Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-16 00:00:00

В березні 2008 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ „Земля і воля” про визнання незаконними дій відповідача щодо відмови у виплаті орендної плати за землю за 2007 рік, зобов”язання виплатити орендну плату в розмірі 2,5 т фуражного зерна (1440 грн.), індексацію - 714 грн.22 коп. та пеню станом на 21 березня 2008 року - 482 грн.72 коп. обгрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є пайовиком колишнього КСП „Піонер”. На підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) 21березня 2005 року уклала з ТОВ „Земля і Воля” договір оренди своєї земельної частки (паю) на 10 років, який зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Бобровицької міської ради. У квітні 2007 року відбулися збори пайовиків колишнього КСП „Піонер”, які виявили бажання оформити Державні акти на землю. Але вона договір оренди земельної частки(паю) з відповідачем не розірвала, Державний акт на право приватної власності на землю не отримала. Відповідач відмовляється виплатити орендну плату за 2007 рік, посилаючись на те, що земельні ділянки пайовиків у 2007 році не оброблялися. Тому звернулася до суду за захистом своїх прав і ціну позову визначила в сумі 2636 грн. 94 коп.. В процесі розгляду справи позивачка уточнила позовні вимоги, надала суду новий розрахунок заборгованості та просила зобов”язати ТОВ „Земля і воля” виплатити орендну плату в сумі 1440 грн., індексацію в сумі 847 грн. 61 коп., пеню в розмірі 1075 грн. 18 коп. станом на 23.07.2008 року за 235 днів, а всього 3362 грн. 79 коп. Рішенням Бобровицького районного суду від 23 липня 2008 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Суд прийшов до висновку, що відповідач не користувався орендованою земельною часткою(паєм) позивачки за суттєвих обставин, оскільки земельна частка [PERSON] розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним земельним масивом, яка належала більше ніж 200 власникам сертифікатів, а з них понад 190 осіб розірвали додатковими угодами договірні відносини з відповідачем. Тому, на думку суду, після розірвання договорів іншими власниками землі, відповідач не мав змоги дістатися до землі позивача, не порушивши прав інших власників землі, в зв”язку з чим не міг обробляти землю позивачки. Також відмовлено в задоволенні позову в зв”язку з тим, що позивачка просить зобов”язати відповідача виплатити орендну плату в натуральній формі, а договором передбачений грошовий розрахунок. Крім того, визнання нечинними дій відповідача прямо не передбачено діючим законодавством. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення її вимог. На думку апелянта суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам та матеріалам справи. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що невикористання відповідачем протягом 2007 року земельної ділянки не є підставою для невиплати орендної плати, а одностороння відмова від зобов”язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов”язання. Крім того, рішення суду необгрунтоване в правовому плані. Також суд не звернув увагу на вимоги позивачки - вона просила стягнути орендну плату в грошовому виразі, а не в натуральному і це підтверджується звукозаписом судового засідання від 30 липня 2008 року та наданим розрахунком, що мається у справі. Вислухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині вимог про стягнення орендної плати за 2007 рік та частковим задоволенням цих вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як вбачається з договору оренди земельної частки (паю) № 332 від 21 березня 2005 року (а.с.7,8), він укладений між власником земельної частки (паю) [PERSON] і ТОВ „Земля і воля”. Предмет оренди - земельна частка(пай) розміром 7,17 умовних кадастрових гектарів, вартістю 57582грн., яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом, мета використання земельної ділянки - для сільськогосподарських потреб, термін дії договору - 10 років з 21 березня 2005 року по 21 березня 2015 року, орендна плата -1440 грн. на рік. Даний договір зареєстрований Бобровицькою міською радою у книзі записів реєстрації договорів оренди земельної частки (паю) за № 518 29 червня 2006 року. Суд першої інстанції, відмовляючи позивачці у стягненні орендної плати виходив з того, що відповідач не користувався об”єктом оренди за суттєвих обставин і тому орендна плата не може бути нарахована і стягнута за об”єкт, який відповідач не використовував. Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції. Згідно розділу 1Х Перехідних положень Закону України „Про оренду землі” громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку(пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону. Тобто, дія даного Закону поширюється і на спірні правовідносини. Як визначено ст.13 Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов”язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов”язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства, а орендна плата - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою-ч.1ст.19 Закону. Право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати передбачене ст.24 Закону, а у разі невиконання зобов”язань за договором оренди землі сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором -ч.1ст.36 Закону. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір оренди земельної частки(паю) між сторонами по справі на час розгляду справи є чинним і, як підтвердив представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду, до цього часу не розірваний, тому він має виконуватися сторонами належним чином. Висновок суду першої інстанції про необробіток землі відповідачем з об”єктивних причин, а саме, неможливістю дістатися до земельної ділянки позивачки без порушення прав інших власників землі, спростовується листом Бобровицького районного відділу земельних ресурсів (а.с.80) і не може бути підставою для ухилення відповідача - орендаря від виконання своїх зобов”язань за договором оренди і, зокрема, стосовно виплати орендної плати. Договором оренди земельної частки(паю) від 21 березня 2005 року визначено, що за користування вказаною в договорі земельною ділянкою орендар нараховує орендодавцю щороку орендну плату у розмірі 1440 грн. і сплачує її не пізніше в термін від 01 серпня до 30 листопада кожного року, орендна плата підлягає індексації на дату її виплати, а за несвоєчасну сплату орендної плати орендар зобов”язаний сплачувати пеню в розмірі 0,2 відсотка від суми недоїмки за кожний день прострочення (п.2.2,3). Тому вимоги позивачки про стягнення орендної плати за 2007 рік, індексації та пені (саме така заявлена позовна вимога [PERSON], як це підтвердила її представник в судовому засіданні апеляційного суду) є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню в частині розміру заборгованості. З відповідача на користь позивача належить стягнути суму боргу за договором оренди по орендній платі за 2007 рік -1440 грн., індексацію в сумі 249 грн. 36 коп. (з врахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення з грудня 2007 року по липень 2008 року) та пеню за 235 днів(згідно вимог позивачки) - 676 грн. 80 коп., всього 2366 грн.16 коп. Не є обґрунтованим посилання суду першої інстанції як на підставу відмови у задоволенні вимог позивачки у зв”язку з ніби-то заявленими вимогами про відшкодування заборгованості в натуральній формі, оскільки спростовується матеріалами справи - розрахунком позовних вимог(а.с.85) журналом судового засідання (а.с.99). Що стосується вимог позивача про визнання нечинними дій відповідача щодо відмови виплатити орендну плату за оренду землі за 2007 рік (що були предметом розгляду в суді першої інстанції), то ці вимоги обгрунтовано не задоволені судом, оскільки законом не передбачено визнання нечинними дій сторони у договорі, що не виконує умови договору, тому в цій частині рішення суду слід залишити без змін. З відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 114 грн. (а.с. 2, 3, 120, 121).

Outcome: partial