Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-03 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до[PERSON]. та [PERSON]. про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відбудову сараїв, посилаючись на те, що вони та відповідачі є співвласниками домоволодіння [ADDRESS]. Земельна ділянка, що закріплена Уманським міськвиконкомом за даним домоволодінням, є двором загального користування і порядок користування нею ніколи не встановлювався. Згідно з планом технічного паспорта на будинок на території двору знаходяться сараї для дров та вугілля, що належать їм. Відповідачі, без згоди інших співвласників будинку, зробили добудову до своєї частини будинку і, вважаючи, що таким чином вони стали власниками переважної частини в будинку, самоправно перегородили двір парканом, перекривши їм доступ до їх сараїв, а потім в зв'язку з тим, що до будинку було підведене газопостачання, самоправно знесли їх сараї. Крім того, перегородивши двір і не допускаючи їх до місця розташування належних їм сараїв, відповідачі на території двору спільного користування влаштували вольєр для своєї собаки, що також перешкоджає їм користуватись двором при підході до їх власних частин будинку. На їх вимоги в добровільному порядку усунути перешкоди в користуванні двором загального користування та відбудувати зруйновані сараї відповідачі не реагують, а тому вони вимушені звернутись до суду з даним позовом. [PERSON]. та [PERSON]. звернулись до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою [ADDRESS], посилаючись на те, що вони та відповідачі є співвласниками домоволодіння [ADDRESS] та користувачами земельної ділянки даного домоволодіння. [PERSON]. та [PERSON] звернулись до них з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, вимагаючи при цьому встановлення такого порядку землекористування, який передбачав би спільний двір загального користування. Вважають збереження двору спільного користування неправильним і недоцільним. Фактично на протязі останніх десяти років прибудинкова територія, на якій розташований будинок, лише формально рахувалась двором спільного користування. Частина співвласників домоволодіння, [PERSON] та [PERSON], провели розмежування землі, що знаходилась у спільному користуванні і розпоряджаються даними ділянками землі індивідуально. Вони та інші співвласники домоволодіння не заперечують проти склавшогося порядку землекористування. Спір з приводу землекористування виникає лише між ними (позивачами), з однієї сторони, та відповідачами [PERSON] і [PERSON]., з іншої сторони. Вважають, що індивідуальний порядок використання земельних ділянок назавжди ліквідує напруженість в стосунках між співвласниками, буде сприяти встановленню добросусідських взаємовідносин. Відповідно, кожний із співвласників, отримавши в індивідуальне користування земельну ділянку, зміг би, при умові дотримання діючих будівельних норм та правил, забудувати її відповідно до своїх потреб. Практика показала, що наявність в загальному користуванні господарських споруд та земельної ділянки призводить до погіршення їх стану, занедбаності, що в свою чергу унеможливлює їх нормальне подальше використання за призначенням, веде до конфліктів, сварок, непорозумінь. Разом з тим, існує можливість реального розподілу прибудинкової території, який виключав би території спільного користування, що підтверджується висновком судово-технічної експертизи, який має варіант розподілу, що виключає існування так званих дворів спільного користування, а площі земельних ділянок, що будуть надані в користування співвласникам, відповідають їх ідеальним долям в домоволодінні. Оскільки, в добровільному порядку [PERSON] та [PERSON] вирішити спір не бажають, вони вимушені звернутись до суду з даним зустрічним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник позивача [PERSON] - [PERSON]. підтримали свій позов та просили зобов'язати [PERSON]. та [PERSON]. не перешкоджати їм в користуванні прибудинковою земельною ділянкою, знести паркан, що перегороджує двір, знести вольєр для собаки та відбудувати зруйнованими ними сараї у відповідності до плану забудови. Зустрічний позов не визнали і просили відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON]., який за дорученням представляє і інтереси відповідачки [PERSON]., в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, а зустрічний позов підтримав і просив задоволити його, розділивши прибудинкову земельну ділянку та встановивши порядок землекористування, який би виключав наявність двору спільного користування, зобов'язавши співвласників будинку не перешкоджати один одному в користуванні виділеними земельними ділянками. Співвідповідачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] зустрічний позов визнали та пояснили, що вони є співвласниками домоволодіння [ADDRESS]. Коли вони придбавали належні їм частини будинку, то попередніми власниками вже був встановлений порядок землекористування і вони користуються своїми земельними ділянками індивідуально, що не порушує інтересів інших співвласників і вони не заперечують проти їх такого користування. Вони згодні на розділ земельної ділянки у відповідності до висновку судово-технічної експертизи по варіанту, який виключає спільне землекористування. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, пояснення спеціалістів та експерта, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі є співвласниками домоволодіння [ADDRESS] і мають право власності на наступні частки в будинку: [PERSON] - 7/100, [PERSON] - 15/100, [PERSON]. та [PERSON]. - 55/100, [PERSON] - 11/100 та [PERSON] - 12/100. Рішенням Уманської міської ради № 2.7-22/5 від 11 липня 2007 року за будинком[ADDRESS] закріплена прибудинкова територія площею 910 кв.