Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що з 1974 року вона працює на Херсонському бавовняному комбінаті(надалі ВАТ «ХБК»). Стверджує, що на комбінаті на протязі останніх 10 років з виробничих причин на комбінаті мали місце простої не з її вини і їй та іншим працівникам оплата часу простою провадилася в значно менших розмірах ніж передбачено законодавством. Вважає, що з урахуванням вимог ст.113 КЗпП України, відповідачем не проведено їй оплату за період простою в 2007 році, на суму 3667,00грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь 3667,00грн. за час простою з виробничих причин за 2007 рік та компенсацію за період невиплати грошового доходу. У судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги та просила суд позов задовольнити і стягнути з відповідача на її користь 2155,08грн. за час простою з виробничих причин за період з січня по грудень 2007 року включно, згідно наданих розрахунків від решти позовних вимог відмовилася. Представник відповідача, у судовому засіданні, позов визнала та надала суду довідки про нарахування сум та про нарахування та утримання з сум оплати простоїв не з вини працівника. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про оплату праці», норми оплати праці за час простою, який мав місце не з вини працівника встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України. Ці норми оплати праці є мінімальними державними гарантіями. На підставі ст.113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третіх тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Судом встановлено, що [PERSON] надавалася відпустка з ініціативи адміністрації із частковим збереженням її заробітної плати. Суд вважає, що при врегулюванні цих відносин, повинен застосовуватись закон, що регулює саме такі відносини, а не який-небудь інший нормативний акт. Тому, якщо відповідач всупереч законодавству про працю і надав позивачеві на час призупинення робіт відпустку з ініціативи адміністрації, з частковим збереженням заробітної плати, частина перша ст.113 КЗпП України підлягає застосуванню до відносин, що виникають при цьому, за аналогією. На підставі викладеного, позивачу повинен оплачуватись час простою у повному обсязі. Крім цього, судом встановлено, що згідно копій розрахунків про оплату відпусток з ініціативи адміністрації ВАТ «ХБК», наданих суду, позивачу не виплачено 2535,39грн. за час вимушеного простою не з вини працівника, а саме: з січня по грудень 2007 року, включно, враховуючи, що з цієї суми необхідно утримати ППФО у розмірі 15%, тому відповідно до наданої довідки сума оплати простоїв не з вини працівника, яка підлягає видачі на руки [PERSON] складає - 2155,08грн. Таким чином, на підставі наданих розрахунків за час простою не з вини працівника за період з січня по грудень 2007 року, включно, з відповідача на користь [PERSON] суд вважає за необхідне стягнути суму відповідно до довідки про нарахування та утримання(ППФО - 15%) з сум оплати простоїв не з вини працівника у розмірі - 2155,08грн.

Outcome: approved