Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-03 00:00:00

Позивачка 25.03.2008 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні горищем, а саме зобов'язання відповідача відкрити вхід до горища і повернути драбину, та спільним подвір'ям, а саме зобов'язання відповідача знести самовільно встановлену огорожу від її частини будинку, відшкодування моральної шкоди у розмірі 1700 грн. Після збільшення позовних вимог 25.06.2008 р. просила зобов'язати відповідача усунути перешкоди у вільному користуванні: спільними воротами і хвірткою зі сторони вулиці для можливості користування спільним подвір'ям; спільним подвір'ям, а саме знесення самовільно встановленої огорожі біля її частини будинку та знесення самовільно встановленої огорожі від її стайні до стодоли і стайні, які розташовані поряд на протилежній стороні від житлового будинку; спільними колодязями; стодолою і стайнею, які розташовані поряд на протилежній стороні від будинку; садом та земельною ділянкою. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що згідно рішення Тисменицького (колишнього Івано-Франківського) районного суду від 23.09.1981 р. між нею та відповідачем проведено розподіл спільного майна подружжя. На підставі цього рішення вона є власником &frac12; частини житлового будинку [ADDRESS] та &frac12; частини сараю - стайні «Б», а відповідачу залишено у власності &frac12; частину житлового будинку та &frac12; частину сараю - стодолу «В». При розподілі майна судом не вирішувалось питання щодо розподілу подвір'я і земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, таким чином, подвір'я і земельна ділянка залишені у спільному користуванні. Відповідач чинить їй перешкоди у користуванні половиною горища, що знаходиться над її частиною будинку, а саме забив дошками вхід на горище; після уточнення цієї позовної вимоги просила зобов'язати відповідача відкрити вхід на горище і не чинити перешкод у користуванні горищем. Вона також не має змоги користуватися заїздом та хвірткою з вулиці до будинковолодіння, які знаходяться в спільному користуванні і необхідні їй для доступу до своєї частини будинку, ввозу корму худобі і для користування спільним подвір'ям. Відповідач чинить їй перешкоди в користуванні спільним подвір'ям, а саме: закрив огорожею прохід до її частини будинку з боку подвір'я; загородив огорожею від її стайні до стодоли з протилежної сторони будинку проїзд, що необхідний їй для ввозу сіна до своєї стайні, ця огорожа перешкоджає їй ще і у доступі до саду та земельної ділянки. Відповідач забороняє їй користуватися садом і земельною ділянкою, які вона обробляє більше двадцяти років, чинить перешкоди в користуванні двома спільними колодязями, один з яких знаходиться біля її частини будинку, а другий - на протилежній стороні біля стайні, яку вона добудовувала за власні кошти. Вона також не має змоги користуватися стодолою і стайнею, які розташовані на протилежній стороні від будинку; цю стайню вона добудовувала за власні кошти, а саме підмуровувала, перекривала і накривала шифером, коли відповідач залишив їй розписку про те, що переписує свою половину будинку сину [PERSON], а сам поїхав на постійне місце проживання в м. Бережани Тернопільської області. Стодолу, що знаходиться перед цією стайнею, вона з відповідачем будували разом, коли він повернувся з Бережан. Своїми діями відповідач порушує її право власності та право на спільне користування всім необхідним для нормального проживання і обслуговування будинковолодіння. При цьому відповідач постійно принижує її, ображає, погрожує фізичною розправою, чим завдає моральної шкоди, що полягає у постійних нервових стресах, порушенні психічної рівноваги та нормальної життєдіяльності, душевному дискомфорті, втраті спокою та порушенні звичного ритму життя, оскільки вона змушена проживати по сусідству у будинку своєї дочки; спричинену неправомірними діями відповідача моральну шкоду оцінює у 1700 грн. Позивачка та її представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що не чинить позивачці перешкод у користуванні спільним подвір'ям, яке має два в'їзди: один в'їзд неогороджений належить позивачці, а другий з воротами і хвірткою належить йому; ще до 1986 р. сільська рада розділила між ним і позивачкою подвір'я і земельну ділянку, але документального підтвердження цього він не має. На даний час він погоджується на меншу частину подвір'я розміром 11,5м х 8,5м, загальна площа подвір'я становить 700 кв.