Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки і піклування виконкому Красноармійської міської ради, про встановлення порядку участі у вихованні малолітньої дитини. На підтвердження своїх позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачкою він перебував у фактичних шлюбних відносинах з 30 квітня 2004 року по 16 березня 2008 року. Від шлюбних відносин у них народилась дитина [PERSON], [INFO]. З 1 травня 2008 року відповідачка створює перепони у спілкуванні з дитиною, не дозволяючи йому забирати дитину додому або проводити з нею час на прогулянках. Вказані перепони змусили його звернутись до органу опіки і піклування для встановлення режиму спілкування з дитиною. Рішенням виконавчого комітету Красноармійської міської ради від 19.06.2008 року № 369 встановлено, що йому дозволено зустрічатися з дочкою щонеділі у вихідні від роботи дні за домовленістю з матір»ю дитини. Але вказане рішення відповідачка не виконує, продовжує забороняти йому спілкуватися з дитиною. Відповідно до ст.. 141СК України батьки мають рівні права у відношенні до дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Але відповідачка протягом всього часу забороняє забирати йому дитину, вчиняє сварки з цього приводу, що негативно впливає на психіку дитини. На праві приватної власності він має будинок[ADDRESS]. Відповідно до результатів обстеження матеріально-побутових умов комісією опікунської ради Красноармійського виконкому в будинку створені всі умови для перебування дитини. Між ним і дитиною склалися теплі стосунки, дочка його любить, виявляє бажання проводити час з ним. Він вважає, що має право на проживання дитини у нього протягом трьох днів на тиждень, і тому просить суд визначити, що малолітня дитина [PERSON], [INFO], протягом п»ятниці, суботи та неділі знаходиться за його місцем проживання, зобов»язати відповідачку [PERSON] не перешкоджати йому забирати дитину з дитячого садка «Голубок» щочетверга і відводити дитину до дитячого садка щопонеділка. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідачка[PERSON] позовні вимоги не визнала. Представник органу опіки та піклування Красноармійської міської Ради позовні вимоги просив вирішити на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, представника органу опіки та піклування Красноармійської міської Ради, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню частково з наступних підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] і відповідачка[PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах з 30 квітня 2004 року по 16 березня 2008 року. Від шлюбних відносин сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 5), після припиняння фактичних шлюбних відносин мати та батько дитини проживають окремо. Судом встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] на час розгляду справи проживає разом з матір”ю - відповідачкою по справі[PERSON]. Рішенням виконавчого комітету Красноармійської міської ради від 19.06.2008 року № 369 встановлено, що позивачу [PERSON] дозволено зустрічатися з дочкою щонеділі у вихідні від роботи дні за домовленістю з матір»ю дитини (а.с. 6) . Але вказане рішення відповідачка не виконує, продовжує забороняти йому спілкуватися з дитиною, що підтвердила в судовому засіданні відповідачка[PERSON], посилаючись на те, що спілкування дитини з батьком негативно впливає на психічний стан дитини, але при цьому ніяких доказів зазначеного вона не надала. Не приймає суд до уваги також посилання відповідачки [PERSON] на вирок Красноармійського міськрайонного суду від 06.08.2008 року (а.с. ), оскільки згідно даного вироку позивача [PERSON] було засуджено за заподіяння легких тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON]., тобто зазначений вирок не може бути свідченням того, що дії позивача можуть спричинити шкоду інтересам дитини. Доказів того, що батько [PERSON] своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини, суду не представлено. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Згідно ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Стаття 153 СК України передбачає право матері, батька та дитини на безперервне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст.. 157 ч. 2 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов»язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ст.. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров»я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. На праві приватної власності позивач має будинок[ADDRESS]. Відповідно до результатів обстеження матеріально-побутових умов комісією опікунської ради Красноармійського виконкому в будинку створені всі умови для перебування дитини (а.с. 7), за місцем проживання позивач характеризується позитивно (а.с. 8). Але, враховуючи інтереси не тільки позивача - батька дитини, але і матері Романової О.Є., суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, необхідно визначити, що малолітня дитина Чепак Ольга буде знаходитися з батьком [PERSON] за його місцем проживання протягом суботи та неділі кожного першого та третього тижня кожного місяця, тобто через тиждень, з урахуванням того, що по п»ятницях вона відвідує дитячий садок, а в інші суботу та неділю вона буде на вихованні своєї матері [PERSON] Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial