Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є власником земельною ділянки №6, загальною площею 0,1172 га., що розташована за адресою [ADDRESS]. Після отримання нею земельної ділянки - відповідач, який є її братом звернувся до неї з проханням тимчасово пожити у вагончику на території її земельної ділянки. На прохання відповідача вона надала згоду, а відповідач взяв на себе обов'язок охоронювати її земельну ділянку. На підставі викладеного, вона надала відповідачу у простій письмовій формі довіреність на право перебування на її земельній ділянці. З 2005 року по теперішній час вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням звільнити її земельну ділянку, проте відповідач на її прохання не реагував, а також з 2006 року відповідач завозить на її земельну ділянку вантажними машинами різноманітний будівельний бруд та відходи. Крім того відповідач огородив дану земельну ділянку металевим забором та встановив ворота та не пускає її на територію її власності. На її думку відповідач своїми неправомірними діями заподіює їй також моральну шкоду, оскільки вона у зв'язку з неправомірними діями відповідача змушена звертатися до міліції, морально та душевно страждати оскільки її було неправомірно позбавлено її власності. У зв'язку з викладеним вона та змушена звернутися до суду з даною позовною заявою. Відповідач у судове засідання не явився, про день та час розгляду справи сповіщений належним чином, через оголошення у пресі, причину неявки суду не надав. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 116 ч.1 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На підставі ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 95 ЗК України, землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: самостійно господарювати на землі. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно ст. 152 ч.2 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно до ст. 376 ч.4 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. При цьому судом встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НБ №451979, позивачка [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1172 га, що розташована за адресою [ADDRESS], ділянка №6 (а.с.9). Факт того, що відповідач самовільно зайняв, використовує та перешкоджає позивачки у користуванні земельною ділянкою підтверджується постановами про накладання адміністративного стягнення (а.с.12-14), постановою про відмову у порушенні кримінальної справи, листом начальника 2-го відділу Ялтинського міського управління ГУ МВС України в АР Крим (а.с.11). Крім того, цей факт також був підтверджений поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач без будь яких законних підстав, самовільно перешкоджає позивачці користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою, що належить їй н праві власності. Також судом достовірно встановлено, що позивач, без згоди власника земельної ділянки, тобто позивачки по даному позову, самовільно завозив на земельну ділянку будівельне сміття, відвали грунту, побутові відходи та інші речі у зв'язку з чим ділянку у теперішній час неможливо використовувати по її цільовому призначенню. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідно до ст. ст. 95, 152 ЗК України підлягають задоволення вимоги позивачки про усунення перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою шляхом звільнення земельної ділянки та вивезення з неї будівельного сміття, відвалів грунту, побутових відходів та інших речей. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; у принижені честі та гідності фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Оскільки позивачка внаслідок протиправної поведінки відповідача була незаконно та тривалий період часу позбавлена права на користування своєю власністю внаслідок чого моральна страждала та переживала, суд вважає, що також підлягає задоволенню вимога позивачки про стягнення моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, допущеного відповідачем стосовно позивачки, глибину щиросердечних страждань позивачки, вимоги розумності та справедливості. З урахуванням всіх обставин справи, суд вважає за можливе визначити розмір моральної шкоди в сумі 10000 гривень і стягнути її з відповідача на користь позивачки. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то з відповідача на користь позивачки у відповідності до ст. 88 ЦПК України також підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial