Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-07 00:00:00

В березні 2008 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати свідоцтво про право на спадщину за законом від 25 лютого 1999 року № 905255 на 1/4 частину житлового будинку з господарськими спорудами розташованого за адресою [ADDRESS]недійсним та визнати право власності на &frac14; частину житлового будинку . 21 квітня 2008 року позивачка доповнила свої позовні вимоги, та просила також надати додатковий строк для вступу в спадщину, мотивуючи свої вимоги тим, що після її народження мати зареєструвала шлюб з [PERSON]і від шлюбу народилось ще двоє дітей [PERSON] та [PERSON] які є відповідачами по справі. Батьки побудували будинок з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS], в якому вона та відповідачі спільно проживали. [INFO] її матір померла, після чого відкрилась спадщина на [PERSON], позивачку та відповідачів [PERSON] та [PERSON] 25 лютого 1999 року державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на її вітчима -[PERSON] Їй було невідомо, що свідоцтво про право на спадщину було видане тільки на вітчима. Спору на той час не було з цього приводу. [INFO] [PERSON] помер, після чого відкрилась спадщина на житловий будинок її батьків. Про те, що право позивачки на спадкування &frac14; житлового будинку порушено стало їй відомо після смерті [PERSON] [INFO] . коли їй було відмовлено в прийнятті зави про вступ в спадщину на підставі того, що вона не є спадкоємцем , а тому просить поновити строк для звернення до нотаріальної контори з метою прийняття частини та визнання за нею право власності на 1/4 частину житлового будинку. Рішенням Семенівського районного суду від 3 червня 2008 року позовні вимоги задоволені частково, зобов'язано внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 лютого 1999 року ААН № 905255, вказавши спадкоємця [PERSON]на 1/8 частку спадкового майна -жилого будинку з господарськими будівлями , який розташований за адресою [ADDRESS], визначено [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини три місяці. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено . В апеляційній скарзі [PERSON] просить вищевказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом порушені норми процесуального та матеріального права, та висновки суду не відповідають обставинам справи. А саме, вказує, що суд не звернув уваги на логічно-непослідовні вимоги позивачки, та частково задовольнивши їх, вніс зміни в свідоцтво про право на спадщину і встановив позивачці додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини , що є взаємовиключними вимогами , які ніяким чином обидві не можуть бути задоволені, та не звернув уваги на те, що відповідач [PERSON], який є її рідним братом, навмисно визнав заявлені вимоги позивачки, оскільки у них є спільна мета - забрати у неї частину спадкового майна, крім цього, судом не враховано її пояснення, що після смерті матері, яка ніякого заповіту не залишала, у них , як у дітей, була домовленість про те, що все спадкове майно після матері залишається їх батьку, та обізнаність позивачки про прийняття батьком спадщини після смерті матері підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а оскільки після смерті матері все спадкове майно перейшло до батька, все батькове майно повинно бути поділене між нею та [PERSON], як законних спадкоємців , а вимоги позивачки не повинні бути задоволені оскільки вона не являється спадкоємцем після смерті [PERSON] Звертає увагу суду на пропуск позивачкою строку позовної давності, оскільки з часу отримання свідоцтва про право на спадщину [PERSON] пройшло більше 9 років. Заслухавши доповідача, пояснення представника [PERSON] та [PERSON], перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з постановленням нового рішення, з таких підстав Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON] суд першої інстанції виходив із того , що позивачка як дитина спадкодавця у першу чергу має право на частину спадкового майна , а саме 1/8 , яка відкрилась після смерті її матері [PERSON] [INFO] . Проте з таким рішенням суду погодитись не можна, оскільки справа вирішена судом з порушенням норм чинного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] в день смерті матері позивачки, відкрилась спадщина і майнові права померлої перейшли до спадкоємців першої черги за законом , а саме : чоловіку померлої [PERSON] ( вітчим позивачки ) а також відповідачам [PERSON] та [PERSON] [PERSON] подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті його дружини, і матері позивачки, 25 лютого 1999 року. Семенівською державною нотаріальною конторою [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом , в якому було зазначено спадкове майно , на яке видано це свідоцтво: жилий будинок з надвірними будівлями , що знаходиться в [ADDRESS] та грошові заощадження з належними відсотками, що зберігається в Семенівському відділенні Ощадного банку ( а.