Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-13 00:00:00

У Любомльський районний суд звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], який просить постановити рішення, котрим стягнути з відповідача в його користь 3483 гривень 01 коп. заподіяної матеріальної шкоди та 30 000 гривень моральної шкоди, а також судові витрати у справі. Свої вимоги обґрунтував тим, що вироком від 20.02.2006 року Любомльського районного суду Волинської області відповідача визнано винним за ст. 286 ч. 1 та ст. 135 ч. 1 КК України в тому, що він, 29.09.2005 року керуючи транспортним засобом, в порушення Правил дорожнього руху України, допустив наїзд на позивача, спричинивши тілесні ушкодження середньої ступені тяжкості і з місця пригоди втік. Оскільки після отримання тілесних ушкоджень він довгий час перебував на лікуванні у Любомльський центральній районній лікарні, в інституті травматології та ортопедії України м. Києва, де йому виконано декілька операцій з приводу ушкодження лівого колінного суглобу, а відповідач у добровільному порядку уникає зустрічей і не бажає відшкодовувати матеріальну та моральну шкоду, змушений звернутися до суду. У судовому засіданні позивач тат його представник вимоги позову підтримали повністю. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково. 1-ша інстанція Код суду 0310 Під час розгляду справи по суті, позивач та відповідач визнали наступні факти, зокрема, що 29.09.2005 року відповідач [PERSON]. керуючи транспортним засобом, порушивши Правила дорожнього руху України, вчинив наїзд на потерпілого, з місця пригоди втік. Внаслідок ДТП, потерпілій отримав тілесні ушкодження, перебував довготривалий час на лікуванні. Відповідно до ч.1, 3 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позивач у судовому засіданні пояснив, що внаслідок вчиненого відповідачем злочину, він отримав тілесні ушкодження і довготривалий час лікується. Щодо ушкодженого йому лівого колінного суглобу, в медичній установі йому проведені декілька хірургічних втручань. Висновком МСЕК, встановлена 2-га група інвалідності, а з 8.05.2008 року встановлена 3-тя група інвалідності. Оскільки на лікування він витратив кошти, що підтверджується документально, просить матеріальну шкоду в його користь стягнути. Вважає, оскільки довгий час лікується, ще не відомо, які кінцеві наслідки настануть по погіршенню стану його здоров`ю, він внаслідок злочину вчиненому відповідачем отримав ушкодження, а також психологічний стрес і душевно страждає, порушився усталений його спосіб життя, тому відповідач повинен відшкодувати йому і моральну шкоду заявлену у позові. Крім того відповідач має відшкодувати йому витрати пов`язані при зверненні до суду в сумі 30 грн. Відповідач [PERSON]. у судовому засіданні пояснив, що заявлений до нього позов визнає частково, зокрема вважає, що моральна шкода заявлена в позові перебільшена і задоволенню підлягає частково, щодо заявленої матеріальної шкоди, її визнає повністю. Крім того відповідач зазначив, що після ДТП, він частково позивачу допомагав матеріально, зокрема надавав кошти на придбання окремих ліків, а також частку коштів на лікування в м.Києві. Аналізом доказів у справі судом встановлено наступне. Вироком Любомльського районного суду Волинської області від 20 лютого 2006 року відповідача [PERSON]визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 286 ч. 1 та ст. 135 ч. 1 КК України, саме: в тому, що він, 29 вересня 2005 року керуючи автомобілем «Фольксваген-Транспортер», реєстраційний номер [NUMBER], в місті Любомль по вул. 1-го Травня, в порушення Правил дорожнього руху України, допустив наїзд на [PERSON], спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді закритого пошкодження зв'язок лівого колінного суглобу, вивиху кісток лівої гомілки, розсіченої рани верхньої третини лівої гомілки, забійної рани лівої брови, струсу головного мозку, пост травматичної невропатії лівого малогомілкового нерву з парезом розгиначів стопи, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я. При цьому, [PERSON], поставивши потерпілого [PERSON]. в небезпечний для життя стан, завідомо залишив останнього без допомоги, в порушення вимог ПДРУ та з метою уникнення від покарання, з місця дорожньо-транспортної пригоди втік. Згідно копій медичних документів, внаслідок отриманого ушкодження, позивачу встановлена спочатку 2-га, пізніше 3-тя група інвалідності. Відповідно до поданих документів, позивачем витрачено коштів в сумі 3483 гривень 01 коп. на придбання ліків, білетів на проїзд до лікувальних закладів, тощо. Вказані факти доведено поясненнями позивача та відповідача. Згідно з ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Таким чином, заслухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи та письмові докази, взявши до уваги вимоги закону, суд приходить до висновку, що відповідач має нести цивільну відповідальність за заподіяну шкоду, а саме у вигляді відшкодування витрат пов`язаних із лікуванням позивача. Стосовно моральної шкоди суд прийшов до наступного. На обґрунтування заявленого розміру позивач вказав на моральні переживання, внаслідок отриманих травм, зміну звичного ритму життя, необхідності перебувати у лікувальних закладах на лікуванні, а також на відмову відповідача добровільно відшкодувати моральну шкоду. При цьому на обґрунтування істотності обставин позивачем констатовано факт отримання тілесних ушкоджень. Поведінка відповідача як обґрунтування розміру шкоди не приймається судом до уваги, оскільки стосується питань моралі, а не права. Суд не враховує також пояснень позивача про можливі його витрати на лікування в майбутньому, оскільки така необхідність ще не наступила. З врахуванням наведеного, суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди є надмірними, а тому підлягають частковому задоволенню. Згідно зі ст.88 ЦПК України витрати сплачені позивачем на інформаційно-технічне забезпечення, підлягають стягненню з відповідача в користь позивача.

Outcome: partial