м (20м х 35м). Він поставив паркан не на подвір'ї, а на іншій земельній ділянці, на якій він має дозвіл на будівництво господарської будівлі. Позивачка має доступ до всіх своїх будівель. Щодо горища, то він не перешкоджає позивачці користуватися її половиною горища, лише не дозволяє їй використовувати існуючі два входи на горище, які належать йому: один - всередині будинку, знаходиться в його частині будинку, другий - із зовнішньої сторони будинку, металевою драбиною на балкон, який встановлено над його кімнатою. Позивачка може зробити собі вхід на горище зі своєї частини будинку. Він сам побудував стайню і стодолу, які розташовані на протилежній стороні від будинку та на які претендує позивачка. Він викопав обидві криниці, позивачка користується ними, викачуючи з них воду. Просив у позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що рішенням Тисменицького (колишнього Івано-Франківського) районного суду від 23.09.1981 р. (а.с.4) між сторонами проведено розподіл спільного майна подружжя. На підставі цього рішення, з урахуванням виправлень, що внесені в дане судове рішення ухвалою Тисменицького районного суду від 10.06.2008 р. (а.с.48-49), позивачка є власником &frac12; частини житлового будинку [ADDRESS] та &frac12; частини сараю - стайні «Б», а відповідачу на праві приватної власності належить &frac12; частина житлового будинку та &frac12; частина сараю - стодола «В». Питання щодо розподілу між сторонами подвір'я і земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, у судовому порядку не вирішувалось, такий розподіл між сторонами у добровільному порядку не проведено. Подвір'я будинковолодіння та присадибна земельна ділянка на даний час знаходяться у спільному користуванні сторін. Твердження відповідача про те, що сільська рада ще до 1986 р. розділила між ним і позивачкою подвір'я і земельну ділянку, є голослівним, не підтвердженим ніякими доказами. Встановлено, що відповідач чинить позивачці перешкоди у користуванні: 1) половиною горища, що знаходиться над її частиною будинку, а саме забив дошками вхід на горище, який знаходиться із зовнішньої сторони будинку; 2) спільними воротами та хвірткою зі сторони вулиці, які необхідні їй для доступу до своєї частини будинку, ввозу корму худобі і для користування спільним подвір'ям; 3) спільним подвір'ям, а саме: закрив огорожею прохід до її частини будинку з боку подвір'я; загородив огорожею від її стайні до стодоли з протилежної сторони будинку проїзд, що необхідний їй для ввозу сіна до своєї стайні, ця огорожа перешкоджає їй ще і у доступі до саду та земельної ділянки; 4) двома спільними колодязями, один з яких знаходиться біля її частини будинку, а другий - на протилежній стороні від будинку; 5) стодолою та стайнею, які розташовані поряд на протилежній стороні від будинку; 6) садом та земельною ділянкою. Вказані обставини підтверджуються показаннями свідків [PERSON], [PERSON], долученими до матеріалів справи фотографіями (а.с.17-18,27,40-42). Сам відповідач у судовому засіданні не заперечував, що не дозволяє позивачці використовувати вхід на горище, що знаходиться із зовнішньої сторони будинку; він також фактично не заперечував, що перешкоджає позивачці користуватись воротами і хвірткою зі сторони вулиці, стодолою та стайнею, які розташовані поряд на протилежній стороні від будинку, другою криницею, що знаходиться за будинком. Посилання відповідача на те, що другий заїзд на подвір'я з воротами і хвірткою належить йому, що стодолу і стайню, які розташовані поряд на протилежній стороні від будинку, він побудував сам, є необґрунтованими, відповідач не довів у судовому засіданні вказаних обставин. Вони спростовуються показаннями свідка [PERSON], який підтвердив, що у 1990-1991 р.р., коли відповідач проживав в іншої жінки, він разом зі своїм тестем та [PERSON] перекривали шифером дах стайні, що знаходиться зліва від житлового будинку, їх замовляла позивачка, яка і оплачувала роботу; показаннями свідка [PERSON] про те, що він десь у 1995-1996 р.р. робив верх і накривав шифером стодолу, яка поряд зі стайнею, що вже була накрита шифером, його наймав відповідач, а позивачка годувала майстрів. При цьому суд не приймає до уваги наданий відповідачем будівельний паспорт на будівництво господарської будівлі (а.с.55-56), посилання в якому на рішення Пшеничниківської сільської ради № 20 від 11.05.1986 р. суперечить архівному витягу (а.с.74), у якому йде мова про рішення виконкому цієї ради № 22 від 16.05.1986 р. Суд вважає, що відповідач перешкоджає позивачці у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, порушує її право на спільне користування всім необхідним для нормального проживання і обслуговування будинковолодіння. Своїми неправомірними діями, які супроводжувалися образами і погрозами на адресу позивачки, відповідач спричинив останній моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з такою протиправною поведінкою щодо неї. Суд вважає, що спричинену позивачці моральну шкоду слід оцінити у 1000 грн. Тому відповідача слід зобов'язати не чинити позивачці вказаних вище перешкод та стягнути з нього у користь позивачки 1000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди і судові витрати в розмірі 75,50 грн., що складаються з 68 грн. сплаченого державного мита за заявлені позовні вимоги і 7,50 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 23, 391, 1167 ЦК України,

Outcome: partial