Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить скасувати рішення сесії Халявинської сільської ради від 26 жовтня 2007 року про закріплення за нею земельної ділянки розміром 0,15 га та зобов'язати відповідача виділити їй у користування з наступною передачею власність землі розміром 0,25 га, оскільки вона набула зазначене право разом з придбанням будинку в 1979 році. Заявлені вимоги мотивуються тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 1 вересня 1979 року житлового будинку за адресою : [ADDRESS], до неї перейшло право на земельну ділянку для обслуговування цього будинку розміром 0,25 га, оскільки саме такий розмір землі відповідно до земельно-кадастрових та погосподарських книг рахувався за попередньою власницею. Право на цю земельну ділянку в подальшому було закріплено за позивачкою рішенням виконкому Халявинської сільської ради від 17 червня 1993 року, № 21, яке є чинним. Проте, в 1994 році в погосподарській книзі сільської ради без прийняття відповідних рішень з цього приводу, розмір землі зменшився і був визначений 0,15 га. Оскільки, розглядаючи питання про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки, сільська рада визначила можливим виготовлення технічної документації з подальшою приватизацією землі лише на 0,15га, позивачка вважає своє право землекористування порушеним, а рішення органу місцевого самоврядування таким, що підлягає частковому скасуванню. При цьому [PERSON] просить також зобов'язати відповідача виділити їй у користування з метою подальшої приватизації земельну ділянку площею 0,25 га біля будинку та визнати за нею право власності на вказану землю. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник та адвокат позивачки вважали, що позов підлягає задоволенню, оскільки рішення сільською радою прийнято всупереч положенням земельного кодексу та законодавства про власність і без урахування наявності нескасованих рішень Халявинської сільської ради про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,25 га. Представник відповідача заперечував проти задоволення заявлених вимог, зазначаючи, що у відповідності до земельно-кадастрової документації сільської ради за чоловіком позивачки, а згодом - за нею, рахувалась земельна ділянка розміром 0,15 га для обслуговування жилого будинку. Оскільки, як свідчить погосподарська книга Халявинської сільської ради за 1990-1995 року, в 1991 році зазначена у книзі кількість землі змінилась на 0,25 га без відповідних правових підстав, в 1994 році сільська рада, впорядковуючи земельні питання, повернула ситуацію до початкового стану, знову визначивши розмір землі до 0,15 га, якими [PERSON] в даний час і користується. У випадку надання дозволу на приватизацію землі в тому розмірі, що зазначений в позові, необхідно буде відібрати її частину у суміжного землекористувача [PERSON]., що буде порушенням його прав, оскільки розмір належної йому землі відповідає правовстановлюючим документам, які приймала відносно нього сільська рада, а користування цією ділянкою він здійснює відкрито і безперервно на протязі останніх 15 років. Представник третьої особи [PERSON]. проти задоволення позову заперечувала, пояснивши, що земля, надана їм правомірно і користування земельною ділянкою вони здійснюють тривалий час. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступне. Як свідчить договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами від 1 вересня 1979 року, нотаріально посвідчений виконкомом Халявинської сільської ради (а.с. 50), [PERSON] стала власницею житлового будинку в с. Полуботки, що належав попередній власниці на підставі запису в погосподарській книзі сільської ради № 566. Суд, визначаючи правомірність заявлених вимог щодо переходу до власника будинку земельної ділянки в тому ж розмірі, що рахувався за попереднім власником, виходить з наступного. Як вбачається з представлених позивачем витягів з погосподарської книги (а.с. 32) особа, що продала будинок, була головою колгоспного двору. За положеннями ст.ст. 70 Земельного кодексу УРСР (в редакції 1970 року), які регулювали вказані питання на час укладання договору купівлі-продажу, набуття права власності на жилий будинок і господарські будівлі, належні до цього колгоспному двору, не давало права на користування присадибною земельною ділянкою в розмірі, яким користувався колгоспний двір. Надання присадибних земельних ділянок членам колгоспу, які набули право власності на жилий будинок і господарські будівлі, провадилось в порядку, визначеному статтями 63, 64 цього Кодексу. Вказані статті визначали, що присадибна земельна ділянка надається колгоспному двору за рішенням загальних зборів членів колгоспу (зборів уповноважених); її розміри встановлюються з урахуванням кількості членів двору та їх трудової участі в громадському господарстві колгоспу, а право колгоспного двору на присадибну ділянку засвідчується записом в земельній шнуровій книзі колгоспу. Як вбачається з витягу цієї книги (а.