с. 39 -45). Суд постановивши рішення послався на норми ст.ст. 1261, 1267, 1272ЦК України (в редакції 2004 року) неправильно визначив правову норму яка підлягала застосуванню до правовідносин сторін. Зі встановлених обставин справи вбачається , що до спадкових правовідносин підлягають застосуванню норми спадкового права , визначені в цивільним кодексом в редакції 1963 року . Відповідно до положень 549 ЦК в редакції 1963 року, реалізація спадкових прав спадкоємців відбувалася шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, або шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщині. Для прийняття спадщини встановлений 6 місячний строк , який починається з часу її відкриття. Як вбачається з матеріалів справи позивачка , ніяких заяв до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавала. Як зазначала [PERSON] в суді першої інстанції та в засіданні апеляційного суду, після смерті матері вона заяви до нотаріальної контори про відкриття спадщини не подавала, проживала із своєю сім'єю окремо від матері , не маючи ніякого відношення до житлового будинку [ADDRESS], в якому разом із матір'ю проживав вітчим , та [PERSON] Те, що вітчим [PERSON] подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщин після смерті її матері та отримав свідоцтво на житловий будинок їй було відомо невдовзі по смерті матері. Однак вона не заперечувала, що [PERSON] оформив зазначений будинок на себе, гадаючи, що після його смерті такий розділиться порівну між сторонам в справі. Зазначені обставини невчинення позивачкою жодної із дій передбаченої ст. 549 ЦК в редакції 1963 року для прийняття спадщини, стверджені окрім пояснень її самої, в яких вона беззастережно визнає даний факт, також письмовими доказами, зокрема копією спадкової справи (а.с 37-45). Таким чином позивачка як спадкоємиця не скористалася наданою їй можливістю прийняти спадщину , фактично відмовилась від неї, і відсутні підстави, які б робили неможливими своєчасне прийняття нею спадщини, та надавали їй можливість відповідно до правил ст. 550 ЦК в редакції 1963 року, продовжити строк для прийняття спадщини. Проте на зазначене не звернув увагу суд першої інстанції і не застосував закон, який підлягав застосуванню, у зв'язку з чим ухвалив незаконне рішення, яке підлягає скасуванню. Виходячи з фактичних обставин справи, [PERSON] як спадкоємиця після смерті [PERSON] не вчинила ніяких дій по прийняттю спадщини останньої, та відсутні підстави для продовження їй строку для прийняття спадщини, а тому в позові необхідно відмовити. Несвоєчасне звернення про захист її спадкових прав з необачності, не є підставою для задоволення її позовних вимог. Ухвалюючи рішення суд відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України вважає необхідним розподілити судові витрати пропорційно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачці відмовлено, тому необхідно присудити на користь [PERSON] документально підтверджені витрати - 30 грн. за сплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, та 7 грн. 50 коп. за сплату судового збору. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON], якому відповідачка сплатила 1000 грн. за участь у цивільній справі (а.с. 71) , приймав участь у справі як представник [PERSON], і саме в такому процесуальному статусу згідно протоколу судових засідань він брав участь у справі, виступав в суді як представник відповідача, а не як особа , що надає правову допомогу. Таким чином, виходячи із положень ст.ст.56,84 ЦПК України, за яких витрати сторін, які вони несуть на оплату правової допомоги у зв'язку з оплатою допомоги адвоката, або іншого фахівця у галузі права, можуть бути присуджені стороні на користь якої ухвалено рішення; в даному випадку не можуть бути присуджені відповідачці понесені нею витрати у зв'язку з участю у справі [PERSON], який брав участь в ній як її представник, оскільки чинним законодавством не передбачено відшкодування витрат за участь у справі представника.

Outcome: approved