Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-12 00:00:00

24 жовтня 2005 року [PERSON] звернувся до суду з позовом (а.с.2, том 1), в якому просив визнати договір застави від 12.02.2002 року [NUMBER] не укладеним, а правочин недійсним. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 12.02.2002 року між ВАТ "Городнянський завод продтоварів" та Городнянським Відділенням Ощадбанку № 3252 був підписаний „договір застави нерухомого майна [NUMBER]. Предметом застави цього договору було нерухоме майно: кондитерський цех та овочесховище, що знаходиться за адресою: вул. Чорновуса, 67 в м. Городня. Позивач заявляє, що він є власником зазначеного майна. Відповідач - Державний ощадний банк - заявляє через органи прокуратури свої права на кондитерський цех, який не міг бути відчуженим, оскільки він знаходився у них в заставі. Договір застави є недійсним i таким, що не був укладений належним чином, про що свідчить те, що даний договір повинен був набути чинності тільки після його нотаріального посвідчення. 29 листопада 2005 року ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі Городнянського відділення №3259 ВАТ "Державний ощадний банк України", звернулося до суду із зустрічним позовом (а.с.78, том 1), в якому просило визнати дійсним договір застави між Городнянським відділенням Ощадбанку та ВАТ „Городнянський завод продтоварів", що укладений 12.02.02 року. 01.02.2006 р. ВАТ "Державний ощадний банк України" звернулося до суду з додатковою заявою до зустрічного позову (а.с.103, том 1) в якому просило визнати договори купівлі - продажу б/н від 11.02.2005 року, що укладений між [PERSON] та ВАТ „Городнянський завод продтоварів" та від 25.07.2005 р. між [PERSON] та ліквідатором [PERSON], недійсним в частині продажу заставного майна. Свої вимоги ВАТ "Державний ощадний банк України" мотивувало тим, що 12.02.2002 року між Городнянським відділенням Ощадбанку № 3252 та ВАТ "Городнянський завод продтоварів" був підписаний договір застави нерухомого майна [NUMBER], в якому предметом застави було нерухоме майно: кондитерський цех та овочесховище, що знаходиться за адресою: вул. Чорновуса, 67. Підставами визнання договору застави дійсним є відповідність цього договору приписам ст.657 ЦК України, яка передбачає обов'язковість письмової форми цього правочину, договір підписаний повноважними представниками сторін, договір не був нотаріально посвідчений з вини позичальника, який умисно ухилявся від нотаріального оформлення правочину. Посилаючись на ч.2 ст.220 ЦК України, ВАТ "Державний ощадний банк України" просив визнати договір застави дійсним. Договір купівлі-продажу від 11.02.2005 року був укладений в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів в зв'язку з розпочатою процедурою банкрутства ВАТ „Городнянський завод продтоварів". Продавець - ВАТ „Городнянський завод продтоварів" - не мав погодження з розпорядником майна боржника на укладання даного договору. Договори від 11.02.2005 р. та від 25.07.2005 року укладені в період існування договору застави. Крім того, при оформленні договору від 25.07.2005 року ліквідатор Рідзель не мала відповідний обсяг цивільної дієздатності. Ухвалою Городнянського районного суду від 15 липня 2008 року провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] до ВАТ „Городнянський завод продтоварів" про визнання договору застави недійсним та позовних вимог ВАТ "Державний ощадний банк України" про визнання договору застави дійсним, визнання недійсним в частині продажу заставленого майна договорів купівлі-продажу нерухомого майна закрито на тій підставі, що ВАТ „Городнянський завод продтоварів" ліквідовано, а правонаступник відсутній (а.с.126, том 3). Рішенням Городнянського районного суду від 16 липня 2008 року суду в задоволені позовів [PERSON] та ВАТ "Державний ощадний банк України" відмовлено. Заходи забезпечення позову - скасовані (а.