Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-09 00:00:00

25 вересня 2008 року, позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем вона знаходиться в шлюбі з 28 квітня 2007 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану по м. Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис [NUMBER]. Від шлюбу у них є неповнолітній син - [PERSON][INFO] народження, який проживає знею і знаходиться на її утриманні. Підставою для розірвання шлюбу позивач вказує, що подружжя має різні погляди на життя, різні характери, погляди на життя та життєві цінності, між ними не має взаємопорозумніння, відповідач ображає її, із-за цього виникають сварки, відповідач ні де не працює. Шлюб у обох переший. В зв»язку з цим, позивач зазначає, шлюб зберегти вже не можливо. На підставі викладеного, позивач прохає суд розірвати шлюб з відповідачем, витрати пов'язані з реєстрацією розірвання шлюбу в органах РАЦС покласти на відповідача. У судовому засіданні 10 жовтня 2008 року, позивач підтримала свої позовні вимоги. Відповідач заперечував проти розірвання шлюбу і прохав суд надати їм строк для примирення терміном на один календарний місяць, якого буде достатньо для вирішення питання про подальшу можливість збереження шлюбу. З метою збереження сім»ї, відповідно до ст.111 СК України, судом було задоволення клопотання відповідача і сторонам встановлено строк для примирення до 10 листопада 2008 року. У судовому засіданні 10 листопада 2008 року, позивач вказала, що вони з відповідачем не примирилися і вона на полягає на розірванні шлюбу, оскільки подальше збереження шлюбу з відповідачем, буде суперечити її інтересам. Крім того, позивачем подано письмову заяву в якій зазначила, що прохає не стягувати з відповідача понесені нею при зверненні до суду судові витрати. Відповідач у судовому засіданні подав письмову заяву в якій вказав, що пред»явлений до нього позов позивача визнає, оскільки після наданого їм судом строку для примирення, вони не могли між собою примиритися. У своїх поясненнях відповідач зазначив, що подальше збереження шлюбу є не можливим, оскільки вони з позивачем не знаходять спільної мови при спілкуванні; в них різні погляди на життя та життєві цінності; між ними не має взаємо порозуміння; проживають вони окремо один від одного - за різними адресами; спільне господарство не ведуть і подружніх стосунків не підтримують; у кожного з нихё даний шлюб перший, і між ними відсутній спір відносно місця проживання дитини та розподілу сумісно нажитого майна. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони з 28 квітня 2007 року перебувають у шлюбі, який був зареєстрований відділом РАЦС, по місті Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, про що вчинено актовий запис [NUMBER] (а.с№8). В даному шлюбі у сторін народився син - [PERSON][INFO] народження, який на даний час проживає з позивачем (а.с.є№9). Судом було встановлено, що у сторін даний шлюб перший. Дошлюбне прізвище позивача [PERSON] Судом було з»ясовано, що між сторонами не має спору про розподіл сумісно нажитого майна та місця проживання дитини, якщо шлюб буде розірвано. Відповідно до пояснень, які надано позивачем та відповідачем, судом було достовірно встановлено, що сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинились, спільне господарство не ведеться. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Витрати по оплаті державного мита при реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС суд вважає можливим покласти на відповідача, а позивача від вказаних витрат - звільнити, згідно письмової заяви позивача. Згідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. З огляду на матеріали справи, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи на суму в 07 грн. 50 коп. (а.с.№2) та судовий збір 08 грн. 50 коп. (а.с.№1). Однак, як вже вище було вказано, у судовому засіданні, позивачем було подано заяву, в якій вона прохала суд, не стягувати з відповідача на її користь, понесені нею при зверненні до суду судові витрати.

Outcome: approved