Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду в з позовом, в якому просить стягнути на свою користь з відповідачів [PERSON] .та [PERSON] борг за договором позики грошей в розмірі 65000 грн. з урахуванням індексу інфляції та 3% річних на момент ухвалення рішення в солідарному порядку. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що між ним та відповідачами 02.03.2007 року був укладений договір позики грошей в розмірі 65000 грн. у вигляді боргової розписки. Згідно умов зазначеного договору позики відповідачі отримали від нього вказану суму та зобов’язалися повернути борг до 20.07.2007 року. Як гарантію повернення боргу відповідачка [PERSON] згідно розписки взяла на себе зобов’язання у разі неповернення позики переоформити (подарувати) позивачу належний їй будинок [ADDRESS] , в підтвердження чого передала йому технічний паспорт на будинок та будинкову книгу. Своє зобов’язання щодо повернення в строк позики відповідачі не виконали. Позивач вимагав повернути борг або здійснити відчудження будинку, але бажаного результату не отримав. Відповідачі позов не визнали. Надали заперечення проти позову, в якому просять відмовити позивачу [PERSON] в задоволенні позовних вимог, посилаючись на безгрошівність розписки. В ході судового засідання відповідачі подали зустрічну позовну заяву до [PERSON] та [PERSON] про визнання правочину, який складений під впливом погроз та насильства, недійсним. Свої вимоги мотивують тим, що вони відмовляються повертати суму боргу, а саме 65000 грн., з тієї причини, що зазначеної суми у позивача в борг не брали. Дійсно вона, [PERSON] , написала боргову розписку, однак зробила це під впливом тиску, шантажу і погроз зі сторони [PERSON] та його матері [PERSON] В день складання боргової розписки [PERSON] привіз [PERSON] до свого магазину і, погрожуючи розправою, почав вимагати відшкодувати суму недостачі, виявленої ревізією в їхньому магазині, де [PERSON] працював продавцем. Відповідачі вказують, що змушені були написати вказану розписку, хоч грошей ніколи у позивача не брали. Крім того, [PERSON] вказує, що не є господаркою житлового будинку [ADDRESS] , будинок належить її чоловікові [PERSON] Відповідачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] позов не визнали і пояснили, що при складенні боргової розписки ніякого насильства та погроз насильством до позивачів не застосовували, останні добровільно писали зазначену розписку, оскільки дійсно були винні вказану суму 65 тис.грн., які [PERSON] отримав як позику. Свої позовні вимоги [PERSON] підтримав та просить стягнути з відповідачів суму боргу 65 тис.грн., без врахування індексу інфляції та відсотків річних. Вивчивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін, суд вважає позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] та [PERSON] слід відмовити з слідуючих підстав. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов’язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що згідно розписки від 02.03.2007 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] отримали від позивача [PERSON] 65000 грн., про що написали боргову розписку та зобов’язалися повернути борг до 20.07.2007 року. Докази на підтвердження договору позики позивачем надані у вигляді письмової розписки. Відповідно до ст.60 ЦК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд вважає доведеним факт укладення сторонами договору позики та отримання відповідачами за цим договором 65 тис.грн., що підтверджено письмовою розпискою. За своєю формою укладений сторонами договір позики відповідає вимогам ст.1047 ЦК України. Відповідачі заперечують проти позову, посилаючись на те, що вони не отримували від позивача суми боргу. Статтею 1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватись на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до тих випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідачами не надано суду будь-яких письмових доказів, які б свідчили про безгрошівність договору. В зустрічній позовній заяві [PERSON] та [PERSON] посилаються на те, що ними була написана розписка під дією фізичного та психічного насильства з боку [PERSON] та його матері [PERSON] Як вони пояснили, зазначена сума боргу – це сума недостачі в магазині [PERSON] , в якому [PERSON] працював продавцем кілька років. З такою сумою недостачі [PERSON] був не згідний, однак, щоб проти нього не порушували кримінальної справи, відповідачі змушені були написати боргову розписку. Фізичного насильства до них не застосовували, однак вважають, що з боку відповідачів за зустрічним позовом був шантаж у вигляді погрози притягти [PERSON] до кримінальної відповідальності та розповісти дружині [PERSON] про його подружню невірність. Допитані в якості свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які підписали боргову розписку, пояснили, що гроші дійсно в їх присутності не передавались, на той час, коли їх запросили до приміщення, розписка була вже написана і їм її зачитала сама [PERSON] Вигляд у неї був спокійний, ніяких сумнівів щодо добровільності написання розписки у них не виникло. Таким чином відповідачі за первісним позовом та позивачі за зустрічним позовом [PERSON] І [PERSON] не надали суду доказів щодо застосування до них насильства при складанні боргової розписки, крім того, вони самі пояснили, що фізичного насильства до них не було застосовано. Їх показання про те, що їм погрожували втопити в каналі чи спалити будинок при допиті в якості свідків суд оцінює критично, оскільки вони нічим не підтверджені. Як встановлено зі слів Пивовар та [PERSON] вони не звертались до правоохоронних органів з заявами про такі погрози і такі пояснення з»явились тільки після подачі до них позову. Щодо посилання [PERSON] і [PERSON] на результати ревізії по магазину приватного підприємця [PERSON] , то суду не надано будь-яких доказів, що така ревізія проводилась. Як пояснив позивач [PERSON] , він працює на єдиному податку і проведення ревізій товарно-матеріальних цінностей від нього не вимагається. Ревізія дійсно проводилась, однак по її результатах до [PERSON] у нього претензій не було. Разом з тим, виходячи з пояснень [PERSON] та [PERSON] , вони написали боргову розписку на 65 тис.грн. з метою уникнення кримінальної відповідальності за розтрату матеріальних цінностей в магазині [PERSON] , оскільки саме таку суму недостачі назвав останній. Відповідно до ст.1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов»язанням. Тому суд вважає, що, якщо дійсно [PERSON] заборгував [PERSON] зазначену суму і оформив її за згодою з позивачем договором позики, то таким чином він мав намір відшкодувати завдані збитки. На підставі викладеного позов [PERSON] підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити.

Outcome: approved