Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-07 00:00:00

Позивачка [PERSON]. звернулась в суд з позовом до [PERSON]. та [PERSON]. про визначення часток у спільній частковій власності, встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на частину жилого будинку в порядку спадкування. В позові вказала, що в [ADDRESS] знаходиться будинок з надвірними будівлями, 9/50 частини якого, відповідно до договору міни № 20-Н від 18 березня 1998 року належать на праві приватної власності їй, її дочці [PERSON]., а також належав її бабусі [PERSON]., яка померла [INFO]та її колишньому чоловіку [PERSON]., який 5.10.1999 року подарував свою частку в розмірі 9/200 їх дочці [PERSON]. Після смерті [PERSON]. відкрилась спадщина на належну їй частку вказаного домоволодіння, яку померла заповіла позивачці. Позивачка звернулася до другої Лохвицької держнотконтори з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину у зв»язку з тим, що в свідоцтві про право власності на вищевказану частину будинку не визначено розмір часток його співвласників, а також прізвище [PERSON]. в свідоцтві про смерть та заповіті не співпадає з договором міни, оскільки в ньому вказано «[PERSON]». Позивачка стверджує, що різниця в прізвищі померлої [PERSON]., виникла при перекладі його з російської на українську мови, оскільки при оформленні договору міни [PERSON]. мала паспорт Радянського Союзу, тому прохає суд встановити факт того, що [PERSON]. дійсно укладала договір міни квартири на 9/50 частини будинку з надвірними будівлями. Позивачка також прохає суд, визначити частки у праві спільної часткової власності на частину вищевказаного жилого будинку з надвірними будівлями, а саме: їй та покійній [PERSON]. по 9/200 частини кожному, оскільки, їх сім»я, що складалась з чотирьох осіб обміняла свою квартиру на 9/50 частини жилого будинку, а отже кожному з них припадає по 9/200 його частини. Але враховуючи вищевказаний договір дарування частина домогосподарства її дочки складає 18/200. Позивачка також стверджує, що після смерті її бабусі [PERSON]. залишилася спадкоємиця першої черги це її мати (дочка померлої) [PERSON]., яка на день смерті проживала разом з [PERSON]. і була непрацездатною за віком. Таким чином, при наявності заповіту її обов»язкова частка складає половину, тобто 9/400 частини домоволодіння. Тож, позивачка прохає суд, визнати за нею право власності на 9/200 частини жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS]в порядку спадкування після смерті [PERSON]. У судовому засіданні позивачка [PERSON]. свої позовні вимоги підтримала повністю, прохає їх задовольнити. Відповідачка [PERSON]. проти позову не заперечує, пояснила, що вона являється співвласником частини будинку по [ADDRESS] і їй належить на праві власності 18/200 частини цього будинку. Вважає, що [PERSON]. та її покійній прабабусі [PERSON]. належало по 9/200 частини вищевказаного житлового будинку. Відповідачка [PERSON]. суду показала, що [INFO]померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на належні їй 9/200 частини будинку по [ADDRESS]. Але вона на цю спадщину після смерті матері не претендує і просить визнати право власності на спадкову частину будинку за її дочкою [PERSON]. Представник третьої особи - КП «Лубенське МБТІ» в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі , не заперечує проти задоволення позовних вимог позивачки. Треті особи [PERSON]. та [PERSON]. в судове засідання не з»явились, надали суду письмові заяви в яких прохають розглянути справу без їх участі проти позову не заперечують. Дослідивши обставини, докази по справі , заслухавши пояснення сторін, що з»явились в судове засідання, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У відповідності ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Згідно ст. 328 ч.1 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Судом встановлено, що згідно договору міни № 20-Н від 18 березня 1998 року позивачці [PERSON], [PERSON], [PERSON]та [PERSON] належить на праві приватної власності 9/50 частини будинку з господарськими будівлями [ADDRESS](а.с. 18). Згідно договору дарування від 5 жовтня 1999 року [PERSON]. подарував свою 9/200 частини [PERSON]. (а.с.19). Таким чином, відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно 9/50 частини будинку по[ADDRESS]належить: [PERSON] та [PERSON]на праві спільної сумісної власності відповідно до договору міни, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності відповідно до договору міни та договору дарування, решта 41/50 частини вказаного домоволодіння - третім особам по справі [PERSON]та [PERSON](а.с. 17). Судом встановлено, що [PERSON]. має визначену частину спірного домоволодіння, а саме 18/200, [PERSON]. та [PERSON]. визначених розмірів домоволодіння не мають. [INFO] [PERSON]. померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 21). Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй частину вищевказаного домогосподарства. Згідно заповіту від 18 липня 2003 року померла належну їй частину будинку [ADDRESS] заповіла позивачці [PERSON]. (а.с. 20). Однак при зверненні позивачки до держнотконтори з заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON]. їй було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину у зв»язку з не визначеністю розміру часток його співвласників, а також тим, що прізвище [PERSON]. в свідоцтві про смерть та заповіті не співпадає з договором міни, оскільки в ньому вказано «[PERSON]». Таким чином, без визначення часток у спільній сумісній власності позивачка не зможе оформити спадщину. Відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України у разі виділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, або законом. Як встановлено, 9/50 частини спірного домоволодіння, відповідно до договору міни належало 4-м особам домовленості між співвласниками про розмір часток не було, тож вищевказана частина належить їм порівну, тобто по 9/200 частини. Таким чином, враховуючи, що [PERSON]. з урахуванням договору дарування має право власності на 18/200 частини, то позивачка та померла [PERSON]., кожна по 9/200 частини. Суд також вважає, що підлягає задоволенню і вимога позивачки про встановлення факту укладення померлою [PERSON]. договору міни квартири на 9/50 частини будинку. Так, встановлено, що в свідоцтві про смерть та заповіті прізвище вказано «[PERSON]». в договорі міни помилково «[PERSON]»». Суд вважає, що вказані розбіжності в прізвищі виникли в зв»язку з неточним перекладом прізвища з російської на українську мови. Спадкоємицею майна належного померлій [PERSON]., згідно заповіту є позивачка [PERSON]., однак враховуючи те, що залишилася спадкоємиця першої черги це її мати (дочка померлої) [PERSON]., яка на день смерті проживала разом з [PERSON]. і була непрацездатною за віком і при наявності заповіту її обов»язкова частка складає половину частини домоволодіння, суд вважає, що частки вказаних спадкоємців є рівними і вони повинні успадкувати кожна по 9/400 частини домоволодіння. Але, як пояснила в судовому засіданні [PERSON]. вона не зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON]. і прохає визнати право власності за її дочкою [PERSON]. на 9/200 частини будинку по [ADDRESS] .. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON]. повністю, враховуючи відповідні уточнення. Судові витрати взяла на себе позивачка і не прохає їх стягувати з відповідачів.

Outcome: approved