач уточнила позовні вимоги, просила стягнути оплату часу простою відповідно до довідки, наданої представником відповідача. Представник відповідача у попередньому судовому засіданні позов визнав. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 34 КЗпП України, простой - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою, або іншими обставинами, під простоєм розуміється вимушене призупинення роботи. Таким чином, відпустку з ініціативи адміністрації, як вказав представник відповідача, слід вважати простоєм. Згідно ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду на момент простою. Відповідно до ст. 12 Закону України „Про оплату праці” норми оплати праці за час простою, який мав місце не з вини працівника встановлюються Кодексом законів про працю України, норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою статті 12 та Кодексом законів про працю України є мінімальними державними гарантіями. Судом встановлено, що позивачка перебуває у трудових відносинах з відповідачем з 26.10.1978 року, звільнена 14.07.2008 року (наказ №177). На підприємстві мали місце простої з 2001р. і по 2008р. Згідно розрахунку наданого відповідачем, сума заборгованості за оплату часу простою за 2005-2008 роки становлять 8200,60грн., яку суд вважає можливим стягнути з відповідача. Оскільки справляння і сплата податку з громадян є обов’язком роботодавця та працівника, вище розрахована сума зазначена без утримання прибуткового податку та інших обов’язкових платежів .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона з 1978 року працювала у відповідача на посаді оператора мотальних машин ткацького виробництва. Звільнена 14.07.2008р. згідно п.1 ст.36 КЗпП Укаїни за згодою сторін. Протягом останніх десяти років на підприємстві у зв’язку з відсутністю сировини, відключенням електроенергії та з інших виробничих причин мали місце простої. Відповідач не провів оплату часу простою позивачу на суму 3667,14грн. за період з серпня 2001 року по 14.07.2008р. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь оплату часу простою у сумі 3667,14грн. та індексацію оплати простою і суми компенсації заборгованих грошових коштів. На стадії попереднього слухання справи позивач уточнила позовні вимоги, просила стягнути оплату часу простою відповідно до довідки, наданої представником відповідача. Представник відповідача у попередньому судовому засіданні позов визнав. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 34 КЗпП України, простой - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою, або іншими обставинами, під простоєм розуміється вимушене призупинення роботи. Таким чином, відпустку з ініціативи адміністрації, як вказав представник відповідача, слід вважати простоєм. Згідно ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду на момент простою. Відповідно до ст. 12 Закону України „Про оплату праці” норми оплати праці за час простою, який мав місце не з вини працівника встановлюються Кодексом законів про працю України, норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою статті 12 та Кодексом законів про працю України є мінімальними державними гарантіями. Судом встановлено, що позивачка перебуває у трудових відносинах з відповідачем з 20.07.1978 року, звільнена 14.07.2008 року (наказ №177). На підприємстві мали місце простої з 2001 року і по 2008 рік. Згідно розрахунку наданого відповідачем, сума заборгованості за оплату часу простою за 2005-2008 роки становлять 7516,40грн., яку суд вважає можливим стягнути з відповідача. Оскільки справляння і сплата податку з громадян є обов’язком роботодавця та працівника, вище розрахована сума зазначена без утримання прибуткового податку та інших обов’язкових платежів .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він з 1978 року працював у відповідача на посаді помічника майстра 1ПТФ. Звільнений 15.07.2008р. згідно п.1 ст.36 КЗпП Укаїни за згодою сторін. Протягом останніх десяти років на підприємстві у зв’язку з відсутністю сировини, відключенням електроенергії та з інших виробничих причин мали місце простої. Відповідач не провів оплату часу простою позивачу на суму 3667,14грн. за період з січня 2007 року по 14.07.2008р. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь оплату часу простою у сумі 3667,14грн. та індексацію оплати простою і суми компенсації заборгованих грошових коштів. На стадії попереднього слухання справи позивач уточнив позовні вимоги, просив стягнути оплату часу простою відповідно до довідки, наданої представником відповідача. Представник відповідача у попередньому судовому засіданні позов визнав. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 34 КЗпП України, простой - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою, або іншими обставинами, під простоєм розуміється вимушене призупинення роботи. Таким чином, відпустку з ініціативи адміністрації, як вказав представник відповідача, слід вважати простоєм. Згідно ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду на момент простою. Відповідно до ст. 12 Закону України „Про оплату праці” норми оплати праці за час простою, який мав місце не з вини працівника встановлюються Кодексом законів про працю України, норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою статті 12 та Кодексом законів про працю України є мінімальними державними гарантіями. Судом встановлено, що позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем з 13.07.1978 року, звільнений 15.07.2008 року (наказ №178К). На підприємстві мали місце простої.які не оплачені з січня 2007 року і по 14.07.2008 рік. Згідно розрахунку наданого відповідачем, сума заборгованості за оплату часу простою за 2007-2008 роки становить 8496,93грн., яку суд вважає можливим стягнути з відповідача. Оскільки справляння і сплата податку з громадян є обов’язком роботодавця та працівника, вище розрахована сума зазначена без утримання прибуткового податку та інших обов’язкових платежів .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-26 00:00:00

