Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами про вселення до [PERSON] посилаючись на наступне. Позивачка стверджує, що у 1996 року квартира [ADDRESS], яка на той час була відомчим гуртожитком , була надана їй та її сину [PERSON], з яким вона мала намір приватизувати її та стати співвласниками. На той час дана квартира не була гідна для житла, тому вона разом із сином на протязі деякого часу своїми силами та коштами провели реконструкцію та капітальний ремонт даної квартири. З 1997 року по 2001 рік фактично нежиле приміщення у відомчому гуртожитку було переобладнане у двокімнатну квартиру, яка відповідала всім вимогам жилого приміщення. У 1997 році був змінений статус гуртожитку - будинку [ADDRESS] на жилий будинок та квартири були переведені в ордерні, а даний будинок перейшов на баланс місцевій ради. У 2002 році її син [PERSON] вселив відповідачку з її неповнолітнім сином до спірної квартири, з якою жив однією сім'єю. [INFO] року її син трагічно загинув у ДТП, а відповідачка, скориставшись тим, що вона тимчасово не мешкала у даній квартирі, самовільно змінила замки та не пускає її до неї. Після смерті сина вона зареєструвалась в даній квартирі , проте, не може здійснювати своє право на жилу площу. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та доповнила, що проживала у спірній квартирі разом з сином з 1997 року по 2001 рік , у період з 1997 року по 1998 рік була там зареєстрована. Проте, у період, з 2002 року, коли в квартирі поселилась відповідачка, вона часто відвідувала дане житло, а на ніч уходила в квартиру по [ADDRESS], в якій була зареєстрована, та жив її чоловік із сином. [INFO] року у ДТП загинув її син [PERSON] та який у письмовій формі у січні дав згоду на її реєстрацію у дану квартиру. 3.02.2004 року у день поховання сина вона знялась з реєстрації з попередньої жилої площі та у цей же день зареєструвалась у спірній квартирі. Просить задовольнити її позовні вимоги щодо її вселення. ( а.с. 81-96) Представники позивачки [PERSON] та адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги [PERSON], та вважають її позовні вимоги обґрунтованими. Прокурор Кунда Л.І. підтримала позовні вимоги [PERSON], просила звернути увагу на те, що позивачка не має іншого житла, крім спірної квартири. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала та пред'явила до суду позовні вимоги до [PERSON] щодо визнання особи такою, яка втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 31.07.2008 року обидва позови об'єднані в одне провадження. В обґрунтування свої заперечень та стосовно заявлених позовних вимог [PERSON] посилалась на обставини, згідно яких вона з 2002 року проживала у цивільному шлюбі із [PERSON] у квартирі [ADDRESS]. На цей час [PERSON] у даній квартирі не проживала. Після загибелі [PERSON] у ДТП [INFO] року [PERSON] поставила питання про виселення її та її неповнолітнього сина із спірної квартири, але рішенням суду за нею було визнано право користування даним житлом. Просить відмовити у задоволені позову [PERSON] та відповідно задовольнити її позовні вимоги, оскільки вважає, що остання з її чоловіком та нею однією сім'єю не жили , у спірній квартирі у цей час позивачка не жила, а зареєструвалась у дану квартиру після смерті [PERSON] у незаконний спосіб, оскільки згоду на вселення та реєстрацію у спірне житло їй ніхто не надавав. Представник [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав та пояснив, що остання ніколи не проживала у спірній квартирі, мала інше житло, але штучно погіршила свої житлові умови, необґрунтовано була зареєстрована на спірній жилої площі. Просить відмовити у задоволені позовних вимог та відповідно задовольнити позовні вимоги [PERSON] Відповідно [PERSON] та її представники позовні вимоги [PERSON] не визнали та просять відмовити у їх задоволенні. Представники третьої особи - ЖКП «Азовжитлокомплекс» [PERSON] та [PERSON] пояснили, що будинок [ADDRESS] було передано на баланс місцевій раді ВАТ «ДБК», даний будинок , колишній гуртожиток, на підставі відповідного рішення, було переведено до жилого фонду. Їх підприємству даний будинок було передано для обслуговування у 2005 році. З цього часу вони нараховують квартплату, надають інші житлово-комунальні послуги. Згідно особистого рахунку на квартиру [ADDRESS] у спірному будинку, квартиронаймачем до 2.02.2004 року значився [PERSON], з 03.02.2004 року була зареєстрована його мати - [PERSON], а [PERSON] разом із неповнолітнім сином - на підставі рішення суду зареєструвалась 10.08.2005 року. У вересні 2005 року ними був складений акт обстеження спірної квартири та у відповідності до опитування сусідів комісія ЖЄУ прийшла до висновків, що [PERSON] у спірній квартири ніколи не мешкала. Оскільки спір між сторонами був предметом розгляду багаточисельних судових інстанцій , при вирішенні даного питання покладаються на розсуд суду. Суд, вислухавши сторіни, свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, а позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково виходячи з наступного. Спір між сторонами по справі щодо квартири [ADDRESS] з лютого 2004 року був предметом розгляду різних судових інстанцій. Так, відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 12 квітня 2005 року за [PERSON] та її неповнолітнім сином [PERSON], [INFO] року народження було визнане право на дане приміщення та відмовлено у позовних вимогах [PERSON] щодо її виселення. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 14 липня 2005 року та відповідно Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29.12.2005 року рішення Орддонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 12 квітня 2005 року залишено без змін. У 2006 році [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського суду міста Маріуполя з позовними вимогами до [PERSON] та ВАТ « Домобудівельний комбінат», виконкому Маріупольської міської ради про визнання права спільної сумісної власності та визнання права власності на спірну квартиру. У відповідності до рішення суду від 29.05.2008 року у задоволенні позову позивачці було відмовлено. Дане рішення набрало чинності, оскільки ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 9.10.2008 року залишено без змін. При розгляді усіх справ на обґрунтування своїх вимог та заперечень сторони посилались на однакові підстави та обставини, які були досліджені під час судових розглядів справ , викладені у судових рішеннях та суд їм дав належну оцінку. