Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] - 45000 грн. боргу та 20 % річних у сумі 9000 грн., а всього - 54,000 грн.; просить перевести на нього права та обов”язки співвласника-боржника (відповідача) у власності на &frac14; частину квартири [ADDRESS]; визнати за позивачем право власності на &frac14; частину даної квартири, припинивши право спільної часткової власності відповідача у вказаній нерухомості. Також судові витрати по справі просить стягнути з відповідача. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 07 грудня 2007 року відповідач під розписку взяв у нього гроші в розмірі 45,000 грн. в рахунок майбутнього продажу позивачу двох кімнат вищевказаної нерухомості. Проте до теперішнього часу відповідач не вчиняє будь-яких дій , направлених на укладення з ним договору купівлі-продажу частини квартири або повернення грошей. Також рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 10.07.2008 року позивачу було відмовлено у визнанні дійсним договору купівлі-продажу двох кімнат у вказаній квартирі. Тобто, позивач вважає, що поміж ним і його сином [PERSON] був укладений договір позики 45,000 грн., яка повинна бути повернута. Крім того, [PERSON] вважаючи себе позикодавцем просить стягнути на його користь проценти за договором позики. У судовому засіданні позивач і його представник повністю підтримали позов, просять такий задовольнити. Представники відповідача та третьої особи в суді визнали суму боргу - 45,000 грн., у решті - проти позовних вимог заперечують оскільки договору позики не було, а був лише аванс на майбутній продаж частини квартири, але в подальшому сторони не зійшлися в ціні. Також вимоги про переведення прав і обов”язків боржника є передчасними, це питання майбутнього. Вислухавши пояснення сторін, представника позивачки, дослідивши, оцінивши та проаналізувавши матеріали і докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно власноручно написаної відповідачем розписки [PERSON] отримав від позивача [PERSON] - 45,000 грн. в рахунок майбутньої угоди з продажу 2-х кімнат у спільній чотирьохкімнатній квартирі [ADDRESS] (а.с. 6, 24). Наявність у позивача означеної грошової суми підтверджується також копією заяви на видачу готівки від 07.12.2007 року (а.с. 7). У судовому засіданні сторона позивача зазначає, що 45000 грн. були передані [PERSON] за усною домовленістю між ними на укладення в майбутньому договору купівлі-продажу частини нерухомості. В той же час, позивач [PERSON] зі своїм представником [PERSON] Вважають, що між сторонами виникли боргові зобов”язання, з визначеною у розписці, процедурою повернення коштів, згідно яких позичальник (відповідач) зобов”язувався повернути позикодавцеві (позивачу) суму позики (2-х кімнат у квартирі [ADDRESS]). Проте з доводами позивача, що між сторонами мав місце договір позики суд не може погодитись, оскільки зміст представленої розписки та пояснення [PERSON] не відповідають вимогам матеріального права, в частині самого визначення договору позики, передбаченого ст. 1046 ЦК України, оскільки у розписці не ставилося питання про повернення взятого. Так, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов”язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Такий договір укладається у письмовій формі відповідно до ст. 1047 ЦК України. У той же час, заперечення сторони відповідача є цілком обгрунтованим та відповідає вимогам ст. 570 ЦК України. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони домовились про укладення договору купівлі-продажу частини визначеної нерухомості, співвласником якої є [PERSON] (а.с. 5). З метою забезпечення виконання зобов”язання позивач [PERSON] передав як завдаток суму в розмірі 45000 грн., про отримання якої відповідачем [PERSON] складено розписку. Завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов”язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом (ст. 570 ЦК України). Однак судом безспірно встановлено, що сторони лише домовилися в майбутньому укласти договір купівлі-продажу, але відповідно такий не оформили та відповідач ухиляється від виконання такої домовленості, тому передані кошти на виконання договору вважаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому надавались, тобто в розмірі 45000 грн. Тому вимоги позивача про стягнення процентів або ж додаткової сплати сум суперечать вимогам закону, а значить у задоволенні таких необхідно відмовити. Вимоги позивача про звернення стягнення на частку у майні шляхом переведення прав та обов”язків боржника та визнання права власності на &frac14; частину квартири є безпідставними через їх передчасність та не грунтуються на вимогах чинного законодавства, зокрема ч.2 ст.366 ЦК України, оскільки на даний час не має рішення про стягнення в примусовому порядку з боржника [PERSON] відповідного боргу. Відповідач [PERSON] має право виконати рішення суду в добровільному порядку без примусового виконання через органи державної виконавчої служби. Частково задовольняючи позовні вимоги суд, згідно ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог стягує з відповідача на користь позивача 480 грн. судових витрат, пов”язаних зі сплатою [PERSON] судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи при подачі позову до суду.

Outcome: partial