Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить його задовольнити, посилаючись на те, що знаходився з відповідачем в трудових відносинах з 19.02.2004 року по 12.07.2006 року. В день звільнення з ним не було проведено повного розрахунку всіх сум, що належать йому. Заборгованість по заробітній платі в розмірі 7794,16 грн. відповідачем виплачені не були, тому він просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 22007,48 грн. станом на 15 червня 2008 року. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на ст.47 КЗпП України. Представник відповідача до суду не прибула, просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги не визнала і заперечувала проти їх задоволення, оскільки вважає, що позивач не надав до суду жодного доказу вини підприємства у затримці виплати заробітної плати, крім того вказала, що підприємство не веде виробничої діяльності та знаходиться у стадії банкрутства. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, встановивши обставини і відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного. Сторони знаходилися у трудових відносинах з 19.02.2004 року по 12.07.2006 року, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 4). В день звільнення відповідач - підприємство не провів виплату всіх сум, що належать позивачу. Сума заборгованості по заробітній платі та іншім платежам, яка на день звільнення становила 7794,16 грн., і вбачається з копії довідки (а.с.3), підприємством виплачена не була, тому позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку. Положення ст.117 КЗпП України передбачають, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Обґрунтовуючи свої доводи про відсутність вини відповідача у несплаті заборгованості по заробітній платі, оскільки підприємство не веде виробничу діяльність і порушено справу про банкрутство, представник відповідача надала копію наказу виконавчого директора ПДП “Хімпром” за №164 від 1 квітня 2008 року, копію ухвали Господарського суду Харківської області від 2 квітня 2008 року, а також копії постанов ДВС Головного управління юстиції Харківської області про арешт коштів від 16.03.2007 року, 14.05.2007 року, 31.07.2007 року та 27 вересня 2007 року. Тобто, з наданих представником відповідача документів вбачається, що відносно відповідача порушено справу про визнання його банкрутом. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.09.2007 року було введено процедуру санації Первомайського ДП «Хімпром». Заперечень щодо цього від позивача не надійшло. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і звернень. Виходячи з наведеного суд не знаходить підстав для задоволення позову [PERSON]., оскільки відсутня вина відповідача в невиплаті належних позивачу сум при звільненні, так як з наданих представником відповідача документів вбачається, що підприємство через об'єктивні причини тривалий час не веде виробничої діяльності та знаходиться у стадії банкрутства. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. З позивача також слід стягнути судовий збір в прибуток держави, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ, т.я. під час подання позову до суду він був звільнений від їх сплати. На підставі ч.1 ст.117 КЗпП України,

Outcome: approved