[PERSON] .звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правоустановлюючого документу, посилаючись на те, що він народився [INFO] року в с.Данківці Хотинського району Чернівецької області. 1.09.1982 року він був прийнятий на роботу в колгосп „Прапор Перемоги”, який з часом реорганізувався в спілку селян „Данковецька”, ТзОВ „Данківецький”, до цього з 1964 року він працював у цьому ж господарстві. При видачі трудової книжки його помилково вказали [PERSON] замість [PERSON] згодом цю помилку було виправлено, однак по книгах обліку трудового стажу та заробітку він і на далі значився [PERSON] . Він звернувся до управління праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації із заявою про призначення пенсії за віком, але йому із-за вищевказаної описки в цьому відмовлено, поскільки вищевказані господарства припинили своє існування. В судовому засіданні, посилаючись на це ж, вимоги підтримав. Представник Управління праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації в судове засідання не з’явився, просить справу слухати в його відсутності. Суд важає доведеними ті обставини, на які посилається заявник. Судом встановлено, що заявник зареєстрований як [PERSON] по свідоцтву про народження [NUMBER] , разом з тим трудова книжка [NUMBER] , вкладиш до неї [NUMBER] виписані на [PERSON] , з послідуючим виправленням по-батькові на „ [PERSON] ” , разом з тим архівна довідка архівного відділу Хотинської районної державної адміністрації від 16.07.2008 року за № [NUMBER] видана про роботу та нараховану заробітну плату [PERSON] . Таким чином, поскільки при заповненні трудової книжки, вкладиша до неї та відомостей про роботу та заробітну плату на заявника допущено описку, а саме замість того щоб по батькові вказати „ [PERSON] ” вказано „ [PERSON] ”, заява підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення з відповідачів заборгованість за кварплату на користь КЖЕП -24 у розмірі 511 гривень 47 копійок. В судовому засіданні представник позивача, [PERSON] ., підтримала заявлений позов, просила суд позов задовольнити в повному обсязі, в зв`язку з відмовою відповідачів в добровільном порядку відшкодувати борг. Відповідачі в судове засіданні не з’явились, про день та час слухання справи повідомленні своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили. За ухвалою суду справа слухалася в заочному порядку у відповідності до правил передбачених ст.ст. 224,225 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, судом установлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі мешкають по [ADDRESS] , за комунальні послуги не сплачують кошти, в результаті чого виник борг у 511,47 гривень. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, на підставі ст.ст.64,66,68 ЖК України, ст.ст.11, 810,815,820 ЦК України, вважає заявлений позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки розмір заборгованість 511,47 гривень відповідачів повністю доведений позивачем, на підставі чого відповідачі зобов’язані сплатити борг позивачу за комунальні послуги. Згідно ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 51 грн. на користь держави та інформаційно-технічне забезпечення по розгляду цивільної справи у розмірі 30 гривень на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-26 00:00:00

В квітні 2008 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення з Гапонової Ю.В. боргу за надання телекомунікаційних послуг на користь ВАТ «Укртелеком» у розмірі 147 гривень 26 копійок. В судовому засіданні представник позивача, [PERSON] , підтримала заявлений позов, просила суд позов задовольнити, в зв`язку з відмовою відповідача в добровільном порядку відшкодувати борг. Відповідач в судове засідання не з’явився, про день та час слухання справи повідомленний своєчасно та належним чином про причини неявки суд не повідомив. За ухвалою суду справа слухалася в заочному порядку у відповідності до правил передбачених ст. ст. 224,225 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, судом установлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є споживачем комунікаційних послуг, які постачає ВАТ «Укртелеком». Відповідач мешкає по [ADDRESS] , за спожиті комунікаційні послуги не сплачує кошти, в результаті чого виник борг за період з вересня по жовтень 2007р. за наданні послуги міжміських та міжнародних телефонних розмов, вартість яких з ПДВ складається 97,86 грн., заборгованість по абоненській платі на 19.03.2008р. складає 37,74 грн. За користування послуг наданими ВАТ “Укртелеком”, позивач просить стягнути з відповідача збитки за просрочене виконання грошового зобов’язання, який повинен сплатити грошову суму збитків від інфляції за період з вересня 2007р. по лютий 2008р. включно в розмірі 10,20 грн., а також три відсотки річних в розмірі 1,46 грн. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, на підставі ст. 526,625 ЦК України, п. 5 ст. 33, ст. 36 Закону України “Про телекомунікації”, вважає заявлений позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки розмір заборгованість відповідачів у сумі 147,26 грн. повністю доведений позивачем, на підставі чого відповідач зобов’язаний сплатити борг позивачу за спожиті телекомунікаційні послуги. Згідно ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 81 грн. на користь ВАТ “Укртелеком”.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-26 00:00:00

18 серпня 2008 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Краснокутської селищної ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. У своїй заяві позивач вказав, що 15 січня 2003 року помер його батько - [PERSON], який проживав за адресою: [ADDRESS]. Позивач являється спадкоємцем першої черги за законом, а інших спадкоємців немає. В серпні 2007 року він звернувся до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини, але йому було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину в зв”язку з пропуском шестимісячного терміну для прийняття спадщини. На даний час просить суд визначити додатковий строк для звернення до нотаріальної контори. У попередньому судовому засіданні представник позивача за довіреністю підтримав заявлені позовні вимоги, прохає їх задовольнити. У попереднє судове засідання представник відповідача не з”явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України, згідно якої у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Під час попереднього судового засідання було встановлено, що дійсно, батько позивача, [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 22 лютого 2003 року відділом РАЦСу Краснокутського РУЮ Харківської області ( а.с. 7). Згідно відповіді завідуючої Краснокутської державної нотаріальної контори від 10 серпня 2007 року, позивач дійсно має право на спадщину, однак пропустив строк для її прийняття, в зв”язку з чим йому рекомендовано звернутися до суду ( а.с. 5). Копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 21 березня 1956 року Лазаревським районним ЗАГСом Краснодарського краю підтверджується факт, що померлий [PERSON] дійсно є батьком позивача, [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, суд може визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 14 липня 1991 року Сиберізькою сільською радою Ріпкинського району Чернігівської області, актовий запис № 05, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, наміру відновити шлюбні відносини у сторін немає. В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві та просить винести рішення по суті справи в попередньому судовому засіданні. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, на розірвання шлюбу згоден, просить винести рішення по суті справи в попередньому судовому засіданні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню. У відповідності до ч.4 ст.130 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.174 ЦПК. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинено, наміру їх відновити у сторін немає, проти надання строку на примирення сторони заперечують. У відповідності до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що зареєстрували шлюб з відповідачем 20 травня 2008 року. В шлюбі знаходяться він вперше, відповідач - вдруге. Від шлюбу дітей вони не мають. Причиною розірвання шлюбу є подружня невірність відповідача, вона на даний час має іншого чоловіка. На його прохання помиритися, вона не реагує та постійно своєю поведінкою створює конфліктні ситуації. Він є інвалідом 3 групи і через проблеми в сім'ї його стан постійно погіршується. Вважає, що їх сім'я існує формально, подальше збереження сім'ї суперечить його інтересам. Майнових претензій один до одного вони не мають. Просить шлюб укладений між ним та відповідачем [PERSON] розірвати. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі, підтвердивши обставини викладені в ньому. Відповідач в судове засідання не з'явилася. Надала суду заяву в якій вказала, що не заперечує проти розірвання шлюбу та розгляду справи у її відсутність. Вивчивши матеріали справи, вислухавши доводи позивача, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20 травня 2008 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб. Від сумісного життя у них дітей не має. Протягом останнього часу вони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства. Майнового спору вони не мають. Причиною розладу є подружня зрада відповідача та небажання миритися. Враховуючи відсутність у сторін бажання зберегти сім'ю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе і збереження сім'ї суперечить їх інтересам, а тому шлюб слід розірвати. Сплату державного мита при оформленні свідоцтва про розірвання шлюбу в органах РАГСу, слід покласти на позивача, оскільки він не заперечує їх нести.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-26 00:00:00

21.07.2008 року позивачка звернулась до суду із даним позовом мотивуючи тим, що 16.07.2006 року вона з відповідачем уклала шлюб від подружнього життя із відповідачем у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . На даний час вона знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною, яку повністю утримує. Будь якої допомоги в т.ч. фінансової від відповідача вона не одержує. Дитина залишилась на її повному утриманні та вихованні, тому вона вимушена звернутись до суду. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з’явився, хоча про час, місце і дату розгляду справи був повідомлений завчасно, у встановленому законом порядку, про що свідчить зворотне поштове повідомлення, про причини неявки не повідомив, заяви від нього на адресу суду не надходило. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити, так як відповідач дійсно являється батьком дитини, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини ( а.с. 6 ). На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-26 00:00:00

21.07.2008 року позивачка звернулась до суду із даним позовом мотивуючи тим, що 12.04.1980 року між нею та відповідачем було укладено шлюб від подружнього життя із відповідачем у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] [INFO] народження, та дочка [PERSON] [INFO] народження. Діти проживають із позивачкою, знаходяться на повному її утриманні. Так як старша дочка повнолітня аліменти на її утримання стягуватись не будуть. Відповідач добровільно не виконує свій батьківський обов’язок - не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, не приймає участі у вихованні дочки, тому вона вимушена звернутись до суду. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з’явився, хоча про час, місце і дату розгляду справи був повідомлений завчасно, у встановленому законом порядку, про що свідчить зворотне поштове повідомлення, про причини неявки не повідомив, заяви від нього на адресу суду не надходило. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити, так як відповідач дійсно являється батьком дитини, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини ( а.с. 6 ), те, що діти знаходиться на повному утриманні позивачки підтверджується довідкою виданою виконкомом Ситковецької селищної ради за № 1052 17.07.2008 року ( а.с. 8 ). На підставі викладеного та

Outcome: approved