Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до КДСП «Землероб» (надалі по тексту підприємство у відповідних відмінках) про визнання нечинним рішення загальних зборів членів того ж підприємства від 25 квітня 2002 року.(а.с.3-5) Ухвалою суду від 26 лютого 2008 року до участі у справі залучено, як інших відповідачів, 520 власників майнових сертифікатів підприємства.(а.с.40-45) Власники майнових сертифікатів викликалися в судове засідання шляхом опублікування оголошень в друкованих засобах масової інформації.(а.с.110-111) В судовому засіданні позивач і її представник підтримали вимоги заяви та просили визнати рішення загальних зборів нечинним, вважаючи, що вони не проводились. Разом з тим, вказали, що оскаржуване рішення є суперечливим, оскільки оцинкований склад увійшов в перелік майна, котре підлягало поділу, так і у перелік, яке призначалося для погашення кредиторської заборгованості. Ліквідатор банкрута підприємства позов не визнала і пояснила, що протокол загальних зборів з додатками їй вручили в прокуратурі Компаніївського району Кіровоградської області, який в подальшому вилучили. Вважає, що не має жодних підстав визнавати рішення нечинним, оскільки на час його винесення існувала кредиторська заборгованість підприємства, котру необхідно було погашати за рахунок продажу майна, яке виділили для цього. Окрім того, зазначила, що позивачем пропущено строк звернення до суду, котрий остання не просить поновити. На її погляд, строк звернення слід відраховувати з дня винесення оскаржуваного рішення. Відповідачі [PERSON], [PERSON].,[PERSON], [PERSON].,[PERSON], [PERSON]., [PERSON]. позов не визнали, пояснивши, що збори проводились і приймались відповідні рішення. Відповідачі [PERSON] [PERSON] [PERSON], [PERSON]., [PERSON], [PERSON]. позов визнали, зазначивши, що їм нічого невідомо про проведення загальних зборів членів підприємства від 25 квітня 2002 року. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідачів, представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач є власником майнового сертифіката підприємства, який виданий 19 вересня 2001 року.(а.с.124) Постановою господарського Кіровоградської області від 02 січня 2003 року підприємство визнано банкрутом.(а.с.21-22) Цей же суд ухвалою від 16 липня 2003 року призначив ліквідатором банкрута підприємства [PERSON].(а.с.21-22) Судом встановлено, що майнові сертифікати видано на підставі протоколу №1 уповноважених членів підприємства від 14 липня 2001 року.(а.с.125-130) Ознайомившись з згаданим протоколом, встановлено, що на зборах вирішувалось питання стосовно визначення структури майнового фонду та не розглядалось питання, яке майно виділити для погашення кредиторської заборгованості. Разом з тим, в архівних документах не міститься додатку до протоколу щодо переліку майна, котре підлягало розпаюванню.(а.с.125) Судом встановлено, що станом на 19 вересня 2001 року та 25 квітня 2002 року у підприємства існувала кредиторська заборгованість у сумі 59573,88 грн.(а.с.123) В судовому засіданні оглядалися оригінали спірного протоколу №2 загальних зборів колишніх членів підприємства від 25 квітня 2002 року та додатки до нього, які знаходяться в матеріалах кримінальної справи №62-267 порушеної за фактом підроблення переліку майна, призначеного для погашення кредиторської заборгованості, котру розслідувала районна прокуратура.(а.с.17-20) Ознайомившись з протоколом загальних зборів №2, встановлено, що присутніми були 360 власників майнових сертифікатів, а це складає більшість від загальної кількості.(а.с.6-8,32-37) Згідно протоколу №2 від 25 квітня 2002 року загальні збори вирішували питання щодо розподілу майна по групам та виділення для погашення кредиторської заборгованості.(а.с.112-122) Дослідивши переліки майна уточненого пайового фонду працівників підприємства і призначеного для погашення кредиторської заборгованості від 25 квітня 2002 року, суд встановив, що у них вказаний оцинкований склад вартістю 32572 грн.(а.с.119,122) П.4 «Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств», затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України №62 від 14 березня 2001 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04 квітня 2001 року №305/5496, передбачено, що у процесі реорганізації підприємств, у тому числі при вирішенні майнових питань, належні їм активи, відображені у загальному переліку на дату реорганізації, поділяються на групи, серед яких - активи, передбачені для задоволення кредиторської заборгованості реорганізованого підприємства, які передаються підприємству-правонаступнику. Таким чином, у разі наявності кредиторської заборгованості необхідно першочергово виділити майно для її погашення, а потім лише формувати пайовий фонд та розподіляти його між власниками. Суд дійшов висновку, що позивач не надала достатніх доказів, котрі б свідчили, що 25 квітня 2002 року не проводились збори членів підприємства з урахуванням різних показань усіх відповідачів. Разом з тим, постановою слідчого прокуратури Компаніївського району Кіровоградської області від 04 серпня 2006 року закрито згадану кримінальну справу у зв'язку з відсутністю складу злочину.(а.с.84-86) У постанові органу досудового слідства вказано, що, будучи допитаними, як свідки, члени ліквідаційної комісії підприємства Бойко С.А., Артемошина В.П., Рибаченко Л.В., [PERSON]., Постна Г.В., Бурян В.М., Стельмашук С.М. пояснили про проведення 25 квітня 2002 року в с.Гарманівка загальних зборів членів підприємства, а, оглянувши перелік майна, призначеного для погашення заборгованості, ідентифікували свої підписи.(а.с.85) Отже, суд переконаний, що внесення оцинкованого складу в перелік майна, яке підлягало розподілу між власниками є помилковим, а тому розмір пайового фонду, зазначений у майнових сертифікатах, фактично повинен бути меншим. Майновий сертифікат - це виключно внутрішній документ господарства, який видається на підтвердження результатів проведеного паювання майна. Крім того, майновий сертифікат не є цінним папером і засвідчує тільки право на отримання майнового паю при виході з господарства, а не право власності на конкретне майно колективного сільськогосподарського підприємства. А тому, рішення загальних зборів членів підприємства, навіть з допущенням помилки, не порушувало право власності позивача. Разом з тим, суд встановив, що позивач пропустила строк позовної давності. Ч.1 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В судовому засіданні позивач пояснила, що не була присутня на загальних зборах членів підприємства від 25 квітня 2002 року. Відповідачі, які позов не визнали та повідомили про присутність на загальних зборах, не були категоричні у ствердженні про присутність на них [PERSON]. Таким чином, строк позовної давності не можна відраховувати з 25 квітня 2002 року. Однак, в матеріалах справи є доказ, який свідчить про те, що позивачу 17 грудня 2004 року достовірно було відомо про наявність спірного протоколу загальних зборів власників майнових сертифікатів підприємства.(а.с.80-81) Отже, з 17 грудня 2004 року до дня подачі позовної заяви минуло більш як 3 роки. [PERSON]. не заявляла клопотань про поновлення строку звернення до суду. Ч.4 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачу слід відмовити у задоволенні позову за безпідставністю вимог та пропущенням строку звернення до суду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed