Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-23 00:00:00

У вересні 2007 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Підприємства об»єднання громадян Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнська асоціація кабельного телебачення і телеінформаційних мереж «Всеукраїнський Континент-центр», третя особа: Центр зайнятості населення Дніпровського району м. Києва про стягнення заробітної плита та моральної шкоди посилаючись на те, що з 12 жовтня 2006 року по 25 червня 2007 року працювала у відповідача на посаді заступника начальника інформаційного відділу і була звільнена по ст. 36 КЗпП України. Однак, при звільненні їй не була виплачена заборгованість по заробітній платі за період з 12 жовтня по 31 грудня 2006 року на загальну суму 5 000 грн. Крім цього, відповідачем не були сплачені належні платежі до Фонду загальнообов»язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, внаслідок чого вона, як безробітна від Центру зайнятості отримувала допомогу меншу від прожиткового мінімуму. Своїми діями відповідач завдав їй моральної шкоди, яку вона визначає в розмірі 2 000 грн. Просила стягнути заборгованість по заробітній платі в розмірі 5 000 грн та моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. В процесі розгляду справи позивач доповнювала і уточнювала заявлені позовні вимоги. 24.10.2008 року уточнила позовні вимоги, просила стягнути заборгованість по заробітній платі, середньомісячну заробітну плату за весь період затримки розрахунку на загальну суму 36 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. В судовому засіданні позивач, посилаючись на обставини, зазначені в позові, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача Черній Т. П. позов не визнала, свої заперечення обґрунтувала тим, що позивач була прийнята на посаду заступника начальника інформаційного відділу з окладом згідно штатного розкладу. Її оклад був визначений в розмірі мінімальної заробітної плати. За період з жовтня по грудень 2006 року її заробітна плата складала 996 грн. 59 коп. В зв»язку з тим, що в цей період підприємство не здійснювало свою діяльність та не отримувало доходу, не мало грошових надходжень, виплата заробітної плати працівникам підприємства не проводилась. Визнала, що за період з 12 жовтня по 31 грудня 2006 року позивачу не була виплачена заробітна плата в розмірі 996 грн. 59 коп. Зазначила, що з поновленням діяльності підприємства було поновлено виплату заробітної плати. Оклад позивача при цьому не був змінений, однак, їй виплачувалась щомісячна премія в розмірі 1 600 грн., внаслідок чого загальний розмір виплат складав 2 000 грн. щомісячно. При звільненні з позивачем був проведений повний розрахунок за винятком того періоду, в який заробітна плата працівникам не виплачувалась. Третя особа: Центр зайнятості населення Дніпровського району м. Києва до суду не з»явилась, про день, час та місце розгляду справ повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що згідно наказу № 3/ок від 12.10.2006 року, [PERSON] була прийнята відповідачем на посаду заступника начальника інформаційного відділу з 12 жовтня 2006 року з окладом згідно штатного розкладу. Згідно наданих суду штатних розкладів, посадовий оклад заступника начальника інформаційного відділу був визначений в розмірі мінімальної заробітної плати, розмір якої переглядався, відповідно до ст. 9, 10 Закону України «Про оплату праці». Згідно ст. 61 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надані суду докази, що її заробітна плата за період з 12 жовтня по 31 грудня 2006 року складала 5 000 грн. Нею не спростовані доводи представника відповідача, що за цей період її заробітна плата склала 996 грн. 59 коп. Згідно ст. 95 КЗпП України, мінімальна заробітна плата – це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, погодинну норму праці. У разі коли працівникові, який виконував місячну норму праці, нарахована заробітна плата нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати, підприємство провадить доплату до її рівня. Оскільки позивачем не доведено заборгованості за вищевказаний період в розмірі 5 000 грн., то суд вважає, що її вимоги в цій частині слід задовольнити частково стягнувши з відповідача на її користь заборгованість за період з 12 жовтня по 31 грудня 2006 року в розмірі 996 грн. 59 коп. Що стосується вимог позивача про стягнення заробітної плати за весь період затримки розрахунку, то суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судом встановлено, що заборгованість по заробітній платі на момент звільнення позивача з роботи склала 996 грн. 59 коп. Зазначена заборгованість, і це визнав представник відповідача в судовому засіданні, позивачу не була виплачена. За нормами ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки спір стосовно заборгованості суд вирішив на користь позивача, то з відповідача слід стягнути середній заробіток [PERSON] за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до довідок про середню заробітну плату [PERSON] (а. с. 24, 40), середньомісячна заробітна плата позивача складала 2 000 грн. Зазначена обставина відповідачем не спростована. Затримка розрахунку складає 349 днів. Одноденний заробіток [PERSON] становив 90 грн. 90 коп. Таким чином, розмір відшкодування складає 31 724 грн. 10 коп. (349*9,99=31 724,10). Зазначений розмір відшкодування слід стягнути з відповідача. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що невиплатою заробітної плати відповідач порушив законні права позивача [PERSON] , що призвело останню до моральних страждань. Завдану позивачу моральну шкоду,

Outcome: partial