overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-24 00:00:00

16.07.2008 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловою площею будинку [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що житловий будинок [ADDRESS] належить йому на підставі договору купівлі -продажу, посвідченого Другою Вознесенської державної нотаріальною конторою 05.01.1988 року за № 8. 01.06.2002 року позивач зареєстрував в будинку відповідача [PERSON] як чоловіка своєї доньки. Посилаючись на те, що відповідач з моменту розірвання шлюбу з донькою позивача, а саме з 28.03.2007 року не проживає в будинку, вибув на постійне місце проживання в м. Новий Буг, позивач просив позов задовольнити. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, неодноразово викликався в судове засідання через оголошення у пресі (газета „Рідне прибужжя” ). За згодою позивача суд ухвалив постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого Другою Вознесенською державною нотаріально конторою від 05.01.1988 1988 року . 18.05.2002.року відповідач [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] - донькою позивача. Який відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу № 020102, виданого відділом РАЦС по Вознесенському району 28.03.2007 було розірвано. Дані обставини підтвердилися в судовому засіданні дослідженими матеріалами цивільної справи № 2-456/2007 за позовом [PERSON] до [PERSON]про розірвання шлюбу. З будинкової книги на зазначений будинок слідує, що відповідач [PERSON] значиться зареєстрованим в будинку [ADDRESS]. У відповідності зі ч.2 ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік. Поясненнями позивача та довідкою вуличного комітету від 08.04.2008 року підтверджена мета реєстрації відповідача в якості члена сім'ї позивача і його відсутність за цим місцем реєстрації з березня 2007 року по цей час. Доказів, які б спростовували вищезазначене суду не надано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-24 00:00:00

21 грудня 2007 року позивач ВАТ «ДФДК» звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за комунальні послуги - теплову енергію в сумі 4532,19грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що ВАТ «ДФДК» поставляє теплову енергію в квартири житлового будинку 11\2, а саме в [ADDRESS] . Між позивачем та відповідачем виникли усні житлові зобов»язання, на підставі яких позивач взяв на себе зобов»язання по наданню комунальних послуг - теплової енергії, а відповідач зобов'язався оплачувати надані послуги. Однак, у порушення договірних зобов'язань відповідач не здійснює оплату за надані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 01.08.2007 р. у сумі 4532,19грн. Просять суд стягнути з відповідача заборгованість за період з до 01.04.2004 року - 1581 грн 74 коп і за період з 01.012.2004 року до 01.08.2007 року в сумі 2950,45 грн Представник позивача, за дорученням Олійник О.С. надала заяву про розгляд справи без її участі на вимогах наполягала. Відповідач [PERSON]., допрошений по дорученню суду, позов не визнав і пояснив, що він продав квартиру за вищевказаною адресою і покупець узяв на себе зобов'язання сплатити борг. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно з копією поквартирної картки [PERSON]. мешкав за адресою:[ADDRESS] до 31.07.2007р. Відповідно до ст. 64, 67, 68 Житлового Кодексу України, наймачі зобов'язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну та теплову енергію) і плата за комунальні послуги стягується по затвердженими в установленому порядку тарифам щомісячно. Позивачем надано розрахунок заборгованості, в якому зазначено, що сума заборгованості станом на 01.08.2007 р. є 4532,19грн. Оскільки позивач в суд звернувся 21.12.2007 року, тобто після спливу строку позовної давності, то суд находить, що позов за в сумі 1581,74 грн, за період 01.01.2002р. по 01.12.2004р. задоволенню не підлягає, а з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості з 01.12.2004р. по 01.08.2007р. у розмірі 2950,45грн. Доводи відповідача [PERSON]. про те. що [PERSON]. взяла на себе зобов'язання з приводу погашення заборгованості, суд находить без підставними, так як з договору купівлі-продажу квартири, не вбачається. що [PERSON]. брала на себе такі зобов'язання. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з [PERSON] . на користь позивача необхідно стягнути витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи 30 грн. та судовий збір у розмірі 51 грн. На підставі викладеного, ст. 64, 67, 68 Житлового Кодексу України, ст. ст. 257 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Любашівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому в обґрунтування своїх позовних вимог, вказує, що 11.10.1997 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міської ради, актовий запис № 1404. Посилаючись на те, що відносини з відповідачем не склалися, з травня місяця 2008 року вони припинили шлюбні відносини, спільно не проживають на примирення не згодна, так як вони втратили взаємопорозуміння та повагу один до одного, тому позивач просила шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з*явився, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, заперечень проти позову не надав. Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований і повинен бути задоволеним, виходячи із слідуючого. Згідно свідоцтва про одруження між позивачем та відповідачем дійсно укладено шлюб 11.10.1997 року в відділі РАГС виконкому Одеської міської ради, актовий запис № 1404. Сім'я сторін фактично розпалась, вони припинили спільне проживання, шлюбні відносини не підтримують, намірів примиритися не мають, з травня місяця 2008 року спільно не проживають та господарства не ведуть, тому даний шлюб існує лише формально. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить волі та інтересам позивача,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-24 00:00:00