с. 34), розмір землі, яка мала належати позивачці, був визначений 0,15 га. Суд погоджується з твердженнями представника відповідача про те, що новому власнику будинку колгосп виділив землю іншого розміру, ніж той, що мала попередня власниця, що знайшло відображення в земельній шнуровій книзі. Посилання позову на наявність рішення виконкому Халявинської сільської ради № 21 від 17 червня 1993 року "Про приватизацію земельних ділянок" (а.с. 35), відповідно до якого [PERSON]., спадкоємцем якого є позивач, було виділено 0,25 га землі, вищенаведених висновків суду не спростовують, оскільки цільове призначення земельної ділянки в ньому визначено, як ведення особистого підсобного господарства. Статтею 56 Земельного кодексу України (в ред. 1990 року), передбачалась можливість надання громадянам земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства в межах населених пунктів. При цьому, власником будинку була позивачка, а не її покійний чоловік, а отже, якщо б йшлось саме про спірну земельну ділянку, яка знаходиться біля будинку, рішення сільської ради мало б містити інформацію про передачу землі у власність саме [PERSON]., а не її чоловіку. При цьому ст. 67 цього ж кодексу визначалась можливість одержання особою земельної ділянки для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, що не знайшло відображення в рішенні виконкому сільської ради. На час вирішення спору наявний передбачений земельним законодавством перелік обставин та умов, за яких можливе надання особі земельної ділянки в користування або набуття її у власність. Зокрема, відповідно до певного правовстановлюючого документа, земля повинна бути виділена в натурі, її межи мають бути узгоджені з суміжними землекористувачами, тощо, чого в даній справі не встановлено. Як встановлено по справі, земельною ділянкою розміром 0,25 га позивачка та її родина взагалі не користувалися, оскільки в натурі біля її будинку землю такого розміру виділити неможливо. Таким чином, заявлені вимоги про визнання за [PERSON] право власності на землю розміром 0,25 га та зобов'язання виділити їй вказану землю у користування з передачею у власність суперечать одне одному і не можуть бути судом задоволені, оскільки є передчасними і не ґрунтуються на її правах. Проте, на думку суду, підлягає скасуванню рішення восьмої сесії Халявинської сільської ради п'ятого скликання від 26 жовтня 2007 року "Про закріплення земельної ділянки та видачу дозволу на виготовлення технічної документації для приватизації", виходячи з наступного. Як вбачається з заяви позивачки на ім'я голови Халявинської сільської ради від 28 серпня 2007 року (а.с. 31) [PERSON], звертаючись до органу місцевого самоврядування, просила виділити їй земельну ділянку у розмірі 0,25 га за адресою [ADDRESS], якою користувався її покійний чоловік, [PERSON]. В матеріалах цивільної справи наявні копії оспорюваних рішення та витягу з рішення сільської ради (а.с. 47, 48) назви та зміст яких щодо вирішеного питання [PERSON] є різними. Як пояснив представник відповідача, особа, що надавала витяг з рішення, неправильно відобразила суть рішення. Але суд виходить з того, що вказаний витяг скріплений печаткою сільської ради, підписом посадової особи і є офіційним документом. Саме ж оспорюване рішення містить дозвіл на виготовлення технічної документації для приватизації земельної ділянки площею 0, 15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Проте, [PERSON] із такою заявою до Халявинської сільської ради не зверталась. Крім цього, вирішуючи земельне питання позивачки, орган місцевого самоврядування керувався ст. 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року, № 280/97-ВР, яка визначає повноваження у сфері соціального захисту населення, а не у сфері вирішення земельних питань. За наведених обставин в сукупності, оспорюване рішення не є таким, що відповідає вимогам законодавства. Оскільки в позові така вимога не заявлена, суд позбавлений можливості зобов'язати Халявинську сільську раду розглянути заяву [PERSON] повторно. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, судовий збір в сумі 8,5 грн. та 7,5 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи пропорційно до задоволених вимог слід стягнути з кожного з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: partial