Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , Васюти Юрія Васильовича в якому просить визнати дійсним договір дарування від 02 вересня 2006 року , який було укладено в усній формі між нею та її батьком - [PERSON], визнати за нею право власності на домоволодіння за [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовуються тим , що її батьком була подаровані їй кошти після продажу нерухомості яка йому належала для придбання нею домоволодіння особисто для себе. З її колишнім чоловіком вони вже на той час не проживали разом і не вели спільне господарство. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON]в якому просить визнати за ним право власності на Ѕ частину домоволодіння за [ADDRESS] , вселити його у вказане домоволодіння та зобов»язати відповідачку не чинити йому перешкод у користуванні домоволодінням. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим , що домоволодіння було придбане ними за спільні з [PERSON]. кошти під час їх проживання у шлюбі. Після розірвання шлюбу відповідачка не допускає його у вказане домоволодіння. В судовому засіданні [PERSON]. та її представник свої позовні вимоги підтримали , просили задовольнити і дали свідчення аналогічні тим , що викладені у позовній заяві. Зустрічні позовні вимоги не визнали та дали свідчення також аналогічні тим , що давали в обґрунтування своїх вимог. [PERSON]. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON]. не визнав , свої позовні вимоги підтримав , просив задовольнити і дав свідчення аналогічні тим , що викладені у позовній заяві. [PERSON]. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON]. визнав та пояснив , що ним дійсно були подаровані дочці кошти для придбання нею для себе житла. Наполягає , що на момент укладення договору дарування його дочка та [PERSON]. спільно не проживали та не вели спільного господарства. Заслухавши пояснення сторін , свідків , міркування адвоката , представника , матеріали справи , суд приходить до висновку , що позовні вимоги [PERSON]. підлягають частковому задоволенню , а позовні вимоги [PERSON]. повному задоволенню з наступних підстав: Відповідно до частини 2 статті 10 ЦПК України сторони та інші особи , які беруть участь у справі , мають рівні права щодо подання доказів , їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень , крім випадків , встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі. Як встановлено в судовому засіданні і це підтверджується матеріалами справи 31 серпня 2001 року між сторонами було укладено шлюб. 04 вересня 2006 року на ім.»я [PERSON]. (дівоче [PERSON]) було придбане домоволодіння за [ADDRESS]. 14 грудня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського РУЮ Полтавської області відбулась реєстрація розірвання шлюбу між сторонами. Звертаючись до суду з позовом [PERSON]. як на підставу його задоволення посилається на те , що домоволодіння було придбане виключно за її власні кошти які були подаровані їй її батьками. З цих підстав вважає домоволодіння своєю особистою власністю. Наполягає , що на момент дарування коштів вони не проживали з [PERSON]. однією сім»єю. Вважає , що договір дарування відбувся оскільки на її думку та думку представника , сторони виконали всі умови і тому він має бути визнаний дійсним. Проте суд вважає доводи [PERSON]. хибними , такими , що суперечать вимогам законодавства та фактичним обставинам по справі , що були встановлені в ході судового розгляду. Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах , що не заборонені законом , зокрема із правочинів. Згідно частини 1 статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов»язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Представник [PERSON]. обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на положення частини 2 статті 220 ЦК України згідно якої якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору , що підтверджується письмовими доказами , і відбулося повне або часткове виконання договору , але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення , суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Проте суд вважає посилання представника [PERSON]. на положення статті 220 ЦК України є безпідставними. Договір дарування за своєю правовою природою вважається одностороннім , оскільки з його укладенням у сторін не виникає , як правило , взаємних прав та обов»язків. Отже положення статті 220 ЦК України не можуть бути застосовані до правовідносин , що існують між сторонами в даному випадку. Відповідно до частини 5 статті 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму , яка перевищує п»ятдесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян , укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Як пояснили суду [PERSON]. та її представник , а також [PERSON]. предметом договору дарування були валютні цінності. Отже виходячи із змісту статті 719 ЦК України підтвердженням факту укладення договору дарування між [PERSON]. та [PERSON]. може бути лише нотаріально посвідчений письмовий договір. Проте [PERSON]. та її представником суду не тільки не представлено суду нотаріально посвідченого письмового договору але і не надано інших переконливих доказів. Факт продажу [PERSON]. своєї власності не може бути підставою підтвердження факту укладення договору дарування. Показання свідків в даному випадку також не можуть бути враховані. В той же час під час оформлення угоди [PERSON]. підтвердила , що будинок куплений за спільні кошти. Згідно частини 1 статті 60 Сімейного Кодексу України майно , набуте подружжям за час шлюбу , належить дружині на чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того , що один з них не мав з поважної причини (навчання , ведення домашнього господарства , догляд за дітьми , хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до частини 1 статті 355 ЦК України майно , що є у власності двох або більше осіб (співвласників) , належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до частини 2 цієї статті майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Статтею 357 ЦК України визначений порядок визначення часток у праві спільної часткової власності , зокрема частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними , якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. В даному випадку суд вважає частки співвласників рівними і підстав для збільшення частки когось із співвласників суд не вбачає. З огляду на вищенаведені обставини та встановлені факти суд вважає , що за кожним із колишнього подружжя має бути визнане право власності на Ѕ частину домоволодіння. Суд вважає посилання [PERSON]. та її представника на положення статті 57 Сімейного Кодексу України безпідставними оскільки судом не встановлено обставин , що спірне домоволодіння було придбане за кошти , що належали [PERSON].. Вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог [PERSON]. щодо вселення та усунення перешкод у користуванні житлом суд виходить із наступного. Відповідно до частини 1 статті 63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння , користування і розпорядження майном , що належить їм на праві спільної сумісної власності , якщо інше не встановлено між ними. Згідно частини 3 статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі , яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни , які мають у приватній власності будинок ( частину будинку) , квартиру , користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати , дарувати , заповідати , здавати в оренду , обмінювати , закладати , укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом статті 155 ЖК України жилі будинки (квартири) , що є у власності громадян , не може бути в них вилучено , власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком , крім випадків встановлених законом. Оскільки судом встановлено факт перешкоджання з боку [PERSON] . проживанню у спірному домоволодінні [PERSON]. , останній має бути вселений у вказане домоволодіння в примусовому порядку і [PERSON] . має бути зобов»язано не чинити йому перешкод у користуванні житловим приміщенням яке є його власністю. На підставі викладеного та

Outcome: partial