Позивач звернулася в Любашівський районний суд із позовом до Гвоздавської сільської ради про визнання права власності на самочинне будівництво. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що згідно договору купівлі-продажу серії АВН № 373194 від 09.11.2000 року їй на праві власності належить Заплазька перевалка, яка знаходиться за адресою: с. Солтанівка, Любашівського району, яка розташована на земельній ділянці розміром 4957 кв.м. На земельній ділянці території Заплазької перевалки самовільно збудовано складське приміщення нежилою площею 171,8 кв.м., позначене на плані літ «а1». Позивач просить визнати за нею право власності на складське приміщення нежилою площею 171,8 кв.м., яке розташоване на земельній ділянці Заплазької перевалки в с. Солтанівка, Любашівського району. Відповідач: Гвоздавська с/рада, згідно листа № від 23.09.2008 року, заперечень проти позову немає, просить розглянути справу у відсутність представника сільської ради. В попередньому судовому засіданні голова сільської ради Крижанівська В.О. пояснила, що самовільно збудовані приміщення не порушують права інших осіб. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із слідуючого. Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Любашівського нотаріального округу 09.11.2000 року № 2395 [PERSON] дійсно належить на праві приватної власності Заплазька перевалка, яка знаходиться в с. Солтанівка, Любашівського району на земельній ділянці розміром 4975 кв.м. /а.с. 12/. Згідно зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та споруд, в с. Солтанівка, Любашівського району на території Заплазької перевалки самовільно збудовано: складське приміщення літ. «а1», на земельній ділянці розміром 171,8 кв.м. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 40-08 від 22.09.2008 року, встановлено, що одноповерхова будівля складу літ. «а1» є прибудованою до будівлі складу літ. «А» та вартість самовільно збудованого складського приміщення, розташованого на території Заплазької перевалки в с. Солтанівка, Любашівського району, що знаходиться у користуванні [PERSON], згідно розрахунків МПК “Оцінювач”, на момент обстеження з урахуванням фізичного зносу складає 159109 грн. Згідно висновку зазначеної експертизи, самовільно побудовані господарчі будівлі відповідають вимогам: протипожежним, навколишнього середовища, нормативно-технічним вимогам. Відповідно до ст. 376 п.5 ЦК України передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Як встановлено в судовому засіданні, самовільно побудовані господарчі будівлі не порушують права інших осіб. Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-24 00:00:00

В вересні 2008 року [PERSON]. звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу вказавши, що при оформленні пенсії за віком з”ясувалось, що в трудових книжках, виписаних в 1975 році, 1990 році, її прізвище помилково записано „[PERSON]” замість „[PERSON]”. В довідці, виданої архівною установою „Трудовий архів” також замість „[PERSON]” вона записана як „[PERSON]”, що має юридичне значення для страхового стажу для обчислення пенсії за віком. В судовому засіданні заявник [PERSON]. заяву підтримала, пояснила, що при оформленні пенсії за віком з”ясувалось, що в трудових книжках, виписаних в 1975 році, 1990 році, її прізвище помилково записано „[PERSON]” замість „[PERSON]”. В довідці, виданій архівною установою „Трудовий архів” також замість „[PERSON]” вона записана як „[PERSON]”. Просить встановити факт належності їй трудових книжок та архівної довідки. Представник заінтересованої особи [PERSON]. в судовому засідання позов визнала, не заперечує проти встановлення факту належності трудових книжок, виданих у 1975 році, та у 1990 році, та архівної довідки виданої 28.08.2008 року архівною установою „Трудовий архів”. Судом встановлено, що в трудових книжках, виписаних заявнику в 1975 році, 1990 році, її прізвище помилково записано „[PERSON]” замість „[PERSON]”. В довідці, виданій архівною установою „Трудовий архів” також замість „[PERSON]” вона записана як „[PERSON]”. Встановлення факту належності правовстановлюючих документів їй потрібно для оформлення пенсії за віком. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, як така, що знайшла своє підтвердження в судовому засіданні: оригіналом паспорта [PERSON]., оригіналом свідоцтва про укладення шлюбу, виданого [PERSON]. На підставі ст. 256 ч.6, ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з квітня 2008 року припинили сімейні відносини й ведення спільного господарства, через різні погляди на життя й на сімейні відносини, постійних сварок по різним побутовим питанням. Все це привело до того, що вони втратили почуття любові й поваги друг до друга, необхідні для нормального сімейного життя. Спроб до примирення вони не приймали і не мають наміру приймати. Зараз їх шлюб носить лише формальний характер. Відповідач до судового засідання з'явився, позов визнав, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст. 130, ст. 174 ЦПК України, виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сторони одружені з 23 серпня 2001 року, від спільного подружнього життя мають дитину: дочку - [PERSON], [INFO] року народження, яка проживає з позивачкою і в подальшому також буде проживати з нею. Шлюбно-сімейні відносини і ведення спільного господарства сторони припинили у квітні 2008 році, оскільки між ними постійно виникали суперечки, сварки на побутовому рівні через різні погляди на сімейне життя. Все це привело до того, що вони втратили почуття любові й поваги друг до друга, необхідні для нормального сімейного життя, та до остаточного розпаду родини. Спроб до примирення вони не приймали і не мають наміру приймати. Зараз їх шлюб носить лише формальний характер. Питання щодо проживання, утримання та виховання неповнолітньої дитини, між сторонами узгоджені. Таким чином спору про майно та проживання дитини між сторонами немає, ніяких стосунків вони не підтримують, тому подальше спільне проживання між сторонами неможливе. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки ця сім'ї розпалася, а подальше спільне проживання і збереження шлюбу протиречіло б інтересам сторін і неповнолітньої дитини. Витрати по розірванню шлюбу слід покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з квітня 2008 року припинили сімейні відносини й ведення спільного господарства, через різні погляди на життя й на сімейні відносини, постійних сварок по різним побутовим питанням. Все це привело до того, що вони втратили почуття любові й поваги друг до друга, необхідні для нормального сімейного життя. Спроб до примирення вони не приймали і не мають наміру приймати. Зараз їх шлюб носить лише формальний характер. Відповідачка до судового засідання з'явилася, позов визнала, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст. 130, ст. 174 ЦПК України, виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сторони одружені з 04 жовтня 2003 року, від спільного подружнього життя мають дитину: сина - [PERSON], [INFO] року народження, який проживає з відповідачкою і в подальшому також буде проживати з нею. Шлюбно-сімейні відносини і ведення спільного господарства сторони припинили у квітні 2008 році, оскільки між ними постійно виникали суперечки, сварки на побутовому рівні через різні погляди на сімейне життя. Все це привело до того, що вони втратили почуття любові й поваги друг до друга, необхідні для нормального сімейного життя, та до остаточного розпаду родини. Спроб до примирення вони не приймали і не мають наміру приймати. Зараз їх шлюб носить лише формальний характер. Питання щодо проживання, утримання та виховання неповнолітньої дитини, між сторонами узгоджені. Таким чином спору про майно та проживання дитини між сторонами немає, ніяких стосунків вони не підтримують, тому подальше спільне проживання між сторонами неможливе. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки ця сім'ї розпалася, а подальше спільне проживання і збереження шлюбу протиречіло б інтересам сторін і неповнолітньої дитини. Витрати по розірванню шлюбу слід покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-24 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини та на своє утримання. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебуває у шлюбі, від якого мають дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріально не утримує сім'ю, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки у розмірі ј (однієї четвертої) частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та на своє утримання по 800 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку. Позивачка в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Відповідач, місце перебування якого на даний час невідоме, викликався до суду через оголошення в обласній газеті “Галичина” за 23.09.2008 р., в судове засідання не з'явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, у зв'язку з чим суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, в якому народилась дочка [PERSON] , [INFO], яка є малолітньою. Відповідач не надає коштів на утримання дочки. У відповідності з вимогами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тому з відповідача слід стягнути у користь позивачки аліменти на утримання дитини у розмірі ј (однієї четвертої) частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки позивачка, на утриманні якої перебуває дитина, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, вона відповідно до ст.84 СК України має право на утримання від чоловіка. Позивачка потребує матеріальної допомоги від чоловіка, а останній може надавати таку допомогу. При цьому суд враховує, що стан здоров'я відповідача нормальний, інших дітей та будь-яких аліментних і боргових зобов'язань він не має. З відповідача слід стягнути аліменти на утримання позивачки до досягнення дитиною трьохрічного віку у розмірі 200 грн. щомісячно. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 80, 84, 180, 182, 183 СК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-24 00:00:00

