Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Сімферопольська міська рада, про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 17.10.2007 року між ним та відповідачем був укладений договір купівлі - продажу гаража [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказаний гараж належав [PERSON] на праві приватної власності (раніше належав батькові відповідача) на підставі рішення виконавчого комітету Київської районної ради № 207 від 04.08.1970 року. Відповідач передав позивачеві у власність гараж, а позивач передав компенсацію вартості даного майна на користь відповідача. Сторони прийняли на себе зобов'язання по нотаріальному посвідченню даного договору в строк 10 днів. Однак відповідач повністю не виконав свої зобов'язання - ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу і він змушений звернутися до суду, оскільки фактично купив вказаний гараж, оплатив вартість даного майна. Просить визнати договір купівлі-продажу гаража [NUMBER], який знаходиться за адресою: [ADDRESS], від 17.10.2007 року дійсним та визнати за ним право власності на цій гараж. Позивач у судове засідання не з'явився, на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання, у якому просив розглянути справу за його відсутністю та за відсутністю позивача, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач та представник третьої особи у судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки і суду не відомі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, так як мається достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи та докази, надані сторонами на підставі ст. 60 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судовим розглядом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить гараж [NUMBER], який розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 17.10.2007 року (а. с. 5). 17 жовтня 2007 року позивач [PERSON] придбав у [PERSON] належний йому гараж [NUMBER], який розташований за адресою: [ADDRESS]. Цей договір було укладено письмово (а. с. 5). Згідно з п. 1.1., 1.2., 3.1. договору купівлі - продажу, по домовленості сторін відповідач передав позивачу [PERSON] у власність гараж, а позивач передав компенсацію вартості цього майна відповідачу, що підтверджується самим договором. Таким чином, поведінка сторін по угоді свідчить про їх волю щодо виникнення правовідносин, пов'язаних з договором купівлі-продажу, та настанням відповідних правових наслідків. Згідно з п. 4.3. договору, сторони в 10 денний строк з часу виконання оплати вартості виконують дії по нотаріальному посвідченню договору. Разом з тим, у порушення цього пункту Договору відповідач ухиляється від виконання обов'язку щодо оформлення правочину у нотаріуса. Відповідно до ст. 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися про всі умови договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна з сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У такому випадку нотаріальне посвідчення договору не потрібне. Таким чином, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу гаражу [NUMBER] за адресою: [ADDRESS], що дотепер ніким не оскаржений. Позивач фактично купив вищевказаний гараж, оплатив узгоджену за нього грошову суму. Відповідач [PERSON] не заявляє вимог про визнання договору купівлі - продажу недійсними й про його розірвання. З огляду на встановлені факти та викладені вимоги матеріального закону, суд приходить до висновку про можливість визнання дійсним договору купівлі-продажу гаражу. Щодо визнання права власності на зазначений об'єкт, то відповідно до вимог ч.ч. 1-2 ст. 182 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації відповідним органом. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації, що встановлено ч. 4 ст. 334 ЦК України. З огляду на викладене, відносини щодо реєстрації права власності на нерухоме майно є публічно-правовим та розглядаються в порядку адміністративного судочинства у разі відмови відповідного органу у здійснені зазначених дій. Позивач, на цей час, до органів реєстрації права власності не звертався, йому у цьому не було відмовлено, що вказує на відсутність порушення його права у цій частині та відповідно на відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання права власності та зобов'язання КРП СМБРТІ зареєструвати зазначене право. Приймаючи до уваги, що позивачем у позовній заяві не заявлено вимог про стягнення з відповідача судових витрат зі сплати судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, це питання не може бути вирішено у судовому засіданні у відповідності до ст. 11 ЦПК України. На підставі ст.ст. 220, 334 ЦК України,

Outcome: partial