Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-12 00:00:00

позивач звернуся до суду з заявою до відповідача. На підтвердження позовних вимог в заяві та в судовому засіданні вказав: що 11 травня 1998 року він уклав з відповідачкою договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу вказаної квартири був ними складений в простій письмовій формі і зареєстрований Універсальною товарною біржею „Віконт-Т” в журналі реєстрації біржових угод за № 1-126 від 11 травня 1998 року. На його думку даний договір є недійсним, оскільки при його укладені мало місце недодержання вимог закону: при укладені вказаного договору сторонами не було дотримано нотаріальної форми відповідно до вимог ст.ст. 47, 227 ЦК УРСР (1963 року), також ні він, ні відповідач не були членами Універсальної товарної біржі „Віконт-Т”, а тому даний договір не міг бути укладений на біржі і зареєстрований як біржова угода. Крім того, щодо даної угоди маються суперечливі дані про ціну квартири, тобто ціна в спірному договорі не була ними узгоджена: відповідно до п. 1 вказаного договору інвентаризаційна вартість квартири 12997 грвн, як слід із п.3 даного договору квартиру продано за 6000 гривень, які сплачені покупцем продавцю повністю до підписання договору, однак згідно розписки складеної власноруч відповідачкою [PERSON] - вона зобов'язалася сплатити йому (позивачу, відповідно до спірного договору) 3000 доларів США, що на момент укладення договору в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ 1 долару США до української гривні, рівним 2,0458 грн., становило 6137,40 гривень, а з урахуванням розстрочки платежів, передбаченої розпискою і зміни курсу долару США на дату здійснення чергових платежів, ця сума становить 11780,46 грвн. Крім того сторони між собою погодили, що два оригінали договору купівлі-продажу спірної квартири залишаються у позивача до виплати відповідачем всієї суми вартості квартири і тільки після повного розрахунку договір передається відповідачу. Він (позивач) неодноразово звертався до відповідача з проханням розрахуватись за квартиру, але відповідач посилаючись на відсутність коштів обіцяла зробити це пізніше. Про порушення свого права власності на спірну квартиру він дізнався тільки в серпні 2008 року, коли [PERSON] звернулась до суду і вказала, що зареєструвала вказану квартиру на себе, а тому вважає строк звернення до суду ним не пропущено. На підставі вище викладеного просив суд визнати договір купівлі-продажу квартири недійсним, повернути сторони в початковий стан стягнувши з нього на користь відповідачки 3500 гривень отриманих ним за квартиру, зобов”язати відповідачку не чинити йому перешкод в користуванні спірною квартирою, виселивши її з вказаної квартири. В судовому засіданні відповідачка позовні вимоги не визнала, зазначивши, що відповідач пропустив строк звернення до суду і тому в позові йому слід відмовити. Крім того, не заперечує, що при підписані спірного договору кошти за квартиру нею було сплачено частково і на виконання умов договору купівлі-продажу вона написала розписку про виплату коштів частинами,, два оригінали договору купівлі-продажу дійсно залишились у [PERSON] (за їх домовленістю) до виплати нею всієї вартості квартири,, відповідно до розписки кошти не сплатила, так як не мала їх,, отримавши дублікат договору купівлі-продажу почала вирішувати питання про оформлення права власності на квартиру через міську раду,, після закінчення строку (вказаного в розписці) виплати коштів за квартиру позивач звертався по питанню виплати нею коштів, але на той час вона їх не мала. Представник відповідачки також вважає, що в позові необхідно відмовити у зв”язку з пропуском строку звернення до суду за захистом своїх прав позивачем. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази (договір №1- 126 від 11.05.1998 року з якого слід, що між сторонами був укладений договір купівлі продажу квартири [ADDRESS], договір зареєстрований Універсальною товарною біржею „Віконт-Т” в журналі реєстрації біржових угод за № 1-126 від 11 травня 1998 року; копію розписки від 11.05.1998 року, із якої слід, що [PERSON] згідно договору купівлі-продажу № 1-126 від 11.05.0998 року зобов'язалась виплатити [PERSON] кошти на загальну суму 3000 доларів США, частинами, в період з 11.05.1998 року по 11.05.2000 рік), суд вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 47 ч. 1 ЦК УРСР (1963 року, який був чинним на час виникнення правовідносин) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених в законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Згідно ст. 227 ч. 1 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору ( стаття 47 цього Кодексу). При розгляді справи встановлено, що дійсно спірний договір було зареєстровано Універсальною товарною біржею „Віконт-Т”, а не нотаріально посвідчено, а тому він є недійсним з моменту його укладання, оскільки його недійсність прямо встановлена законом. Так відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року (зі змінами) «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними»: з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах), міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини, дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією із сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд вправі на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора, визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад стаття 105, 114 ЦК). Крім вказаної підстави недійсності договору, в судовому засіданні також встановлено, що відповідачкою не виконано умови договору, а саме не сплачено суму яку вона зобов'язувалась сплатити в розмірі 3000 доларів США в обумовлений термін, оскільки оплата мала місце лише частково, про що не заперечує сама відповідачка та сторонами не досягнуто згоди з істотних умов угоди - стосовно ціни спірної квартири, що є важливим на думку суду: згідно спірного договору зареєстрованого Універсальною товарною біржею „Віконт-Т” в журналі реєстрації біржових угод за № 1-126 від 11 травня 1998 року дана квартира продана за 6000 гривень, які сплачені покупцем продавцю повністю до підписання договору, із наданої позивачем розписки (яку власноруч написала відповідачка [PERSON]) дану квартиру продано за 3000 доларів США, що на момент укладання договору в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ 1 долару США до української гривні, рівним 2,0458 грн., становило 6137,40 гривень, а з урахуванням розстрочки платежів, передбаченої розпискою і зміни курсу долару США на дату здійснення чергових платежів, ця сума становила би 11780,46 грн. Крім того з пояснень сторін було встановлено, що два екземпляри підписаного договору відразу було передано позивачу, який виступив продавцем, а не відповідачу, яка виступила покупцем (як вказано в спірному договорі) з умовою, отримання відповідачем вказаного договору після виплати всієї суми вартості квартири. Відповідач пояснює, що кошти за договором купівлі-продажу нею не сплачені, але вона отримавши дублікат вказаного договору зареєструвала квартиру в бюро технічної інвентаризації як свою власність. В силу ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР, по недійсній угоді кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. За таких обставин позовні вимоги щодо визнання даної угоди недійсною, повернення сторін в початковий стан та стягнення з позивача на користь відповідача 3500 гривень підлягають задоволенню, оскільки у відповідача відсутні будь які докази відносно сплати нею іншої суми ніж вказує позивач. Також підлягають задоволенню вимоги позивача про зобов”язання відповідача не чинити йому перешкод в користуванні спірною квартирою. Однак позовні вимоги в частині виселення відповідачки зі спірної квартири підлягають залишенню без задоволення, оскільки суд вважає, що дана вимога є передчасною, так як суд задовольняє вимоги позивача про ”зобов”язання відповідача не чинити перешкод в користуванні спірною квартирою”. Суд вважає, що позивачем не пропущено строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав, так як тільки після звернення [PERSON] до суду 28.07.2008 року з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним (позов залишено без розгляду згідно заяви [PERSON]), йому стало відомо про порушення його прав як власника спірної квартири, також на думку суду в разі відмови позивачу в позові буде порушено його право власника на належне йому майно - спірну квартиру. На підставі ст.ст. 47, 48, 227 ЦК УРСР (1963 року) та ст. 220 ЦК України (чинного на час постановлення рішення), Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року (зі змінами) «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» та

Outcome: partial