Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду до відповідачів та просить визнати недійсним доручення від 26.04.2000 року, завіреного Володимиро-Іллінською сільською радою, яким [PERSON] доручає [PERSON] подарувати сертифікат на право на земельний пай [NUMBER] [PERSON], а також визнати недійсним договір дарування від 17 травня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Білорус Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №1842, яким [PERSON] від імені [PERSON] подарувала [PERSON]право на земельну частку (пай), яке належить [PERSON]. на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER], з моменту його укладення. Свої вимоги обгрунтовує тим, що рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 04.10.2006 року встановлено факт родинних відносин, а саме, що вона є рідною сестрою [PERSON], померлої [INFO] і вона має право прийняти після неї спадщину, земельну ділянку. Вона подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини і їй стало відомо, що належна померлій земельна ділянка на підставі договору дарування від 17 травня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Білорус Н.В. належить [PERSON]. Однак між [PERSON] та [PERSON] не було ніяких родинних зв'язків. Земельну ділянку відповідачу від імені [PERSON]. подарувала його дружина [PERSON], яка діяла на підставі доручення. За життя [PERSON] не передавала нікому повноважень по розпорядженню її майном і немала наміру це зробити. Також вважає, що договір не відповідає вимогам ст.243 ЦК України (в редакції 1963 року), а саме: в супереч вищевказаної норми, предметом договору є не майно, а право на земельну ділянку частку (пай), що перебуває у колективній власності КСП “Іллінка” та належить [PERSON]. на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), що свідчить про нікчемність даного договору. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] (за дорученням) позовні вимоги підтримав та посилаючись на викладене просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON]. та його представник і представник [PERSON]. (за дорученнями) [PERSON]. позовні вимоги не визнали та пояснили, що [PERSON] особисто знаходилася в сільській раді де зробила доручення на [PERSON]., щоб та від її імені подарувала [PERSON]. належну їй земельну ділянку. [PERSON] за станом здоров'я та похилого віку сама особисто не могла поїхати в м.Бобринець та укласти договір дарування. Крім того представник відповідачів [PERSON]. звернувся з заявою в якій просить суд застосувати строки позовної давності, посилаючись на те, що позивачка пропустила строки звернення до суду. Представники третьої особи голова Володимиро-Іллінської сільської ради Гартман Н.В. та секретар сільської ради Середенко І.В. вважають, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, так як доручення відповідає вимогам чинного законодавства і надана самою [PERSON] Третя особа приватний нотаріус Бобринецького районного нотаріального округу Кіровоградської області Білорус Н.В., в судове засідання не з'явилася, а надала суду письмові заперечення, в яких вважає, що немає підстав задовольняти позовні вимоги, договір дарування права на земельну частку (пай) посвідчений нею без порушень відповідно до діючого законодавства. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є її тіткоюі при житті та до дня смерті відвідувала її. Деякий час вона проживала у них і та говорила, що буде отримувати земельний пай. Також [PERSON] говорила, що ніякого доручення про дарування земельної ділянки вона нікому не давала, ніяких документів не підписувала, до сільської ради та нотаріуса не ходила. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона в 2000 році працювала сільським головою Володимиро-Іллінської сільської ради і до неї звернулася [PERSON] з проханням допомогти переоформити належну їй земельну ділянку на [PERSON], щоб як вона помре то йому треба було не багато сплатити при переоформленні на себе. З цього приводу консультувалися з нотаріусом. [PERSON] особисто приходила до сільської ради і заходила до секретаря сільської ради де та склала доручення яким [PERSON] доручала [PERSON]. від її імені подарувати [PERSON] земельну ділянку. Хто особисто підписував доручення не бачила, так як знаходилася в своєму кабінеті. Щоб хтось з родичів приїздив до [PERSON]., вона не бачила. Свідок [PERSON] суду пояснив, що[PERSON] була його сусідкою і він часто з нею спілкувався. Вона говорила, що [PERSON]. та його діти допомагають їй по господарству і вона бажає переоформити на нього земельну ділянку. Ніяких родичів [PERSON]. він не бачив, вважав, що в неї їх взагалі немає. Свідок [PERSON]суду пояснив, що [PERSON] була його сусідкою і він просив її продати йому земельну ділянку, але та сказала, що вже подарувала її [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснила, що в період 2000-2006 років вона працювала начальником Володимиро-Іллінського відділу зв'язку і носила пенсію [PERSON]., а іноді та сама приходила за нею. У відомостях на отримання пенсії та розписувалася особисто. [PERSON] розповідала, що віддала свою земельну ділянку [PERSON]., за те що він доглядає за нею. Свідок [PERSON] суду пояснила, що[PERSON] їй розповідала, що їздила в сільську раду де подарувала [PERSON] земельну ділянку, так як той доглядає за нею. Розповідала вона це з великою радістю. Заслухавши думку представників сторін, свідків, третю особу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 квітня 2000 року, секретарем Володимиро-Іллінської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області посвідчено доручення яким [PERSON], доручає [PERSON] подарувати від її імені сертифікат на право на земельну частку (пай) [NUMBER] [PERSON]. На підставі вказаного доручення, [PERSON]. 