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Розглядаючи позовні вимоги сторін суд виходить з наступного. Згідно рішення виконкому Маріупольської міської ради від 19 грудня 1997 року № 45 був змінений статус гуртожитку - будинку [ADDRESS] на жилий будинок та квартири були переведені в ордерні, а рішенням виконкому Маріупольської міської ради від 18 червня 1997 року № 162 відомчі жили будинки ВАТ «ДБК» було передано на баланс місцевій ради. ( а.с. 8) Відповідно до рішення виконкому Маріупольської міської ради від 16 березня 2005 року № 97 ( а.с. 9) та акту прийому -передачі від 30.06.2005 року жилий будинок [ADDRESS], яки й належав ВАТ «ДБК», переданий на баланс ЖКП «Азовжитлокомплекс». ( а.с. 11-13) Згідно рішення виконкому Маріупольської міської ради від 18 червня 1997 року № 159, було затверджено списки про надання жилої площі у побудованих будинках та будинках повторного заселення. ( а.с. 10) Судом встановлено, що ордер № 002371 від 02 липня 1997 року видано на ім'я [PERSON] на підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради від 18 червня 1997 року № 159. ( а.с. 118) У відповідності до особистого рахунку на квартиру [ADDRESS] у будинку [ADDRESS], квартиронаймачем було зареєстровано [PERSON], який помер 01 лютого 2004 року, а [PERSON] була зареєстрована у даній квартирі з 13.05.1997 року по 20.03.1998 рік. Даний рахунок було видано житлово-експлуатаційною організацією ВАТ «ДБК», який до передачі будинку на обслуговування ЖКП «Азовжитлокомплекс» надавав послуги відповідно до Житлового кодексу України. ( а.с. 119) Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням. ( ст. 65 Житлового кодексу України). Рішенням Жовтневого райсуду м. Маріуполя від 12 квітня 2005 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області 14 липня 2005 року за [PERSON] було визнано право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] у будинку [ADDRESS] згідно із положеннями ст. 64, 65 Житлового кодексу України та встановлений факт її проживання однією сім'єю з наймачем спірної квартири з квітня 2002 року. Разом з цим, судом встановлено, що позивачка [PERSON] на час вселення [PERSON] не проживала у спірній квартирі та не була прописана. Постійно проживала з чоловіком за адресою: вул. Пашковського, 67 кв. 8. ( а.с. 74-77) У судовому засіданні [PERSON] не довела факт спільного постійного проживання її з [PERSON] та [PERSON] , оскільки із її пояснень свідчить, що вона навідувалась до даної квартири, проте, на ніч уходила додому. Крім того, вона категорично заперечувала будь які сімейні відносини з [PERSON] Крім того, жоден з допитаних свідків, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не підтвердили факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] з 2002 року по день його смерті. Як свідчить довідка Домобудівельного комбінату , на балансі якого спірний будинок знаходився на [INFO] року, [PERSON] з приводу вселення будь-яких мешканців з червня 2002 року по день смерті в квартиру [ADDRESS] не звертався. ( а.с. 136) Відповідно до заяви для реєстрації за місцем проживання [PERSON] 3.02.2004 року ( графа: дата реєстрації) надала заяву до ЖЄУ ВАТ «ДБК» про реєстрацію її за адресою : [ADDRESS].Згідно резолюції вище посадових осіб останній дозволили зареєструватись після зняття з обліку з попередньої адреси. ( а.с. 117) Згідно паспортних даних [PERSON] остання 3.02.2004 року знялась з місця свого постійного проживання [ADDRESS] та у цей же день зареєструвалась у спірній квартирі, що підтверджується також особистим рахунком [NUMBER]. ( а.с.66, 267-268) На підставі п. 64 Житлового Кодексу України, п. п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання , що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням суд повинен з'ясувати, чи був дотриманий порядок при їх вселенні, зокрема, чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї , чи прописані вони в даному приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання , чи вели з наймачем спільне проживання та інше. При цьому наявність чи відсутність прописки сама по собі не має переважного значення при вирішенні даних справ. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] у відповідності до вимог ст. 64, 65 ЖК України не набула прав члена сім'ї наймача ; письмової згоди на її вселення ні [PERSON] ні [PERSON], за якою було визнане самостійне право на спірне жиле приміщення з 2002 року , не надавали, тому її реєстрація після смерті [PERSON] не має правового значення. Крім того, суд звертає увагу на той факт, що позивачка ( [PERSON]) була зареєстрована та проживала у трикімнатній квартирі по [ADDRESS], тобто зберігала за собою право на користування даним житлом , а відтак за життя сина не набула право на користування спірною квартирою. Оскільки у відповідності до ст.64, 65 Житлового кодексу України [PERSON] не набула самостійне право на користування спірним жилим приміщенням як член сім'ї наймача, суд відмовляє їй в позовних вимогах про вселення. Відповідно до вимог ст.7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа, яка не має права на користування жилим приміщенням , знімається з реєстраційного обліку на даній жилої площі, у зв'язку з чим суд ухвалює рішення щодо зняття [PERSON] з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS]. Разом з цим, суд відмовляє [PERSON] у позовних вимогах щодо визнання [PERSON] такою, яка втратила право на користування спірним жилим приміщенням , оскільки вона його і не набувала. На підставі ст.ст. ст. 64, 65 Житлового кодексу України, п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1985 року № 2 зі змінами « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» , ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 10, 60, 61, 209 , 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: partial