Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду 20 жовтня 2008 року з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, з відповідачем по справі вона знаходилась у фактичних шлюбних відносинах з 1993 року і в них, [INFO] народився син - [PERSON]. Позивачка зазначає, що сумісне життя з відповідачем не склалось з причин відсутності порозуміння між подружжям. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені з 2000 року. На теперішній час відповідач проживає з іншою жінкою. Син - [PERSON] залишився мешкати з матір'ю та знаходиться на її повному утриманні, [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по утриманню дитини. У зв'язку з викладеним, позивач прохає стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO] народження, у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття дитини. У судовому засіданні позивач свій позов підтримала. Відповідач у судовому засіданні подав до суду свій письмовий відзив, в якому зазначив, що позов позивача визнає, дійсно він є батьком [PERSON], і знає про свій обов»язок батька утримувати дитину з моменту їх народження і до досягнення нею віку повноліття, однак, допомоги позивачу на утримання дитини не надає так як не працює. При цьому відповідач вказав, що стягнень за виконавчими листами з нього не проводиться і він пільгами з держави ні якими не користується і на утриманні в нього інших неповнолітніх дітей та інших осіб не має. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. У своєму позові (а.с.№1) та у своїх поясненнях 12 листопада 2008 року позивач посилається на те, що коли вони з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах з 1993 року по 2000 рік, у них народився син [PERSON] [INFO] народження. Дійсно, з огляду на ксерокопію свідоцтва про народження на [PERSON], [INFO] народження (а.с.№6),Є судом вбачається, що в графі «Батько» вказано - [PERSON] - відповідач, а в графі «Мати» - [PERSON] - позивач. Позивач вказала, що вона повністю утримує сина та матеріально забезпечує її всім необхідним для фізичного та духовн6ого розвитку і син проживає з нею. Так, з огляду на довідку від 17.10.2008 року, вбачається, що [PERSON]проживає у неприватизованій квартирі, розташованій за адресою[ADDRESS], та має наступний склад сім'ї: [PERSON] - син, [PERSON] - донька, [PERSON] - брат, [PERSON]. - невістка, [PERSON]. - племінник (а.с.№7). З пояснень відповідача та відзиву на позовну заяву, судом було встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги позивачу на утримання їх спільної дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. На підставі ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; можливість надання утримання другим з батьків. Розмір аліментів за жодних обставин не може бути менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, суд, дослідивши всі обставини, що мають істотне значення для справи, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі, стягнувши з відповідача аліменти на утримання дитини: сина - [PERSON], [INFO] народження, у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 20 жовтня 2008 року, до досягнення сином повноліття. На підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст.ст.81, 88 ЦПК України, а також відповідно до п.5 ч.1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 року №7 «Про державне мито», з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 07 грн.50 коп.

Outcome: approved