17.05.2000 року уклала договір дарування від імені [PERSON]., яким подарувала [PERSON]. право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності КСП “Іллінка”, Бобринецького району Кіровоградської області, розміром 10,5 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, посвідченого приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Білорус Н.В., зареєстрованого в реєстрі №1842. Відповідно до ст.ст.243,244 ЦК України (в редакції 1963 року), за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Договір дарування повинен бути нотаріально посвідчений. Указом Президента України від 10.11.1994 року №666/94 “Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва” визначено, що право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування та застави. Порядок відчуження земельних часток (паїв) на підставі цивільно-правових договорів визначив Указ Президента України №332/98 від 21.04.1998 року “Про захист прав власників земельних часток (паїв)”. Цей Указ встановив, що відчуження земельних часток (паїв) підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню обов'язковою передумовою відчуження земельної частки (паю) є наявність у її власника сертифіката на право на земельну частку (пай). Нотаріальне посвідчення договорів, щодо відчуження земельної частки (паю) здійснювалося відповідно до Порядку посвідчення договорів відчуження земельних ділянок та права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України та Державного комітету України по земельних ресурсах від 24 червня 1996 року зі змінами від 01 червня 1998 року, який втратив чинність відповідно до Наказу Міністерства юстиції України та Держкомзему від 08 серпня 2005 року. Указом Президента України від 03.12.1999 року №1529/99 від 03.12.1999 року “Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки”, визначено, що сертифікат про право на земельну частку (пай) є правовстановлюючим документом, який засвідчує право володіти, користуватися і розпоряджатися земельною часткою (паєм). Відповідно до ч.1 ст.86 ЦК України (в редакції 1963 року), право власності - це врегульовані законом суспільні відносини, щодо володіння, користування і розпорядження майном. Частиною 1 ст.62 ЦК України (в редакції 1963 року) визначено, що угода, укладена однією особою (представником) від імені другої особи ( яку представляють) в силу повноваження, що грунтується на довіреності, законі або адміністративному акті, безпосередньо створює, змінює і припиняє цивільні права і обов'язки особи, яку представляють. Згідно з ч.1 ст.64 та ч.1 ст.65 цього Кодексу, довіреністю визнається письмове уповноваження, яке видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на укладення угод, що потребують нотаріальної форми повинна бути нотаріально посвідчена. Відповідно до ч.2 ст.37 Закону України “Про нотаріат” від 02.09.1993 року, у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад вчиняють нотаріальні дії. Таким чином, в судовому засіданні вставлено, що доручення яким [PERSON], доручає [PERSON] подарувати від її імені сертифікат на право на земельну частку (пай) [NUMBER] [PERSON] та договір дарування від 17.05.2000 року, яким [PERSON]. від імені [PERSON]., подарувала [PERSON]. право на земельну частку (пай), відповідає чинному законодавству яке діяло на той час, а тому немає підстав визнавати їх недійсними. Посилання позивача, що [PERSON] не підписувала доручення не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Так, відповідно до висновку експерта судової-почеркознавчої експертизи №157 від 26.06.2008 року, підпис від імені [PERSON] в дорученні від 26.04.2000 року, яким [PERSON] доручає [PERSON]. подарувати сертифікат на право на земельний пай, [NUMBER], [PERSON]., виконаний [PERSON] Суд критично відноситься до висновку №542/02 судово-почеркознавчої експертизи від 11.06.2007 року, так як для дослідження експерту, в якості зразків було надано лише декілька відомостей на виплату пенсій і проведена вона з порушенням вимог Інструкції “Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень” затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.11.1998 року за №705/3145. Також суд вважає, що позивачка не пропустила строки звернення з позовом до суду, так як строк позовної давності починається з моменту коли позивачка дізналася про наявність договору дарування, а не з моменту його укладання, тому суд ухвалюючи рішення не застосовує строки позовної давності.

Outcome: dismissed