Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі - продажу земельних ділянок дійсним, та визнання право власності на земельні ділянки. Згідно із договором купівлі - продажу земельної ділянки від 10 січня 2007 року позивачем була придбана земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області у громадянина [PERSON] площею 3,22 га за 30 000 грн. Після укладення договору сторони домовилися наступного дня звернутися до нотаріальної контори для їх нотаріального посвідчення, як це вимагає стаття 657 Цивільного кодексу України. Але в силу різних причин у запланований день відповідач до нотаріуса на прийом не прийшов. 13.01.2007 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо заборони продажу земель сільськогосподарського призначення до прийняття відповідних законодавчих актів», відповідно до пункту 1 якого до 1 січня 2008 року не допускалися купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 31.12.2007 набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким внесено зміни до Земельного кодексу України, згідно з якими заборону продовжено до прийняття відповідних законів. 22 травня 2008 року Конституційний суд України прийняв рішення, яким визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окремі положення цього закону, в тому числі й ті, якими внесені зміни до Земельного кодексу України. Але 04.06.2008 набрав чинності новий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким знову внесено зміни до Земельного кодексу України, згідно з якими знову не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок, що перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель. Тому не має можливості посвідчити договір купівлі-продажу земельної ділянки нотаріально. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився попередньо надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Представник третьої особи - Полтавської районної державної адміністрації в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову ухвалюється судове рішення в порядку встановленому ст. 174 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачами позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення позивачки та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних питань: Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу від 10 січня 2007 року [PERSON]придбав у власність у [PERSON] земельну ділянку площею 3,22 га за 30 000 грн., яка розташована на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до акту прийому - передачі земельних ділянок [PERSON] дійсно передав [PERSON] у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,22 га. Згідно державного акту [PERSON] дійсно належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 3,22 га, яка знаходиться на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області. Згідно ст. 220 п. 2 ЦК України вважається, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, якщо це не порушує права інших осіб. На підставі викладеного, суд вважає, що договори купівлі - продажу земельних ділянок, укладені 10.01.2007 року між сторонами є дійсними та такими, що не порушують права третіх осіб, оскільки вищезазначені договори були укладені до вступу у законну силу Закону України «Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо заборони продажу земель сільськогосподарського призначення до прийняття відповідних законодавчих актів», тому позовна заява [PERSON] є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved