Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-14 00:00:00

26.08.2008 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з зазначеним позовом. Обґрунтували його тим, що [PERSON], яка померла [INFO], мала у приватній власності земельну ділянку площею 4,81 га, розташовану на території Манжеліївської сільської ради Глобинського району Полтавської області, передану їй для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності на вказану земельну ділянку було посвідчено Державним актом серії [NUMBER], виданого на ім»я [PERSON] 14 грудня 1995 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на землю за № 790. З невідомих причин названий державний акт не зберігся. З цих підстав Глобинська державна нотаріальна контора відмовила їм у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом померлої, складеним нею 5.11.2001 року на їх користь і посвідченим у виконкомі Манжеліївської сільської ради. Посилаючись на викладене, позивачі прохали визнати право власності померлої на вказану земельну ділянку, визнати за ними - Заєвою М.Б., Заєвим І.В., в порядку спадкування за заповітом, право власності на вказану земельну ділянку в рівних частках. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримувала, посилаючись на обставини та підстави, викладені в ньому. Пояснила, що померла [PERSON] - її мати. 5.11.2001 року вона склала заповіт, яким заповіла все своє майно їй, як доньці, та [PERSON], як внуку. Інших дітей, чоловіка, померла не мала. Батьки [PERSON] померли дуже давно. Аналогічні пояснення дав суду позивач [PERSON] - син позивачки [PERSON] та внук [PERSON] Представники відповідачів - Манжеліївської сільської ради, Глобинської райдержадміністрації, представники III осіб - Глобинської державної нотаріальної контори, відділу земельних ресурсів у Глобинському районі в судове засідання не з"явилися. В заявах, адресованих суду, прохали розглянути справу у їх відсутності, вказали, що позов визнають, заперечень щодо його задоволення не мають. Суд, заслухавши пояснення позивачів, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного зв»язку встановив наступне. 2 серпня 2006 року померла [PERSON]- мати позивачки [PERSON] та баба позивача [PERSON] Спадкодавець за життя 5.11.2001 року склала заповіт, який був нотаріально посвідчений у Манжеліївській сільській раді Глобинського району за реєстровим номером 193. Згідно нього, [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] та [PERSON] До складу спадкового майна входить земельна ділянка розміром 4,81 га, розташована на території Манжеліївської сільської ради, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вартістю 21502,8 грн., яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON] 14.12.1995 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 790. Вищеназваний державний акт на право приватної власності на землю втрачено за невідомих обставин, в зв"язку з чим Глобинська державна нотаріальна контора відмовила [PERSON] та [PERSON] в оформленні свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Позивачами в місцевій районній газеті «Зоря Придніпров»я в номері від 8.09.2007 року розміщено повідомлення про втрату державного акту та про визнання його недійсним. Суду надана ксерокопія втраченого оригіналу державного акту та витяги із технічної та земельно-кадастрової документації відділу земельних ресурсів у Глобинському районі, якими підтверджено те, що державний акт серії [NUMBER] дійсно був виготовлений. На викіпіровці показано розміщення земельної ділянки та її меж. Відділ земельних ресурсів у Глобинському районі довідкою від 11.08.2008 року підтвердив, що державний акт на ім»я [PERSON] серії ПЛ № 025991 дійсно видавався на підставі рішення 6 сесії 22 скликання Глобинської районної ради від 5.09.1995 року. З огляду на викладене, маючи достатньо достовірних і безспірних доказів, суд прийшов до висновку, що спадкодавець [PERSON] за життя на встановлених законом підставах набула право власності на вищеназвану земельну ділянку , а тому визнавати це в судовому порядку немає потреби. Крім цього право, та дієздатність особи втрачається зі смертю, тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Ч.1 ст. 1223 ЦК України вказує, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Ч.1 ст. 1278 ЦК України передбачає, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Згідно повідомлення Глобинської державної нотаріальної контори, заяву про прийняття спадщини померлої [INFO] [PERSON] в установлений шестимісячний строк подала [PERSON], яка в заяві повідомила, що спадкоємцем по заповіту є також [PERSON], на той час неповнолітній. Спадкоємців, які б претендували на обов»язкову частку, немає. Згідно відмітки в заповіті [PERSON], виконаної секретарем Манжеліївської сільської ради, заповіт на час смерті спадкодавця не змінено, не скасовано. Спадщина відумерлою не визнана. Позивачі вчасно прийняли спадщину за заповітом, а тому мають право на успадкування земельної ділянки, яка належала померлій на праві приватної власності, в рівних частках - по Ѕ частині. Позов в цій частині підлягає задоволенню.

Outcome: partial