Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначала, що з вересня 1983р. працювала на посаді контролера на [PERSON]. Заробітна плата сплачувала несвоєчасно та не в повному обсязі. 25.03.2008р. позивачка звільнилася за власним бажанням. Проте в порушення вимог 116-117 КЗпП України з посиланням на відсутність грошів на підприємстві з нею не був проведений остаточний розрахунок. На підставі наведеного [PERSON]просила суд стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість по заробітній платі з компенсацію втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням строків її виплати, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Крім того позивачка зазначала, що діями відповідача їй завдано моральної шкоди , яка полягає у тому, що через нестачу грошових коштів вона тривалий час була засмучена та нервувала, погіршилися її стосунки з оточуючими людьми, нервові страждання вимагали додаткових зусиль для організації звичайного укладу життя. Моральну шкоду позивачка оцінила в 3000 грн. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, пояснивши суду, що на час звільнення з підприємства відповідача остаточний розрахунок проведений не був. Через несвоєчасне та неповну виплату заробітної плати утворилася заборгованість по заробітній платі , починаючи з листопада 2007р. у загальному розмірі 2651 грн. Проте, в подальшому у несудовому порядку частково заборгованість по заробітній платі була погашена, на час розгляду справи розмір заборгованості склав згідно довідки бухгалтерії 2027 грн. З урахуванням того, що остаточний розрахунок у день звільнення проведений не був, позивачка просила також стягнути середній заробіток з розрахунку 1354 грн. на місяць за кожний місяць затримки розрахунку, компенсацію втрати частини заробітку через порушення строків виплати згідно довідки бухгалтерії 283 грн. 56 коп., моральну шкоду -3000 грн. Представник [PERSON] Рум»янцева І.І. , яка діяла за дорученням , позов в частині стягнення заборгованості по заробітній платі 2027 грн. та компенсації втрати частини заробітку через порушення строків виплати заробітної плати 283 грн. 56 коп. визнала. Проти позову в частині стягнення середнього заробітку за кожний місяць затримки остаточного розрахунку та моральної шкоди заперечувала. При цьому пояснила , що 17.09.2007р. господарським судом порушено справу про банкрутство [PERSON], накладена заборона нарахувань фінансових санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань підприємством. В зв'язку з тим, що стягнення середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку є фінансовою санкцією , вимоги позивачки в цієї частині задоволенню не підлягають. Крім того положення ст.117 КЗпП України передбачають покладення такої відповідальності тільки при наявності вини підприємства, якої з врахуванням зазначених вище об'єктивних обставин не було. Крім того зазначила, що [PERSON]не надала суду доказів на обґрунтування вимог про стягнення моральної шкоди та самого факту завдання їй моральних страждань. Заслухавши пояснення сторін , дослідивши письмові докази по справі, надані сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судовим розглядом встановлено, що з 21.07.1983р. відповідно до наказу[NUMBER] від 19.07.1983р. [PERSON] була прийнята на роботу на посаду контролера станків та слюсарних робот до [PERSON]. 25.03.2008р. позивачку було звільнено за власним бажанням за ст.38 КЗпП України на підставі наказу [NUMBER] від 25.03.2008р. Вказані обставини підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивачки.(а.с.5-7). Довідкою бухгалтерії [PERSON] підтверджуються доводи позивачки, що на час її звільнення розмір заборгованості по заробітній платі склав 2651 грн. (а.с.4) Проте остаточний розрахунок на час звільнення [PERSON] адміністрацією [PERSON] проведений не був. Довідками бухгалтерії [PERSON] підтверджуються , що на час вирішення справи заборгованість по заробітній платі [PERSON] складає 2027 грн. ( листопад 2007р.-335 грн., грудень 2007р.- 151 грн., січень 2008р.- 925 грн. , відпустка - 606 грн., компенсація -10 грн. ) (а.с.25,26) Крім того бухгалтерією [PERSON] здійснено розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку з несвоєчасною виплатою , розмір якої станом на 01.11.2008р. склав 283 грн. 56 коп. (довідка від 05.11.2008р.) На підставі наведеного суд стягує на користь позивачки з підприємства відповідача заборгованість по заробітній платі 2027 грн. та компенсацію 283 грн. 56 коп. Як випливає з положень ч.1 ст.117 КЗпП України у випадку невиплати належних звільненому працівнику сум у день звільнення підприємство повинно виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, однак така відповідальність може бути покладена на підприємство при наявності вини власника або уповноваженого їм органу у невиплаті . Проте судовим розглядом встановлено, що з 17.09.2007р. господарським судом порушено справу про банкрутство [PERSON], накладена заборона нарахувань фінансових санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань підприємством. В зв'язку з тим, що стягнення середнього заробітку весь час затримки остаточного розрахунку за своєю юридичною природою є фінансовою санкцією , а крім того, що заборгованість по заробітній платі не була здійснена через відсутність належного фінансування підприємства відповідача, яке відноситься до Державних підприємств , тобто не з вини відповідача, вимоги позивачки в цієї частині задоволенню не підлягають. Відповідно із загальними положеннями цивільно-правової відповідальності при вирішенні спору про стягнення моральної (немайнової) шкоди суд повинен з'ясувати наявність такої шкоди, протиправність дій особи, що його завдала , наявність причинного зв'язку між шкодою та діями відповідача та вини останнього в її завданні. При розгляді справи у суді з боку [PERSON]не було надано суду жодного доказу на підтвердження факту завдання моральних страждань - погіршення її нервового стану, психічних розладів, зміни звичайного укладу її життя , погіршення стосунки з оточуючими людьми. В зв'язку з недоведеністю вимог щодо завдання моральної шкоди у розмірі 3000 грн. суд залишає їх задоволення. Відповідно по положень ст.88 ЦПК України з підприємства відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати від сплати яких звільнена позивачка. На підставі викладеного ,

Outcome: partial