Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про відшкодування відповідачем моральної шкоди, завданої пошкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11 лютого 2001 р., в м. Вугледар, на Шахті «Південнодонбаська №1» Державного підприємства «Донецьквугілля» позивач, який працював у підземних умовах, був травмований. У зв'язку з травмою був складений акт за формою Н-1 (виробничий травматизм) за № 24 від 11.02.2001р. 6 червня 2001 р. рішенням Медико-соціальної експертної комісії, позивач був первинно визнаний інвалідом 2 групи через трудове каліцтво зі стійкою втратою професійної працездатності на 80% з 06.06.2001 р. до 06.06.2003 р. 3 травня 2007 р. рішенням Медико-соціальної експертної комісії, позивач був визнаний інвалідом 2 групи через трудове каліцтво зі стійкою втратою професійної працездатності на 80% безстроково. Просить суд стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворюваннях України в м. Вугледар моральну шкоду у сумі 50 000 грн. В судовому засіданні позивач підтвердив позов, суду пояснив, що більше 20 років працював на підприємствах вугільної промисловості, останнім часом - на шахті «Південнодонбаська № 1». 11 лютого 2001 р., в м. Вугледар, на Шахті «Південнодонбаська №1» Державного підприємства «Донецьквугілля» позивач, який працював у підземних умовах, був травмований. У зв'язку з травмою був складений акт за формою Н-1 (виробничий травматизм) за № 24 від 11.02.2001р. 6 червня 2001 р. рішенням Медико-соціальної експертної комісії, позивач був первинно визнаний інвалідом 2 групи через трудове каліцтво зі стійкою втратою професійної працездатності на 80% з 06.06.2001 р. до 06.06.2003 р. 3 травня 2007 р. рішенням Медико-соціальної експертної комісії, позивач був визнаний інвалідом 2 групи через трудове каліцтво зі стійкою втратою професійної працездатності на 80% безстроково. Відповідач визначив йому відшкодування матеріальної шкоди, але питання про відшкодування моральної шкоди не вирішив. Пошкодженням здоров'я внаслідок травми позивачу завдано моральну шкоду, оскільки погіршився стан його здоров'я, що призвело до моральних та психічних переживань, 2. порушення його нормальних життєвих зв'язків, неможливості продовження активного особистого життя, та потребує додаткових зусиль для організації свого життя. Моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 50 000 грн. та просить її стягнути з відповідача. Відповідач позовні вимоги не визнав повністю вважаючи, що у позивача відсутнє право на відшкодування моральної шкоди тому що МСЕК не встановлена моральна шкода, а також в зв'язку з тим, що згідно Закону України „Про внесення змін до Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” від 23.02.2007 р. норму закону про виплату моральної шкоди виключено, про що викладено у його письмових запереченнях.. Представник відповідача в судове засідання не з'явився в зв'язку з черговою відпусткою. Суд вважає вказану причини неявки неповажною, тому що відповідач є юридичною особою та мав можливість забезпечити явку у судове засідання іншого представника. Тому суд на підставі ч.4 ст.169 ЦПК України вирішив розглянути справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановити заочне рішення. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні відповідними документами встановлено, що позивач, працюючи на підприємстві вугільної промисловості - Шахта „Піввденнодонбаська № 1”, 11 лютого 2001 р. при виконанні трудових обов'язків отримав травму, яка підтверджена актом розслідування № 24 від 11 лютого 2001 р. 6 червня 001 р. рішенням Медико-соціальної експертної комісії, позивач був первинно визнаний інвалідом 2 групи через трудове каліцтво зі стійкою втратою професійної працездатності на 80% з 06.06.2001 р. до 06.06.2003 р. 3 травня 2007 р. рішенням Медико-соціальної експертної комісії, позивач був визнаний інвалідом 2 групи через трудове каліцтво зі стійкою втратою професійної працездатності на 80% безстроково. У відповідності зі ст. 21 Закону “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, виплачуючи йому, зокрема, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Відповідач у відповідності з діючим законодавством відшкодовує позивачеві матеріальну шкоду, завдану пошкодженням здоров'я, але відшкодувати моральну шкоду відмовився, що є порушенням прав позивача на відшкодування шкоди з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок пошкодження здоров'я, викликаного трудовим каліцтвом, позивачеві завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров'я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 21 Закону “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”. Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи 3. професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 30 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача 50 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди суд не находить можливим, оскільки така сума є завищеною та не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача, ступеню втрати ним професійної працездатності. Прийняти до уваги заперечення представника відповідача про неможливість відшкодування позивачеві моральної шкоди в зв'язку з тим, що згідно Закону України „Про внесення змін до Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” від 23.02.2007 р. норму закону про виплату моральної шкоди виключено, суд не може, оскільки страховий випадок з позивачем настав 06.06.2001 року, коли йому було встановлено втрату професійної працездатності в зв'язку з трудовим каліцтвом і з цього часу у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди, тому дія Закону України „Про внесення змін до Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” від 23.02.2007 р. на правовідносини сторін не поширюється, оскільки закон не має зворотної дії у часі. На підставі викладеного,

Outcome: partial