14.07.2008 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, зазначивши, що з 23 серпня 2001 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дитину: дочку - [PERSON], [INFO] року народження, яка проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач у вихованні та утриманні дитини участі не приймає. В зв'язку з викладеним позивачка просить стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти у розмірі 1\4 частини його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач у судове засідання з'явився, позов визнав, згоден сплачувати аліменти в розмірі 1\4 частини заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач до ч.4 ст. 130, ст. 174 ЦПК України, виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали по даній справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 23 серпня 2001 року перебувають в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дитину: дочку - [PERSON], [INFO] року народження, яка проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Відповідач у вихованні та утриманні дитини участі не приймає. Добровільно [PERSON] матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Оскільки [PERSON] є батьком дитини, він зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на її утримання, але від свого обов'язку ухиляється, тобто позовні вимоги позивачки обгрунтовані і підлягають задоволенню, відповідно до ст.ст. 180 - 183 СК України, згідно яких батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька з врахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини та платника аліментів, інших обставин, що мають істотне значення. Згідно зі ст.ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 8,50 грн. та витрати на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи в сумі 7 грн.50 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-24 00:00:00

04.08.2008 року [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить визнати за нею право власності на самочинно збудовані будівлі та переобладнання, а саме: сарай літ. «Г», сарай літ. «Д», гараж літ. «Ж», альтанку літ. «З», прибудову до житлового будинку літ. « а 4», мансарду літ. «а1:11,12», житлові кімнати літ. «А-1», цегляний паркан. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але надав заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з викладеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу від 13.11.2003 року на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1982 га та житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться [ADDRESS]. 01.09.2006 року позивачка отримала державні акти на право власності на земельну ділянку площею 0,0982 га, та земельну ділянку площею 0.1000 га, розташовані [ADDRESS]. За даними Балаклійського БТІ у домоволодінні [ADDRESS] є самочинно збудовані будівлі: сарай літ. «Г», сарай літ. «Д», гараж літ. «Ж», альтанка літ. «З», побудовану прибудову до житлового будинку літ. «а 4», мансарду літ. «а1:11,12», переобладнено кімнати літ. «А1». Згідно ч.5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника ( користувача ) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість визнання за [PERSON] право власності на самочинно збудовані в домоволодінні [ADDRESS]- сарай літ. «Г», сарай літ. «Д», гараж літ. «Ж», альтанку літ. «З», прибудову до житлового будинку літ. « а 4», мансарду літ. «а1:11,12», житлові кімнати літ. «А-1». На підставі викладеного,

Outcome: approved