Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-18 00:00:00

Правова позиція представника позивача. Представник [PERSON] за довіреністю - [PERSON] у квітні 2008 р. звернулася з позовом до суду з вимогами до виконавчого комітету Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання за її довірителем право власності на нерухоме майно на підставі того, що він є добросовісний набувач і як у добросовісного набувача належне йому нерухоме майно не може бути витребуване. При цьому, представник позивача посилалася на вимоги ст.ст. 330, 390 ЦК України, які передбачають підстави для набуття права власності та його захист. В подальшому, в серпні 2008 р. представник змінила позовні вимоги, вважаючи, що саме відповідачем [PERSON] порушується право власності її довірителя на нежиле приміщення тому, просила залучити до матеріалів справи змінений позов та задовольнити вимоги [PERSON], щодо визнання за ним права власності нежиле приміщення першого поверху за № 501, загальною площею 279,3 кв. м., розташоване[ADDRESS]. Щодо процесуального статусу виконавчого комітету Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, то представник позивача просила притягнути їх до участі у справі в якості третіх осіб на стороні відповідача. Викладаючи фактичні обставини справи, представник пояснила, що 23 листопада 2005 р. [PERSON], за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу придбав у [PERSON] зазначене вище нежиле приміщення і в той же день зареєстрував право власності на це приміщення в КП “ОМБТІ та РОН”. Це приміщення належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради від 09 лютого 2005 р. та зареєстрованого в Комунальному підприємстві "Одеське міське бюро технічної інвентаризації й реєстрації об'єктів нерухомості", номер запису 558 у книзі 41неж 57. Свідоцтво про право власності на нежиле приміщення першого поверху №501, розташоване[ADDRESS] було видано [PERSON] на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2005 р., яке ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20 вересня 2006 р. - скасовано, а справа направлена в суд першої інстанції на новий розгляд. Ця справа була прийнята до провадження Приморським районним судом м. Одеси, який своєю ухвалою від 20.03.2008 р. закрив провадження по справі. Вищевикладені обставини справи, на думку представника позивача, свідчать про те, що право власності [PERSON] оспорюється і відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, він має право пред'явити позов щодо його захисту. Правова позиція представника відповідача. Представник відповідача - [PERSON] позов визнала, підтвердивши обставини справи, які були викладені в позові [PERSON]. При цьому представник зазначила, що всі умови договору купівлі-продажу не житлового приміщення [ADDRESS] від 23.22.2005 р. між ним та [PERSON] були виконані в повному обсязі й претензій вони один до одного не мають. Правова позиція третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Представники третіх осіб на стороні відповідача - Одеської міської ради та Приморської районної адміністрації Одеської міської ради вважали позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню на підставах того, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] є власником спірного приміщення, його право власності ніким не оспорено і ніхто із заінтересованих осіб не звернувся до суду з таким питанням. На думку представників органів місцевого самоврядування в загалі відсутній спір між сторонами. Мотивувальна частина рішення. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд установив наступні фактичні обставини справи. Відповідачем [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу від 31.01.2004 р. у приватного підприємства “Тандем Плюс” було придбано нежиле приміщення за №501 першого поверху загальною площею 246,7 кв. м., яке розташоване[ADDRESS] . В результаті реконструкції вказаного приміщення, що була проведена [PERSON] його площа стала складати 279,3 кв.м.. У зв'язку з тим, що після проведення будівельних робіт, пов'язаних із реконструкцією приміщення, воно не було прийнято до експлуатації в установленому законом порядку, [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на реконструйоване нежиле приміщення, розташованого[ADDRESS], загальна площа якого вже складала - 279,3 кв.м. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2005 р. позов [PERSON] був задоволений. На підставі вказаного рішення виконавчим комітетом Одеської міської ради 09.02.2005 р. було видане свідоцтво про право власності на спірне приміщення, площею 279,3 кв. м. та зазначено, що свідоцтво видається замість договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом. 11 лютого 2005 р. [PERSON] зареєстрував своє право власності на реконструйоване приміщення в КП “ОМЬТІ та РОН” і отримав витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.11.2005 р., який був засвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON] придбав у [PERSON] нежиле приміщення першого поверху загальною площею 279,3 кв. м., яке розташоване [ADDRESS]. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20 вересня 2006 р. рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2005 р. про визнання за [PERSON] права власності на нежиле приміщення площею 279,3 кв. м. першого поверху №501, розташоване [ADDRESS]- скасовано, а справа направлена в суд першої інстанції на новий розгляд. Справа була прийнята до провадження Приморським районним судом м. Одеси, який своєю ухвалою від 20.03.2008 р. закрив провадження по справі у зв'язку з тим, що між сторонами існує спір про право. Переходячи к аналізу чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, за захистом яких вона звернулася, а якщо були, то ким, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона продавець передає майно у власність другій стороні, а покупець приймає майно і сплачує за нього певну грошову суму. Стаття 657 ЦК України містить зобов'язання, щодо укладання договору купівлі - продажу нерухомого майна у письмовій формі з нотаріальним посвідченням. Всі ці умови законодавства сторонами по справі були виконані, тому, можливо зробити висновок, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності позивачем було набуто на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочіну. Згідно з частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 цієї статті встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, визнання права. На думку суду, не визнання або оспорювання права власності позивача іншими особами порушує його майнове право. Частина 2 ст. 328 ЦК України свідчить про те, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В даному випадку право власності позивача порушується відповідачем [PERSON], якій придбав це право на підставі рішення суду, потім незаконність набуття ним права власності була встановлена судом. Так, обставинами справи встановлено, що [PERSON] правомірно володів нежилим приміщенням за №501 першого поверху загальною площею 246,7 кв. м., однак його володіння вже реконструйованим приміщенням, яке збільшилося на 32,6 кв. м. було визнане судом - незаконним. Між тим, статтею 330 ЦК України встановлено, що якщо майно, відчужене особою, що не мало на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 390 Цивільного кодексу України майно не може бути витребуване у нього. У статті 390 Цивільного кодексу України наведений вичерпний перелік випадків, коли власник майна може вимагати майно від добросовісного набувача. Жодне з підстав вимагання майна у добросовісного набувача, зазначеного у статті 390 Цивільного кодексу України не надає право вимагати у [PERSON] спірне нежиле приміщення. Також, слід зазначити, що виконавчий комітет Одеської міської ради, якому Одеською міською радою делеговані повноваження щодо здійснення контролю за будівництвом, видаючи відповідачу [PERSON] свідоцтво про право власності на самочинно реконструйоване спірне приміщення на підставі рішення суду, погодився зі зробленою реконструкцією. Про те, що Одеська міська рада погодилася з тим, що позивач правомірно володіє самочинно реконструйованим нерухомим майном, свідчить укладений нею з позивачем договір про дольову участь у землекористуванні, щодо земельної ділянки, площею 234, 41 кв.м. [ADDRESS]. Указані обставини свідчать про те, що органи місцевого самоврядування не оспорюють право власності позивача на спірне нерухоме майно, тому, на думку суду, позивач правильно визначив їх правовий статус - третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved