Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-09 00:00:00

У листопаді 2007 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості по аліментах на утримання їх неповнолітньої дитини. В обгрунтування заявлених вимог посилалась на те, що з 1985 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]., від якого мають дитину [PERSON][INFO]р.н. У грудні 1998 року шлюб між сторонами розірваний. За рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 26.05.2000р. відповідач зобов"язаний сплачувати на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частина від всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частки неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 16.05.2000р. до повноліття дитини. Внаслідок злісного ухилення відповідача від виконання аліментних зобов"язань, через що оголошувався його розшук, утворилась заборгованість, яка станом на 01.06.2003р. складала 3259,70грн. За період роботи [PERSON]. у ТОВ "Азовавтобуд" протягом з 03.03.2003р. по 31.08.2004р. з боржника було утримано 1060,88грн. Станом на 31.08.2004р., тобто на момент звільнення відповідача і досягнення дитиною повноліття, заборгованість по аліментах становить 2729,30грн. У зв"язку з небажанням відповідача погасити заборгованість в добровільному порядку позивачка просить стягнути зазначену кінцеву суму заборгованості 2729,30грн., інфляційну складову 1517,49грн., пеню за прострочення виплати аліментів у сумі 9961,95грн., а всього 14208,74грн., а також відшкодувати за рахунок відповідача судові витрати по оплаті правової допомоги у сумі 1000грн., судового збору в сумі 110,54грн., витрати з ІТЗ у сумі 30грн. В судовому засіданні позивачка і її представник [PERSON]. підтримали заявлені вимоги і надали пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Позивачка пояснила, що про наявність заборгованості по аліментах їй було відомо 31.08.2004р., коли донька вже набула повноліття. Адже, відсутність даних про певну суму заборгованості і юридичну необізнаність просила визнати у якості поважних причини пропуску строку звернення за судовим захистом. Відповідач, заперечуючи проти позову, пояснив, що за наявності труднощів у знахідці роботи з достойною оплатою зміг працевлаштуватись тільки у 2003 року і з цього часу з його заробітної плати утримувались аліменти, надавав матеріальну допомогу позивачці на утримання дитини особисто, не вимагаючи на підтвердження даного факту будь-яких документів. Вважає, що позивачка звернулась із даним позовом в протидію у зв"язку із виникненням спору про позбавлення її житлових прав. Сплинуло більше 3 років з 2004 року, коли він змінив місце роботи, тому вважає, що позивачка пропустила строк позовної давності, який наполягав застосувати, і відмовити в задоволенні позову у зв"язку із пропуском строку звернення за судовим захистом. Залучена у якості третьої особи[PERSON]., підтримуючи позовні вимоги в стадії попереднього судового засідання, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, надавши заяву про вирішення справи у її відсутність. Заслухавши пояснення позивачки і її представника, відповідача, враховуючи відношення до позовних вимог третьої особи на боці позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. За свідоцтвом про народження [PERSON] народилася 08.08.1986р., про що відділом ЗАГС Жовтневого райвиконкому міста Жданова (нині - Маріуполя) 15.08.1986р. вчинено актовий запис за [NUMBER]. Батьками дитини зазначені: відповідач по справі -[PERSON]та позивачка -[PERSON] (а.с. 7). За постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 26.05.2000р. з [PERSON]. стягнуто на користь [PERSON]. аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], 08.08.1986р.н., у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 1/2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, починаючи з 16.05.2000р. до повноліття дитини (а.с. 10). На підставі виконавчого листа № 2-1311, виданого Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя 26.05.2000р., 06.10.2000р. Орджонікідзевським відділом ДВС відкрито виконавче провадження по примусовому стягненню з боржника [PERSON]. на користь стягувача [PERSON]. аліментів на утримання доньки [PERSON] у присудженому за вищенаведеним судовим рішенням розмірі (а.с. 11, 16). За ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 31.03.2003р. оголошено розшук [PERSON]. у зв"язку з невідомим місцеперебуванням боржника (а.с. 12, 30). Встановлено, що відповідач з 03.03.2003р. працевлаштувався у ТОВ "Азовавтобуд" і працював по 31.08.2004р., стягнення аліментів за місцем його роботи мало місце в період 01.09.2003р.-31.08.2004р. (а.с. 18). Як зазначала позивачка в судовому засіданні, вона восени 2003 року побачила відповідача за місцем його роботи після розшуку. 04.06.2003р. Орджонікідзевським відділом ДВС направлено виконавчий лист № 2-1311 за належністю до Жовтневого відділу ДВС (а.с. 13-14, 19), про що повідомлено стягувача. Як вбачається з інформації відділу ДВС Жовтневого РУЮ м. Маріуполя від 14.07.2003р. заборгованість по аліментах станом на 01.06.2003р. складає в грошовій сумі 3259,70грн.; виконавчий лист направлено за місцем роботи боржника[PERSON]. до ТОВ "Азовавтобуд" для вчинення дій по погашенню утвореної заборгованості і подальшого утримання аліментів із заробітної плати (а.с. 15, 20). За даними Орджонікідзевського відділу ДВС станом на 31.08.2004р., тобто на момент досягнення дитиною повноліття, заборгованість по аліментах, за відрахуваннями у погашення заборгованості за період роботи боржника на підприємстві ТОВ "Азовавтобуд", складає 2729,30грн. (а.с. 17). Як пояснювала в судовому засіданні позивачка [PERSON]. станом на 31.08.2004р. їй було відомо про наявність заборгованості відповідача [PERSON]. по аліментах. Дані обставини, як доведені, зважаючи на положення ст. 61 ч. 1 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Встановлено, що стягуванні з працівника ТОВ "Азовавтобуд" [PERSON]. аліменти в період з 01.09.2003р. по 31.08.2004р. видавались з каси підприємства особисто позивачці [PERSON]. за її заявою, що вбачається з довідки (а.с. 18). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За положенням ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Судовим розглядом встановлено, що позивачці достовірно станом на 31.08.2004р., коли відповідач звільнився з місця роботи в ТОВ ""Азовавтобуд" і дитина досягла повноліття, було відомо про наявність у платника аліментів заборгованості, тобто факту порушення її суб"єктивних прав. Адже, до суду вона звернулась із позовом про стягнення заборгованості, яка утворилась на 31.08.2004р., за спливом передбаченого законодавством трирічного строку, а саме 26.11.2007р. В судовому засіданні відповідачем згідно зі ст. ч. 3 ст. 267 ЦК України заявлено про застосування позовної давності. Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Суд не вважає переконливими і такими, що мають бути визнані за поважні наведені позивачкою причини як то юридична необізнаність щодо строків і відсутність відомостей про конкретну суму заборгованості, та судовим розглядом не здобуто доказів на існування будь-яких інших поважних причин. А, відтак, відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України суд відмовляє в задоволенні позову у зв"язку з пропуском строку звернення до суду із позовом. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин суд відмовляє і в задоволенні супутніх позовних вимог як то стягнення інфляційної складової, нарахованої на суму заборгованості по аліментах, і неустойки за прострочення їх виплати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у зв"язку з відмовою в задоволенні позову не підлягають задоволенню вимоги про стягнення судових витрат як то оплачені судовий збір, витрати з ІТЗ, витрати на правову допомогу. На підставі ст. 194 Сімейного кодексу України, ст. 266, 267 ч.ч. 3, 4 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed