Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-07 00:00:00

Позивачка, [PERSON], звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Красноармійської міської ради про визнання права власності на домоволодіння за спадщиною. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що [INFO] відкрилася спадщина після смерті її чоловіка,[PERSON], на належний померлому житловий будинок [ADDRESS], який належав [PERSON] на праві власності. З померлим вона перебувала у юридичному шлюбі з 1 червня 1956 року. Шлюб між ними було зареєстровано Красноармійським міським ЗАГС Донецької області. Вона є єдиним першочерговим спадкоємцем. За життя чоловік не давав розпорядження з приводу належного йому майна - не складав заповіту. Після відкриття спадщини, в шестимісячний термін вона не зверталася до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті чоловіка. Однак, вважає себе таким спадкоємцем, який прийняв спадщину, у відповідності 1268 п. З ЦК України. На сьогоднішній день у неї виникла необхідність в отриманні свідоцтва про право на спадщину, з цією метою вона звернулася до державного нотаріуса. Державний нотаріус запропонувала їй звернутися до БТІ та надати витяг з реєстрації прав на нерухомість. У видачі витягу їй було відмовлено у зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на право власності на спадковий будинок, а наданий нею договір на право побудови та безстрокового користування земельною ділянкою від 22.02.1949 року не входить до переліку документів, які є підставою для виникнення, переходу та припинення речових прав на нерухоме майно, у відповідності до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Вважає, що вона має право визнати за собою право власності у порядку спадкування на житловий будинок [ADDRESS], який належав померлому чоловікові за наступних підстав: Вона є спадкоємцем першої черги та прийняла спадщину. У відповідності до ст. 1268 п. З ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. До смерті та після смерті чоловіка вона проживає у вказаній квартирі, що стверджується доданою до заяви копією домової книги. П. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Мін'юсту України № 20/5 від 3.03.2004 року передбачено, що Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом і спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем є довідка житлово-експлуатаційної організації, управління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в домовій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У відповідності до статті 331 п. 2 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття до експлуатації. Якщо право на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", обов'язковій державній реєстрації підлягають право власності на нерухомість. В зв'язку з тим, що чоловік після закінчення будівництва житлового будинку не ввів будинок в експлуатацію та не зареєстрував акт вводу в експлуатацію в БТІ, право власності у спадкодавця не виникло. Однак право власності чоловіка на житловий будинок підтверджується договором на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 22.02.1949 року, технічним паспортом на житловий будинок, який видано на ім'я померлого. Виходячи з наведеного позивачка просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок загальною площею 38,6 кв.м. в тому числі жилою площею 18,2 кв.м. та господарські споруди: літню кухню, сарай, сарай, сарай убиральню, вимощення, вимощення, огорожу, ворота, огорожу, огорожу, який розташовано [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачка наполягала на своєму позові і просила його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача не заперечує проти задоволення позову і просила справу розглядати в відсутність представника, що вбачається з заяви на а.с.20-21. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі ст. 328 Цивільного кодексу України позивачка має право набути право власності з підстав, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, тому за позивачкою можливо визнати право власності за спадщиною на вищевказаний будинок. У відповідності до ст.1268 ч.5 Цивільного кодексу України позивачка визнається такою, що прийняла спадкове майно оскільки вона фактично прийняла спадкове майно і за нею можливо визнати право власності на спадкове майно. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного та,

Outcome: approved