Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-27 00:00:00

У березні 2008 р. СЗАТ „Грандвіс” пред'явило позов до [PERSON], у якому просило розірвати укладений 11.01.2006 р. між ними й ВАТ „Державний ощадний банк України” договір страхування фінансового ризику несвоєчасного погашення кредиту й відшкодувати понесені ним судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що при укладанні цього договору [PERSON] надав фіктивну довідку про доходи, що є істотним порушенням п. 10.3 договору і в силу ч. 2 ст. 651 ЦК України є підставою для його розірвання. Судом до участі у справі в якості співвідповідача притягнуто ВАТ „Державний ощадний банк України”. Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі СЗАТ „Грандвіс” просить скасувати дане рішення і задовольнити його вимоги. При цьому позивач посилається на те, що у ході розгляду справи суд встановив, що довідка про доходи, надана [PERSON] Чернігівському обласному управлінню ВАТ „Державний ощадний банк України” при укладанні договору кредиту і договору страхування фінансового ризику несвоєчасного погашення кредиту, є фіктивною. Згідно з п/п 10.3 розд. 10 договору, що є предметом спору, при його укладанні [PERSON] зобов'язувався надати йому і ВАТ „Державний ощадний банк України” інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати про будь-яку зміну страхового ризику. Цей пункт договору відповідає чинному законодавству, що регламентує спірні правовідносини. Але дане зобов'язання останній не виконав, що виразилося у наданні фіктивної довідки про доходи при укладанні договору, який воно вимагає розірвати. Тож є неправильним висновок місцевого суду відносно того, що ненадання [PERSON] інформації про всі відомі йому обставини, що мають значення для оцінки страхового ризику при укладанні договору, не є його істотним порушенням. У судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення останнього, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає задоволенню з таких підстав. Постановляючи оскаржуване рішення, місцевий суд виходив з того, що позивач не довів факту істотного порушення [PERSON] договору страхування кредиту між сторонами, зокрема того, що він надав фіктивну довідку про доходи. Суд також зазначив, що обставини, якими обґрунтовується позов, є підставою для визнання договору між сторонами недійсним, а не для його розірвання. Але з такими висновками не погоджується апеляційний суд. По справі встановлено, що 14.12.2005 р. між СЗАТ „Грандвіс”, [PERSON] і ВАТ „Державний ощадний банк України” укладено договір страхування фінансового ризику несвоєчасного погашення кредиту № 419/12/1646. За даним договором товариство у відповідності до чинних правил страхування фінансових ризиків взяло на себе зобов'язання застрахувати за внесений [PERSON] страховий платіж фінансовий ризик несвоєчасного погашення ним кредиту в сумі 15000 грн. або його частки, що виданий останньому ВАТ „Державний ощадний банк України” згідно з укладеним між ними кредитним договором № 495/1644 від 14.12.2005 р., і відсотків за користування даним кредитом з розрахунку 19,0 % річних. Загальну страхову суму даним договором визначено у розмірі 23550 грн., а розмір страхового внеску, що підлягає сплаті - 824 грн. 25 коп. П. 10.3 цього ж договору передбачено, що страхувальник, серед іншого, зобов'язаний при укладанні договору страхування надати іншим сторонам у цьому договорі інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати їх про будь-яку зміну страхового ризику. Такий же обов'язок покладає на страхувальника і п. 2 ч. 1 ст. 989 ЦК України. Викладене підтверджується копією договору, про який йдеться (а.с. 4-5). Згідно з технічним записом ходу судового засідання у місцевому суді, укладаючи даний договір, [PERSON] надав довідку про доходи з ТОВ „Ріо-Ріта”, у якій вказано, що він працює у даному товаристві з 01.12.2003 р., яку оглядав місцевий суд. Проте згідно з відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, [PERSON] за період з 01.04.2005 р. по 31.12.2005 р. доходів не мав (а.с. 51). Отже, по справі встановлено, що [PERSON] при укладанні договору, що його СЗАТ „Грандвіс” просить розірвати, надав фіктивну довідку про свої доходи, чим порушив п. 10.3 цього договору. Ч. 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення його другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Апеляційний суд вважає, що надання [PERSON] фіктивної довідки про доходи для укладання договору, про який йдеться, є істотним порушенням ним умов даного договору, а отже й випадком, з яким закон та цей договір пов'язує виникнення у позивача права його розірвати. Посилання місцевого суду як на підставу відмови у позові на те, що на виконання п. 7.2 договору, який є предметом спору, [PERSON] повністю сплатив страховий внесок, є хибним, оскільки дана обставина у контексті спору між сторонами не має юридичного значення. Таким чином, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з постановленням рішення про задоволення позову. В порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача належить стягнути належним чином документально підтверджені судові витрати у сумі по 73 грн. 77 коп. з кожного (квитанції на а.с. 81, 82). Копії квитанцій про сплату судових витрат за пред'явлення позову (а.с. 1) в силу п. 14 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, яка затверджена наказом Головної державної податкової інспекції України від 22.04.1993 р. № 15 (зареєстрований у Мін'юсті України 19.05.1993 р. за № 50) не є допустимим підтвердженням факту їх сплати.

Outcome: approved