Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-19 00:00:00

26.09.2008 р . позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначає, що 12 серпня 2008 року вона на підставі договору купівлі-продажу придбала у громадянина [PERSON] (далі за текстом - Відповідач) нерухоме майно, а саме - садибу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та складається з житлового будинку житловою площею 33,1 кв.м, позначеного літерою "А" та господарсько-побутових будівель та споруд: сіни - літера "а", літня кухня - літера "Б", сарай - літера "В", гараж - літера "Г", вбиральня - літера "Д", погріб під літ. "а" - літера "Пг", паркан - 1, басейн -2, колодязь -3. Вищезазначена садиба розміщена на земельній ділянці площею 0,5000 га. Зазначена садиба належала відповідачеві згідно свідоцтва про власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області серії [NUMBER] від 30.07.2008 року на підставі рішення за[NUMBER] від 12.12.1991 року. Відповідач отримав право власності на цей будинок та проживав в ньому ще з 1991 року. З цього ж року відповідач відкрито та безперервно користувався земельною ділянкою на якому цей будинок розміщений, сплачував земельний податок, тощо, а, відтак, він набув право власності і на земельну ділянку, адже відповідач користувався земельною ділянкою понад сімнадцяти років, що в контексті вимог ст. 119 Земельного кодексу України вказує на набуття ним права власності на землю за давністю користування. У відповідності до умов п.2.1. Договору купівлі-продажу від 12.08.2008 року своїми підписами продавець та покупець ствердили, що право власності на садибу та земельну ділянку переходить до покупця, тобто до неї, після підписання самого Договору. Вона ж, в свою чергу, сплатила всю вартість придбаного майна, свідченням чому є відповідний підпис продавця - Відповідача на Договорі купівлі-продажу згідно вимог п. 3.1. Договору купівлі-продажу від 12.08.2008 року та наявність в неї технічної документації на будинок. Стаття 328 Цивільного кодексу України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів і відповідно до вимог статті 334 Цивільного кодексу України переходить до набувача майна з моменту його передачі. При зверненні до бюро технічної інвентаризації для реєстрації права власності на придбану будівлю їй було роз'яснено, що Відповідач порушив вимоги законодавства України до укладення таких угод, а саме - ухилився від його нотаріального посвідчення, хоча у відповідності до умов п. 4.2. Договору Відповідач брав на себе зобов'язання по нотаріальному посвідченню Договору купівлі-продажу від 12.08.2008 року. Вказана обставина перешкоджає їй, як власнику придбаної садиби користуватися своїми правами, зокрема - зареєструвати своє право власності на придбану нерухомість. З часу придбання майна у Відповідача по теперішній час вона відкрито, безперервно володіє вказаним об'єктом нерухомості, однак у відповідності до вимог Тимчасового положення "Про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно", затвердженого Наказом Міністерства юстиції України за №6/5 від 28.01.03 р., провести державну реєстрацію свого права власності без правовстановлюючого документу не може. Статтею 220 Цивільного кодексу України передбачено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Статтею 377 Цивільного кодексу України, а також статтею 120 Земельного кодексу України передбачено також і перехід права власності на земельну ділянку, на якій розміщений будинок, споруда чи будівля (а в даному випадку - садиба) до набувача - тобто до неї, без зміни цільового призначення землі. Цільове призначення земельної ділянки вона не буде змінювати. Одним із способів захисту прав як визначено в ст. 16 Цивільного кодексу України, є визнання цього права. Пунктом 10 Додатку до Тимчасового положення "Про порядок реєстрації ...." як правовстановлюючий документ на нерухоме майно визначено рішення суду. В попередньому судовому засіданні Представник позивача на позові наполягає і прохає визнати договір купівлі-продажу від 12.08.2008 року садиби дійсним та визнати за його довірителем право власності на придбану садибу. Представник Відповідача позов визнає, надавши заяву про розгляд позову у його відсутність. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши доводи Представника позивача та вивчивши матеріали справи, встановив, що згідно свідоцтва про власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області серії [NUMBER] від 30.07.2008 року на підставі рішення за[NUMBER] від 12.12.1991 року [PERSON] являється власником садиби за адресою: [ADDRESS] та складається з житлового будинку житловою площею 33,1 кв.м, позначеного літерою "А" та господарсько-побутових будівель та споруд: сіни - літера "а", літня кухня - літера "Б", сарай - літера "В", гараж - літера "Г", вбиральня - літера "Д", погріб під літ. "а" - літера "Пг", паркан - 1, басейн -2, колодязь -3, що розміщена на земельній ділянці площею 0,5000 га. Відповідач отримав право власності на цей будинок та проживав в ньому ще з 1991 року. З цього ж року відповідач відкрито та безперервно користувався земельною ділянкою на якому цей будинок розміщений, сплачував земельний податок, тощо, а, відтак, він набув право власності і на земельну ділянку, адже відповідач користувався земельною ділянкою понад сімнадцяти років, що в контексті вимог ст. 119 Земельного кодексу України вказує на набуття ним права власності на землю за давністю користування. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, що визначено ст. 334 ЦК України. У відповідності до ксерокопії договору купівлі-продажу від 12.08.2008 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON], згідно вимог ст.ст. 202, 203, 204, 205, 207 ЦК України, на підставі якого [PERSON]. продав, а [PERSON]. придбала садибу в [ADDRESS]. Згідно зі статтею 377 Цивільного кодексу України, а також статтею 120 Земельного кодексу України до Позивача перейшло право власності на земельну ділянку, на якій розміщений будинок без зміни цільового призначення землі. У відповідності до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. На підставі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів і відповідно до вимог ст. 334 ЦК України право власності переходить до набувача майна з моменту його передачі. Відповідач в поданій заяві прохає суд позов задовольнити, так як вимоги Позивача обґрунтовані, і претензій до Позивача не має. У відповідності до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Факт виконання договору однією із сторін - [PERSON]., стверджується наданою заявою [PERSON]., згідно якої останній зазначив, що претензій фінансового характеру не має. При таких обставинах, суд вважає, що договір купівлі-продажу від 12.08.2008 року є дійсним і Позивач є фактичним власником нерухомого майна - садиби та земельної ділянки в [ADDRESS].

Outcome: approved