Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати його право власності на нежитлові приміщення, літ. А-2, які знаходяться за адресою: [ADDRESS], а саме: виділені нежитлові приміщення загальною площею 121,7 кв.м., приміщення спільного користування загальною площею 24,6 кв.м. та приміщення загального користування площею 0,394 кв.м. відповідно до розрахунку ідеальних часток площі приміщень виділених, спільного та загального користування серед учасників відповідача та поверхового плану, які є невід'ємними частинами протоколу загальних зборів відповідача від 02 червня 2008 року (вартістю 122423,48 грн.). Також просить зобов'язати відповідача - ПП "Спілка орендарів будинку побуту "Добробут" підписати з ним акт приймання - передавання та передати йому у власність зазначені нежитлові приміщення. Позов мотивує тим, що згідно договору купівлі - продажу нежитлового приміщення способом викупу від 13 квітня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу (зареєстрованого в реєстрі за № 461) - Лаганяк Т.І., відповідач став власником нежитлових приміщень, які знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У відповідності до установчих документів відповідача, позивач є його учасником (засновником), що володіє 4,0 % статутного фонду відповідача. Відповідно до протоколу загальних зборів відповідача від 02 червня 2008 року його виведено зі складу учасників (засновників) відповідача та вирішено виплатити йому частину вартості майна відповідача в натуральній формі шляхом передачі у власність частини нежитлових приміщень. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позов підтримав, з підстав викладених в позовній заяві, яку просить задоволити. Представник відповідача - Легеда М.М. в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, оскільки, на його думку, позивач не представив необхідних документів, які б підтвердили таке його право, а тому йому підставно було відмовлено у підписанні акту прийома-передачі та у передачі у власність нежитлових приміщень. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав: Згідно договору купівлі - продажу нежитлового приміщення способом викупу від 13 квітня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу (зареєстрованого в реєстрі за №461) - Лаганяк Т.І., Приватне підприємство "Спілка орендарів будинку побуту "Добробут", м. Дрогобич стало власником нежитлових приміщень, які знаходиться по [ADDRESS]. У відповідності до установчих документів відповідача [PERSON] є його учасником (засновником), що володіє 4,0 % Статутного фонду відповідача. 20 березня 2007 року позивач звернувся на адресу загальних зборів відповідача з нотаріально посвідченою заявою про вихід зі складу його учасників (засновників). Належну йому частку в статутному капіталі (фонді) відповідач просив виділити частиною нежитлових приміщень, площею відповідно до його внеску в статутний капітал (фонд) відповідача. 02 червня 2008 року відбулися загальні збори відповідача, на яких було прийняте рішення, оформлене відповідним протоколом, про виведення позивача зі складу учасників (засновників) відповідача та виплату йому частини вартості майна відповідача в натуральній формі шляхом передачі у власність частини нежитлових приміщень, літ. А-2, а саме: виділені нежитлові приміщення загальною площею 121,7 кв.м., приміщення спільного користування загальною площею 24,6 кв.м. та приміщення загального користування площею 0,394 кв.м. відповідно до розрахунку ідеальних часток площі приміщень виділених, спільного та загального користування серед учасників Підприємства та поверхового плану (вартістю 122423,48 грн.). 01 серпня 2008 року позивач звернувся на адресу відповідача із заявою, в якій просив останнього підписати з ним акт приймання - передавання та передати йому у власність зазначені вище нежитлові приміщення. 11 серпня 2008 року на подану заяву позивач отримав відповідь, в якій відповідач повідомив, що на даний час не може визнати за ним право власності на зазначені у заяві нежитлові приміщення, оскільки, на його думку, позивач не представив необхідних документів, які б підтвердили таке його право, а тому відмовив позивачу у підписанні акту прийома-передачі та у передачі у власність зазначених приміщень. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 5.4 статуту відповідача визначено, що засновник може вийти з підприємства, попередивши про це інших засновників не пізніше ніж за шість місяців до дня виходу. У відповідності до п. 5.5 статуту відповідача, у разі виходу з підприємства засновнику виплачується вартість частини майна підприємства, пропорційна його частці в статутному фонді. На вимогу засновника та за згодою зборів засновників підприємства частка засновника, що виходить з підприємства, повертається йому повністю або частково в натуральній формі. 20 березня 2007 року позивач звернувся до відповідача із заявою про вихід його з числа учасників (засновників) відповідача, в якій просив також виділити належну йому частку в статутному капіталі (фонді) відповідача в натуральній формі, а саме частиною нежитлових приміщень, площею відповідно до його внеску в статутний капітал (фонд) відповідача. Згода інших учасників (засновників) відповідача на вихід позивача з підприємства та виділення йому відповідної частки в натурі підтверджується рішенням загальних зборів відповідача від 02 червня 2008 року, оформленого відповідним протоколом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки відповідачем не визнається право власності позивача на згадане вище майно, то згідно ст. 392 ЦК України, слід підтвердити таке право за позивачем, визнавши за ним право власності на вищевказані нежитлові приміщення. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені витрати по оплаті судового збору в дохід держави в сумі 1224,23 грн. та витрат на ІТЗ в сумі 30,00 грн., а всього - 1254,23 грн. судових витрат.

Outcome: approved