Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-28 00:00:00

Позивач просив стягнути з [PERSON] 2002 гривнів завданих збитків медицинському закладу внаслідок стаціонарного лікування потерпілого від злочину. В судовому засіданні прокурор позов підтримав та пояснив , що 6 січня 2007 року СВ Староміського РВ УМВС України у Вінницькій області було порушено кримінальну справу за ч. 1 ст. 121 КК України відносно [PERSON] по факту умисного спричинення ним тілесних ушкоджень гр.[PERSON] та [PERSON]. 03.05.2007 р. кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] направлено з обвинувальним висновком до Староміського районного суду м. Вінниці. 27 червня 2007 року Староміським районним судом м. Вінниці винесено вирок, згідно з яким [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Згідно ст. 71 КК України, до даного вироку частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Вінниця від 27.09.2006 року та визначено остаточну міру покарання у вигляді 6 років позбавлення волі. Відповідно до інформації, отриманої з Вінницької міської клінічної лікарні швидкої медицинської допомоги, потерпілий у кримінальній справі [PERSON] та [PERSON] перебували на стаціонарному лікуванні з 6 січня 2007 року по 16 січня 2007 року, тобто 10 календарних днів. Вартість одного «ліжко дня» складає 100 грн. 10 коп.. Таким чином, на лікування потерпілих від злочинних дій 2. засудженого [PERSON] заклад охорони здоров "я поніс витрати у сумі 2002 грн. Статтею 93 - 1 Кримінально-процесуального кодексу України передбачено що кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину стягуються судом при постановленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я, органу Міністерства фінансів України або прокурора в порядку, передбаченому статтею 28 та частинами другою і третьою статті 93 цього Кодексу. У разі, коли при постановленні вироку судом рішення про відшкодування коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, не було прийнято, стягнення їх провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом зазначених осіб. Витрати медицінського закладу на стаціонарне лікування осіб потерпілих від злочину підтверджено довідками № 01 - 26/805 від 03.06.2008 року. В добровільному порядку відповідач не відшкодовує шкоду, а тому позивач просить його вимоги задовольнити. Відповідач, отримавши копію позовної заяви та матеріали до нього, не представив суду своїх заперечень, однак в судовому засіданні позовних вимог не визнав. Вважає, що надавши допомогу потерпілим у придбанні необхідних медицінських препаратів, нести будь які інші витрати не повинен. Позивач наполягає на задоволенні своїх вимог і просить суд про постановлення рішення. Заслухавши позивача та відповідача, дослідивши письмові докази в справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким , що підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпіло­му заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення про­фесійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові вит­рати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здо­ров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодо­вується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо во­на доведе, що шкоди завдано не з її вини ( ст. 1166 ЦК України ). Судовим вироком встановлено винність відповідача у заподіянні тілесних ушкоджень потерпілим, а оскільки їх стаціонарне лікування було викликано отриманням ушкоджень, він зобов»язаний нести 3. майнову відповідальність за витрати понесені закладом охорони здоров»я на лікування потерпілих. Осадчий В.І., як особа яка завдала шкоди, не довів, що шкоди завдано не з його вини.

Outcome: approved