Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду і просить зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у здійсненні нею права власності щодо кімнати площею 20, 2 кв. м., що розташована в квартирі [ADDRESS] шляхом виселення відповідачів з вказаної кімнати та вселення її до вказаного приміщення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що маючи на праві власності вищезазначену житлову площу, позивач позбавлена можливості користуватись та розпоряджатись нею, оскільки відповідача чинять перешкоди цьому, а останнім часом використовують її самостійно . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали, пред'явили зустрічний позов і просять визнати недійсними ордер виданий [PERSON] на право зайняття житлової площі в квартирі [ADDRESS], приватизаційне свідоцтво від 13 червня 1996 року про право власності на 34/100 частини вказаної квартири, та визнати їх переважне право на виділення та приватизацію вказаної житлової площі. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі мали переважне право на приєднання вказаної кімнати до їх особового рахунку, оскільки проживали у вказаній квартирі. При цьому наймодавець в порушення норм чинного законодавства надав неізольоване жиле приміщення іншій особі. Позивач [PERSON] та її представник під час судового розгляду підтримали свої позовні вимоги, просили їх задовольнити, зустрічні вимоги відповідачів вважали безпідставними, оскільки житлове приміщення було надано позивачу в порядку встановленому ЖК Української РСР без порушень прав осіб, що проживали у квартирі [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON], їх представник заперечували проти задоволення вимог позивача, посилаючись на те, що ордер ,а в подальшому і видане [PERSON] приватизаційне свідоцтво є недійсними, оскільки неізольована житлова кімната площею 20,2 кв. м. повинна бути надана саме їм. Представник відповідача ТОВ «Підприємство «Київ» Карпенко А.І. заперечувала проти задоволення вимог зустрічного позиву [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що ордер позивачу [PERSON] було видано у відповідності до норм діючого законодавства . Печерська районна в м. Києві державна адміністрація свого представника для участі в розгляді справи не направила, в своїх запереченнях по суті пред'явленого позову зазначили про те, що строк позовної давності щодо вимог визнання недійсними виданого ордеру та свідоцтва, а також що вимоги є безпідставними з огляду на те, що ордер було видано без порушень житлового законодавства. Суд вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків [PERSON].,[PERSON].,[PERSON].,[PERSON],[PERSON]., [PERSON], [PERSON], вивчивши письмові докази по справі, прийшов до наступного висновку . Відповідно до частини першої ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати йог для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватні власності будинок( частину будинку) квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст.54 Житлового кодексу УРСР якщо в квартирі , в якій проживає два або більше наймачі, звільнилося неізольоване жиле приміщення, воно надається наймачеві суміжного приміщення. Ізольоване жиле приміщення, що звільнилося в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, на прохання наймача, що проживає в цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов, надається йому, а в разі відсутності такого наймача - іншому наймачеві , який проживає в тій же квартирі. При цьому загальний розмір жилої площі не повинен перевищувати норми, встановленої статтею 47 , крім випадків , коли наймач або член його сім'ї має право на додаткову жилу площу. Відповідно до ст. 47 цього ж кодексу норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 кв. м. на одну особу. Відповідно до ст. 59 Житлового кодексу Української РСР ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку, вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Під час судового розгляд встановлено, що 10 березня 1993 року Печерською районною в м. Києві державною адміністрацією [PERSON] було видано ордер № 30775 серії Б на право зайняття жилого приміщення площею 20,2 кв. м. в квартирі [ADDRESS] . Ордер [PERSON] було видано на підставі спільного рішення профкому та адміністрації орендного взуттєвого підприємства «Київ» від 21 січня 1993 року. Розпорядженням органу приватизації № 111 від 13 червня 1996 року було задоволено прохання [PERSON] про передачу 34/100 частини квартири [ADDRESS] було задоволено і передано вказано житлову площу в приватну власність, про що КВТВП «Київ» було видано свідоцтво . Кімнати площею 19,9 кв. м. і 18,9 кв. м. у квартирі № [ADDRESS] займали [PERSON], [PERSON], та [PERSON]. , який помер в 2007 році. 56 /100 частини вказаної квартири було приватизовано вказаними особами в 1997 році, про що 05 серпня 1997 року видано відповідне свідоцтво . Квартира [ADDRESS]має три окремі кімнати площами 20,2 кв. м., 18,9кв. м., 19,9 кв. м. та місця загального користування . Як з'ясовано під час судового розгляду на час звільнення кімнати 20,2 кв. м. в спірній квартирі, відповідачі на квартирному обліку не перебували, і поліпшення житлових умов не потребували. Кімната 20,2 кв. м. не є суміжною , оскільки має окремий вихід до коридору загального користування. Під час судового розгляду також встановлено,що відповідачі на протязі тривалого часу чинять перешкоди позивачу в користуванні належною їй на праві власності кімнатою площею 20,2 кв. м. Вказані обставини не спростовують відповідачі, оскільки вважають , що вказана житлова площа була надана позивачу незаконно. Та обставина , що відповідачами чиняться перешкоди у користуванні позивачем належним їй житлом , знайшла своє підтвердження і в показах допитаних свідків. Вищезазначені обставини свідчать проте, що позивач маючи на праві власності майно, немає можливості використовувати його за належністю, оскільки відповідачами чиняться в цьому перешкоди. Вимоги відповідачів про недійсність ордеру та свідоцтва виданого позивачу є безпідставними, а також такими, що пред'явлені з порушенням строку позовної давності. При цьому посилання відповідачів на застосування строку позовної давності щодо вимог позивача про усунення перешкод в користуванні майном, суд відхиляє, оскільки до вимог , що випливають із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом, позовна давність не поширюється. Так, відповідно до ст. 270 ЦК України право на недоторканість житла, право на вільний вибір місця проживання та свободу пересування віднесено до видів особистих немайнових прав. В даному випадку позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права пов'язаного з неможливістю проживання у належній їй на праві власності кімнати в загальній квартирі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed