Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-28 00:00:00

До Василівського районного суду Запорізької області звернулося Степногірське комунальне підприємство «Виробниче підприємство житлово-комунального господарства» з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість по квартирній платі в розмірі 1337,14 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 30,00 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що Степногірське комунальне підприємство «Виробниче підприємство житлово-комунального господарства» надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території квартиронаймачеві [PERSON]., що проживає по вул. Сухоіванівській, 9 кв. 52 в смт. Степногірськ. Особовий рахунок відкрито на [PERSON]. Станом на 24.06.2008 року у вищезазначеній квартирі зареєстровано та проживає 1 особа. За час мешкання відповідачка не виконує свої обов'язки по сплаті за надані комунальні послуги, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 1634. 26 грн. 11.07.2003 року з відповідачкою було укладено угоду № 324 про розстрочення заборгованості по квартирній платі строком на 5 років. На момент укладання угоди, сума боргу складала 900,00 грн. Згідно даної угоди відповідачка повинна щомісяця сплачувати заборгованість рівномірними платежами в розмірі 15, 00 гривень та оплачувати поточну квартплату. У зв'язку з тим, що відповідачка не виконувала вимоги угоди, заборгованість по квартирній платі збільшилась. Згідно ст.. 71-73 ЦПК України строк позовної давності складає 3 роки. Виходячи з цього заборгованість, що утворилась за останні роки, а саме: за період з 01.06.2005 року по 01.07.2008 дорівнює 1337, 14 грн. і складається з нарахованої квартирної плати в розмірі 782, 14 грн. та обов'язкового платежу згідно угоди № 324 - 555, 00 грн. 15 квітня 2008 року відповідачка особисто отримала попередження про необхідність погасити заборгованість, яку вона має. Однак до теперішнього часу заборгованість не погашена. В судовому засіданні представник позивача в особі Древай Н.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить задовольнити їх на підставах, вказаних у позові, а також доповнила, пояснивши, що між позивачем та відповідачкою не було укладено договір про надання житлово-комунальних послуг з вини відповідачки, але фактично послуги надавалися. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, з позовними вимогами згодна. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково за слідуючими підставами: Згідно ст. ст. 66,67,68 ЖК України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1212, ст.1213 ЦК України, особа, що отримала майно без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути це майно в натурі. У випадку неможливості повернути безпідставно отримане майно в натурі, повинна бути відшкодована його вартість. Згідно ст.10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку, своєчасно вносити плату за обслуговування та ремонт будинку. Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45, та п.5 ч.3 Розділу 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року зі змінами, власники та наймачі квартир зобов"язані укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Згідно статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги та п. 12 Договору, споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки установлені договором або законом. Згідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.58 ч.1 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст.59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, судом встановлено, що договір про надання житлово-комунальних послуг між позивачем та відповідачкою з вини відповідачки укладено не було, однак послуги надавалися, відповідачка визнає даний факт, що підтвердила як договором , який є у справі так і заявою від 29.09.2008 року, яка також є у справі, а тому, з відповідачки, яка порушує вказані норми не оплачуючи надані позивачем послуги, підлягає стягненню заборгованість, яка складає 1337, 14 грн. Позивні вимоги в частині стягнення з відповідачки судових витрат позивача зі сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. не підлягають задоволенню, оскільки відповідачка, як інвалід другої групи, звільнена від їх сплати на підставі Декрету КМУ «Про державне мито». Крім того, згідно ст.88 ЦПК України, витрати зі сплати державного мита суд вважає необхідним віднести за рахунок держави. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial