Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-20 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з цим позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона мешкає в [ADDRESS], яку отримала у 1976 році від ВАТ”Чернігіввторчермет”. У квартирі № 2 цього ж будинку проживає сім”я її сусідів - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яка у 1999 році приватизувала свою квартиру, коли будинок був відомчим житлом ВАТ ”Чернігіввторчермет”. Потім житловий фонд був переданий у комунальну власність. У 2006 році [PERSON] звернулась до відділу приватизації Новозаводської районної ради м.Чернігова. В процесі підготовки документів на приватизацію квартири позивачки з”ясовалось, що при приватизації квартири № 2 була зроблена помилка. В перелік площі приватизованої квартири сім”ї Грищенко були включені приміщення загального користування - тамбур площею 1,4 кв.м та коридор площею 4,4 кв.м. Внаслідок цього позивачка позбавлена можливості здійснити своє право на приватизацію квартири, в якій вона проживає. Тому [PERSON] просила суд: визнати приватизацію приміщень загального користування - тамбуру площею 1,4 кв.м та коридору площею 4,4 кв.м в складі квартири № 2 - недійсною; визнати зазначені тамбур та коридор приміщеннями загального користування, такими, що виділяються при приватизації у спільну часткову власність; зобов”язати Чернігвське міжміське бюро технічної інвентаризації внести зміни в технічну документацію по квартирі [ADDRESS]; зобов”язати відділ по приватизації державного житлового фонду Новозаводської районної ради у м.Чернігові здійснити приватизацію на її користь квартири [ADDRESS]. Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 13 червня 2008 року позов [PERSON] задоволений частково, визнана приватизація квартири [ADDRESS]недійсною. Скасовано свідоцтво про право власності на житло даного житлового приміщення, що проведено на підставі розпорядження № 2 від 12.03.1999 року, зареєстроване в МБТІ в книзі за № 21-2868. У задоволенні інших вимог відмовлено. Суд прийшов до висновку, що проведеною приватизацією квартири № 2 з включенням у розмір загальної площі квартири № 2 місць загального користування, тобто допоміжних приміщень, дійсно порушено право [PERSON] на приватизацію належної їй квартири № 1 та допоміжних приміщень. При цьому суд застосував положення Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду” та зазначив, що власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, а у разі приватизації квартир у багатоповерховому будинку встановлюється порядок користування власниками місцями загального користування. У задоволенні інших вимог суд відмовив за їх необгрунтованістю. В апеляційній скарзі [PERSON], [PERSON], [PERSON] просять рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову [PERSON]. Доводи скарги зводяться до того, що суд вийшов за межі позовних вимог. Позивачка, звертаючись до суду, просила визнати приватизацію приміщень загального користування недійсною, тобто тамбуру і коридору, які у 1999 році були приватизовані сім”єю відповідачів. Суд же визнав незаконною приватизацію усієї їх квартири, яка складається із двох житлових кімнат, тамбуру і коридору. Крім того, позбавляючи відповідачів права власності, суд порушив норми матеріального права та принципи рівності перед законом і судом та диспозитивність цивільного судочинства. Рішення суду першої інстанції в частині відмови [PERSON] у позові апелянтами не оскаржується. Вислухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд з"ясовує наявність обставин, якими обгрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявність інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи, а також доказів на їх підтвердження; правовідносин, які випливають із встановлених обставин; правових норм, які регулюють ці правовідносини. Суд першої інстанції, правильно з"ясувававши обставини, які мають значення для справи, в порушення зазначених вимог процесуального закону, дав їм неправильну юридичну оцінку, що призвело до помилкового вирішення спору. Відповідно п.4 ч.1, ч.2 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними, якщо неправильно застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Як вбачається з матеріалів справи, 15.03.1999 року Чернігівським МБТІ в книзі під номером 21-2868 зареєстровано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]за [PERSON], [PERSON], [PERSON] Дана реєстрація відбулась на підставі розпорядження ВАТ „Чернігіввторчермет” від 12.03.1999 року № 2. Із досліджених судом матеріалів інвентаризаційної справи № 18382 на спірний будинок та технічного паспорту на квартиру № 1 та № 2 вбачається, що будинок є двоквартирним, а коридор П площею 4.4 кв.м, тамбур площею 1, 1,4 кв.м - є місцями загального користування. Зазначені обставини судом першої інстанції вірно встановлені судом першої інстанції і з ними погоджується апеляційний суд. Зважаючи на наявні у справі докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що проведеною приватизацією квартири № 2 з включенням у розмір загальної площі квартири № 2 місць загального користування, порушено право [PERSON] на приватизацію належної їй квартири № 1 та допоміжних приміщень. Проте, в порушення принципу диспозитивності, передбаченого ст.11 ЦПК України, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог [PERSON] і своїм рішенням визнав приватизацію квартири відповідачів недійсною та скасував свідоцтво про право власності на це житло, не зважаючи на те, що [PERSON] таких вимог не заявляла, а просила визнати недійсною приватизацію приміщень загального користування - тамбуру площею 1,4 кв.м та коридору площею 4,4 кв.м в складі квартири № 2, а також заявляла інші вимоги, у задоволенні яких суд правильно відмовив позивачці. Крім того, матеріали справи не містять уточненої позовної заяви про зміну позовних вимог, яка подається з дотриманням правил ст. 119 ЦПК України. Що стосується вимог позивачки, за межі яких вийшов суд, слід зазначити, що такі вимоги як визнання недійсною приватизації приміщень загального користування (в даному випадку - тамбура і коридора) окремо від приватизованої з цими ж приміщеннями квартири, і взагалі питання про скасування приватизації не можна ставити, адже Законом України „Про приватизацію державного житлового фонду” передбачено право на визнання свідоцтва про приватизацію житла недійсним (квартир, будинків) разом з належними до них господарськими спорудами та приміщеннями, і тому, у випадку необхідності визнання недійсним свідоцтва про право власності, це питання повинно розглядатись вцілому - стосовно і основного житлового приміщення, і будівель, що належать до нього, які є його невід”ємною частиною. Крім того, у чинному законодавстві України не існує визначення „скасування приватизації” і такого способу захисту порушеного права не містить ст.16 ЦК України. У даному конкретному випадку може йти мова про визнання недійсним розпорядження відповідного органу приватизації та як наслідок цього визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло. Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині визнання приватизації квартири [ADDRESS]недійсною та в частині скасування свідоцтва про право власності на житло по [ADDRESS], проведену на підставі розпорядження від 12.03.99. № 2, зареєстровану в МБТІ в книзі за № 21-2868 підлягає скасуванню, оскільки таке вирішення спору суперечить вимогам матеріального та процесуального права. [PERSON] необхідно відмовити у задоволенні вимог про визнання приватизації приміщень загального користування - тамбуру та коридору в складі квартири [ADDRESS]недійсною та визнання тамбуру та коридору приміщеннями загального користування, оскільки ці вимоги є необгрунтованими. В іншій частині оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Outcome: partial