м. У відповідності з договором купівлі-продажу від 19 травня 2000 року [PERSON] придбав у [PERSON]. 3/20 частини житлового будинку[ADDRESS] з відповідною частиною надвірних споруд, що складає , в тому числі і 1/3 частину сараю “Б”. Згідно з рішенням Уманського міськвиконкому № 94 від 26 лютого 1998 року [PERSON] належали 7/100 частин будинку[ADDRESS] з відповідною частиною надвірних споруд, в тому числі і 1/3 частина сараю “Б”. Вказану частину будинку успадкувала позивачка [PERSON] Із листа Відділу житлового господарства № 482 від 1 липня 2002 року[PERSON] вбачається, що при розгляді заяви останньої про ремонт сараю, який належить їй на прибудинковій території [ADDRESS] встановлено, що всі сараї, які належать мешканцям будинку, в аварійному стані, оскільки не експлуатуються і не використовуються мешканцями за призначенням, так як всі квартири будинку впорядковані, необхідності у відновленні сараїв не вбачається, а тому мешканцям пропонується привести сараї в належний стан, або ліквідувати їх за непридатністю та непотрібністю. Згідно з актом Уманського РЕУ-3 від 12 лютого 2003 року при обстеженні прибудинкової території житлового будинку[ADDRESS] було встановлено, що надвірна вбиральня і сарай прийшли в непридатний стан (розвалилися), потреби на їх обновлення не має, так як усі квартири будинку впорядковані і підключені до природного газу. Позивачі за первинним позовом, як на доказ того, що [PERSON]. зруйнував та розібрав належні їм сараї, посилаються на лист начальника РЕУ-3 № 130 від 9 червня 2004 року, підготовлений майстром т/дільниці , про те, що [PERSON]., проживаючий в м.Умань по вул. Свердлова м.Умані, дійсно розібрав сараї на прибудинковій території в 2002 році, так як вони знаходились в аварійному стані і загрожували людському життю. Разом з тим, згідно з листом начальника РЕУ-3 без номера, наданого на запит від 13 січня 2005 року, адміністрація РЕУ-3 повідомляє, що акт від 12 лютого 2003 року був складений комісійно головним інженером та майстрами РЕУ-3, який відповідав дійсності, що сараї в дворі будинку [ADDRESS]знаходилися в непридатному технічному стані, що виключало їх подальше використання за призначенням, в зв'язку з чим РЕУ-3 своїм транспортом вивезло будівельне сміття. На запит № 130 від 9 червня 2004 року була дана відповідь майстром [PERSON] зі слів членів сім'ї[PERSON] про те, що сараї були розібрані в 2002 році. Перевірка по даному факту РЕУ-3 не проводилась і пояснення від [PERSON] не відбиралось. В судовому засіданні майстер Уманського РЕУ-3 [PERSON] пояснив, що він близько 20 років працює майстром і йому добре знайома прибудинкова територія [ADDRESS]. Сараїв, як таких, там не було. Там була споруда, яка сама по собі розвалювалась, стіни розсувались. Про ремонт сараїв чи їх яку-небудь відбудову йому нічого не відомо. Це були руїни і за скаргами мешканців будівельне сміття від розваленого сараю вивезло РЕУ-3 своїм транспортом та своїми силами. Лист від 12 лютого 2003 року про те, [PERSON]. розібрав сараї у 2002 році писав він, але писав в приміщенні РЕУ-3 зі слів [PERSON], без відповідної перевірки. В подальшому це не знайшло свого підтвердження. Суд критично оцінює покази свідків [PERSON]., [PERSON]., які нібито відбудовували сараї, та покази свідків [PERSON]., [PERSON] про те, що нібито сараї були в доброму стані і їх зруйнував [PERSON]., оскільки вони спростовуються вищенаведеними доказами та показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що сараїв на подвір'ї практично не було, мали місце руїни, що загрожували людському життю. Окрім [PERSON], які займались благоустроєм подвір'я, на ньому ніхто нічого не ремонтував і не добудовував. Згідно з інвентарною справою спірний сарай був збудований у 1907 році і знесений майже через 100 років. Таким чином, в судовому засіданні не встановлено достовірних доказів про те, що [PERSON]. розібрав належні позивачам сараї, а тому суд не може зобов'язати його відбудувати сараї. Крім того, із листа Відділу житлового господарства Уманського міськвиконкому № 52 від 26 січня 2005 року вбачається, що відповідно до п.п.2.9.213 п.2 ДБН 79-92 - провести відбудову сараю та туалету [ADDRESS] без порушення діючих будівельних норм та правил неможливо. Що також підтверджено висновком № 224/225- БТ судової будівельно-технічної експертизи від 18 квітня 2008 року. Суд вважає, що для усунення в подальшому спорів та конфліктів між сторонами земельну ділянку [ADDRESS] необхідно розділити між співвласниками будинку пропорційно їх ідеальних долей по варіанту висновку № 224/225-БТ судової будівельно-технічної експертизи від 18 квітня 2008 року, що передбачає встановлення порядку користування земельною ділянкою індивідуально кожним із співвласників, без територій спільного користування. Такий порядок землекористування ліквідує напруженість в стосунках між співвласниками, буде сприяти встановленню добросусідських взаємовідносин. Відповідно, кожний із співвласників, отримавши в індивідуальне користування земельну ділянку, зможе, при умові дотримання діючих будівельних норм та правил, забудувати її відповідно до своїх потреб. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, в результаті всебічного, повного та об'єктивного їх розгляду в судовому засіданні, суд вважає, що позов [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню частково, а зустрічний позов [PERSON]. та [PERSON]. підлягає задоволенню. Тому співвласників домоволодіння[ADDRESS] необхідно зобов'язати не перешкоджати один одному у користуванні земельними ділянками, що виділяються їм судом даним рішенням. У зв'язку з задоволенням зустрічного позову на користь позивача [PERSON]. необхідно стягнути судові витрати з відповідачів: з [PERSON], [PERSON] по 937 грн. 75 коп. з кожного та з [PERSON], [PERSON] по 625 грн. 25 коп. з кожного.

Outcome: approved