с.144, том 3). В апеляційній скарзі ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Городнянського відділення №3250 просило скасувати ухвалу Городнянського районного суду від 15 липня 2008 року та передати справу на новий розгляд для вирішення питання по суті. Доводи апеляційної скарги зводилися до того, що постановою Вищого господарського суду України від 24.10.2007 року скасовано ухвалу господарського суду від 28.11.2006 р., якою ВАТ „Городнянський завод продтоварів" був ліквідований. 01.07.2008 р. ухвалою Господарського суду Чернігівської області справу про банкрутство поновлено (а.с.231, том 3). В апеляційних скаргах ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Городнянського відділення №3250 (а.с.218, 227, том 3) просить рішення Городнянського районного суду від 16 липня 2008 року скасувати, відмовивши Яковенку В.В. у задоволенні його заяви про перегляд справи за нововиявленими обставинами. Апелянт зазначає, що обставини, зазначені [PERSON] і прийняті судом, не є нововиявленими. При постановлені рішення суд не взяв до уваги тієї обставини, що укладення договорів купівлі-продажу проводилося в період дії мораторію. Крім того, суд не вірно визначив час набуття права власності на спірні будівлі ВАТ „Городнянський завод продтоварів". Не врахував суд і тієї обставини, що податкова застава в Державному реєстрі нерухомого майна не реєструвалася, а після укладення договору між Чернігівською міжрайонною державною податковою інспекцією та ВАТ „Городнянський завод продтоварів" про розстрочення суми податкового боргу, податкова застава була зупинена відповідно до п.п. „ж” п.8.7. ст.8 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”. На думку апелянта, суд допустив порушення норм матеріального права, неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Постановляючи ухвалу від 15 липня 2008 року про закриття провадження у справі в частині позовів до ВАТ „Городнянський завод продтоварів", суд першої інстанції виходив з того, що ВАТ „Городнянський завод продтоварів" ліквідовано, а правонаступник відсутній. Проте з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися, оскільки на час винесення цієї ухвали існувала постанова Вищого господарського суду України від 24.10.2007 року (а.с.164, том 3), якою скасовано ухвалу господарського суду від 28.11.2006 р. (а.с.125, том 2), про затвердження звіту ліквідатора, ліквідаційного балансу і припинення діяльності юридичної особи ВАТ „Городнянський завод продтоварів". Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 01.07..2008 р. справу про банкрутство було поновлено (а.с.163, том 3). При наявності цих рішень, суд першої інстанції передчасно закрив провадження у справі стосовно вимог до ВАТ „Городнянський завод продтоварів", оскільки їх наявність в подальшому тягла за собою поновлення відповідача ВАТ „Городнянський завод продтоварів" в Єдиному державному реєстрі. Такий запис до ЄДР був внесений 07.08.2008 р. (а.с.367, том 3). Допустивши порушення норм процесуального права і закривши провадження у справі стосовно одного з відповідачів, який є однією з сторін у кожному з спірних договорів, суд першої інстанції, однак, по суті вирішив спір в повному обсязі. Таке процесуальне порушення є підставою для скасування як ухвали від 15.07.2008 р., так і рішення суду від 16.07.2008 р. з ухваленням нового рішення, оскільки, як зазначалося вище, суд вирішив весь спір по суті, надавши відповідну оцінку всім позовним вимогам. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 12.02.2002 р. між ВАТ "Державний ощадний банк України" та ВАТ „Городнянський завод продтоварів" був укладений договір кредитної лінії №2 (а.с.20, том 1). Для забезпечення вимог Заставодержателя, що випливає з договору кредитної лінії №2 від 12.02.2002 р., ці ж сторони уклали договір про заставу нерухомого майна №2 (а.с.15, том 1). Предметом застави був кондитерський цех та овочесховище, що розташовані в м. Городня по вул. Черновуса, 67. Відповідно до п.14 угоди, договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення. Проте на порушення цього застереження та вимог ч.2 ст. 13 Закону України „Про заставу” (в редакції станом на 12.02.2002 р.) договір застави нотаріально посвідчений не був. Відповідно до частини 2 статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Під час судового засідання судом першої інстанції було встановлено, що відповідач ВАТ „Городнянський завод продтоварів" не ухилявся від нотаріального посвідчення договору застави. Відповідне посвідчення договору не відбулося через відсутність правовстановлюючих документів на кондитерський цех та овочесховище, які входили до складу єдиного майнового комплексу, який належав ВАТ „Городнянський завод продтоварів" (а.с.29, том 1). Крім того, на час укладання договору застави все майно ВАТ „Городнянський завод продтоварів" перебувало у податковій заставі. Посилання апелянта на її зупинення за наявністю договору між Чернігівською міжрайонною державною податковою інспекцією та ВАТ „Городнянський завод продтоварів" про розстрочення суми податкового боргу та відсутність посилання на наявність податкової застави в Державному реєстрі нерухомого майна, не може бути взято апеляційним судом до уваги, оскільки рішення №3 про розстрочення податкового боргу від 30.04.2001 р. не містило умови про зупинення податкової застави, як це передбачає п.п. „ж” п.8.7.1 ст.8 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”. Право податкової застави виникає згідно із законом та не потребує письмового оформлення. Таким чином, відсутні підстави для визнання договору застави від 12.02.2002 р. дійсним, оскільки на час укладення та виконання договору заставодавець не ухилявся від нотаріального посвідчення договору, а не мав можливості його укласти через відсутність документів про право власності на предмет застави, а також в силу того, що майно ВАТ „Городнянський завод продтоварів" перебувало у податковій заставі. Відповідно до частини 1 статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. В силу ч.2 ст.215 ЦК України визнання судом недійсним правочину, який є нікчемним не вимагається. Суд першої інстанції зробив вірний висновок, що оскільки [PERSON] не заявляв позов на підставі ст.216 ЦК України про застосування наслідків нікчемного правочину, то його позовні вимоги про визнання неукладеним договору застави, а правочину недійсним задоволенню не підлягають. На цих же підставах не підлягають задоволенню позовні вимоги ВАТ "Державний ощадний банк України" щодо визнання недійсним договору купівлі - продажу б/н від 11.02.2005 року, що укладений між [PERSON] та ВАТ „Городнянський завод продтоварів" , оскільки він також є нікчемним. Позовні вимоги ВАТ "Державний ощадний банк України" про визнання недійсним в частині продажу заставного майна договору купівлі-продажу від 25.07.2005 р., що укладений між [PERSON] та ВАТ „Городнянський завод продтоварів" в особі ліквідатора [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки, як було встановлено вище, майно, що продавалося, в заставі у ВАТ "Державний ощадний банк України" не перебувало, дозвіл на продажу цього майна був наданий на засіданні комітету кредиторів ВАТ „Городнянський завод продтоварів" 08.06.2005 р. (а.с.182, том 1), на якому був присутній і представник ВАТ "Державний ощадний банк України". Повноваження ліквідатора [PERSON] підтверджуються постановою Господарського суду Чернігівської області від 31.05.2005 року (а.с.183, том 1). Заперечення апелянта щодо виключення майна, що продається, з ліквідмаси не може бути прийнято апеляційним судом до уваги, оскільки відповідна ухвала господарського суду Чернігівської області була скасована постановою Київського апеляційного господарського суду. Не можуть бути прийняті і доводи апелянта щодо дії мораторію в період укладення договору купівлі-продажу від 25.07.2005 р. Відповідно до ч.6 ст. 12 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів, що здійснюється ліквідатором у ліквідаційній процедурі. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог як [PERSON] так і ВАТ "Державний ощадний банк України", заходи забезпечення позову за ухвалою судді Городнянського районного суду від 30.11.2005 р. у вигляді накладення арешту на нерухоме майно, а саме - кондитерський цех та овочесховище, які знаходяться за адресою м. Городня Чернігівської області, вул. Чорновуса, 67 слід скасувати.

Outcome: partial