Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-17 00:00:00

2 жовтня 2008 року Снігурівська міська рада Миколаївської області звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про виселення з самовільно зайнятого жилого приміщення. В заяві послалася на таке. У 2005 році відповідачі самовільно вселилися до [ADDRESS] Вказана квартира знаходиться у комунальній власності м. Снігурівка. У добровільному порядку відповідачі виселитися з квартири не бажають, а тому позивач просив виселити відповідачів з квартири без надання іншого жилого приміщення. У судовому засіданні представник позивача надав доповнення до позовної заяви про зміну підстав виселення відповідачів з жилого приміщення і просив суд визнати договір найму жилого приміщення недійсним та виселити відповідачів з квартири. Відповідачі позовні вимоги не визнали. Суду пояснили, що у 2005 – 2006 р.р. вони працювали у колективному підприємстві (далі КП) «Наш Дім» на посадах двірника та слюсаря – сантехніка. 4 січня 2005 року та 1 лютого 2006 року відповідачі уклали з КП «Наш Дім» договір найму [ADDRESS] , де проживають по теперішній час. У зв»язку з тим, що іншого житла вони не мають, просили суд відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог. Дослідивши докази, суд прийшов до наступного. [ADDRESS] знаходиться у комунальній власності Снігурівської міської ради, що підтверджується довідкою (а.с.5-6). У квартирі на даний час проживають відповідачі по справі: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується актом від 1 серпня 2008 року (а.с.7) та не заперечували цього самі відповідачі у судовому засіданні. В силу ст.58 Житлового Кодексу УРСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду, виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Як пояснили сторони, ордер на спірну квартиру відповідачам не видавався і рішення Снігурівської міської ради про надання їм жилого приміщення не приймалося. Відповідачі, у судовому засіданні, надали суду докази про те, що вони вселилися у жиле приміщення без ордеру, але було укладено договір найму цього приміщення з КП «Наш Дім» від 4 січня 2005 року та 1 лютого 2006 року (а.с.22,23). Таким чином, судом встановлено, що відповідачі вселилися у жиле приміщення, [ADDRESS] , не в установленому порядку, передбаченому ст.58 Житлового Кодексу УРСР. Між сторонами виникли цивільно – правові відносини, які витікають із договору найму жилого приміщення. Згідно ст.108 ЖК УРСР договір найму жилого приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду може бути розірваний на вимогу наймодавця лише з підстав, установлених Законом, і тільки у судовому порядку, крім випадків виселення з будинків, що загрожують обвалом. Суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі ст. 117 Житлового Кодексу УРСР. Суд визнає договір найму жилого приміщення між КП «Наш Дім» та [PERSON] від 1 лютого 2006 року – недійсним та виселяє відповідачів з [ADDRESS] Миколаївської області, з наданням їм жилого приміщення, яке вони займали раніше: [PERSON] – у [ADDRESS] , а [PERSON] – у гуртожиток по [ADDRESS] Посилання відповідачів на ту обставину, що вони вселилися у спірну квартиру в порядку передбаченому Законом, не підтверджуються матеріалами справи, спростовуються доказами, які суд дослідив під час судового розгляду справи, а тому суд не бере їх до уваги. Відповідно до ст.ст. 79,81 ЦПК України суд покладає на відповідачів обов”язок по відшкодуванню позивачу судових витрат у розмірі 16 грн.

Outcome: approved