Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-10 00:00:00

У серпні 2008 року позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO]помер їх батько - [PERSON] Після його смерті була відкрита спадщина, яка складалася з квартири [ADDRESS] Вказана квартира належала їх батькові, на праві особистої власності, на підставі договору купівлі-продажу від 31 травня 1997 року. Після смерті[PERSON], інших спадкоємців крім них (позивачів) не залишилось. Відповідно до вимог цивільного законодавства після смерті батька вони звернулися за місцем його смерті до шостої державної нотаріальної контори м. Дніпропетровська з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину. Але державний нотаріус шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, відмовив в видачі свідоцтва про право на спадщину, після смерті [PERSON]. на тій підставі, що у договорі купівлі-продажу від 31.05.1997 року було невірно зазначено прізвище батька. Замість прізвища “[PERSON]”, було вказане прізвище “[PERSON]”, яке не співпадає з прізвищем вказаним у свідоцтві про смерть нашого батька від 12.08.2003 року. У зв'язку з цим вони вимушені звернутись до суду з цим позовом. Враховуючи викладене позивачі просять встановити факт належності [PERSON], який помер [INFO] договору купівлі - продажу квартири[ADDRESS] від 31.05.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], реєстровій номер [NUMBER] визнати за[PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]року; визнати за[PERSON] право власності на ? частину квартири № [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] який помер [INFO]року. У судовому засіданні позивачка [PERSON]. та представник позивачки [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача - Територіальної громади в особі виконкому Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, про причину неявки суду не повідомила. Суд ухвалив, у відповідності зі ст. 224 ЦПК України та за згодою позивача, провести заочний розгляд справи по наявних матеріалах. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки та представника позивачки, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO]помер [PERSON], який був батьком позивачів [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про їх народження. Після його смерті була відкрита спадщина, яка складалася з квартири[ADDRESS] Вказана квартира належала [PERSON] на праві особистої власності, на підставі договору купівлі-продажу від 31 травня 1997 року, який зареєстровано в МБТІ 06.11.1997 року, реєстровий номер [NUMBER]. Згідно технічного паспорту від 13.05.1997 року квартира [ADDRESS] в цілому належить [PERSON] Дмитровичу. Після смерті [PERSON], інших спадкоємців крім [PERSON] і [PERSON] не залишилось. Згідно зі ст. 1261 Цивільного Кодексу України вони мають право на спадкування за законом першої черги. У судовому засіданні позивачка та представник позивачки пояснили, що відповідно до вимог цивільного законодавства після смерті батька позивачки звернулися за місцем його смерті до шостої державної нотаріальної контори м. Дніпропетровська с заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, але їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, після смерті [PERSON] на тій підставі, що у договорі купівлі-продажу від 31.05.1997 року було невірно зазначене прізвище батька, а саме: замість прізвища “[PERSON]”, було вказане прізвище “[PERSON]”, яке не співпадає з прізвищем вказаним у свідоцтві про смерть нашого батька від 12.08.2003 року. Вказана невідповідність виникла у зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу посвідчувався у 1997 році, коли у нашого батька був паспорт громадянина СРСР, де прізвище нашого батька на українській мові було записано, як «[PERSON]», а свідоцтво про смерть видавалося, після того, як батько отримав паспорт громадянина України, у якому його прізвище було вказане, як "[PERSON]" . На підставі п.6 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку може бути встановлений факт належності правовстановлюючих документів особі. Окрім того ст. 392 ЦК України передбачає право власника майна пред'явити позов якщо це право не визнається іншою особою. У відповідності з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти його або не прийняти його. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved