Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-30 00:00:00

В позовній заяві [PERSON]. вказує , що згідно постанови слідчого Волинського ЛВ УМВС на Львівській залізниці від 31 жовтня 2003 року її було притягнуто до кримінальної відповідальності за ст. 368 ч.2 КК України , а в подальшому відповідно до постанови цього слідчого від 1 листопада 2003 року її було відсторонено від займаної посади чергового фельдшера лінійної амбулаторії ст. Ківерці вузлової лікарні ст. Ковель Львівської залізниці . В подальшому , на підставі вироку Ківерцівського районного суду від 5 травня 2004 р. вузловою лікарнею ст. Ковель було видано наказ від 2 вересня 2004 року про її звільнення з роботи у зв'язку з позбавленням її права займати організаційно-розпорядчі посади . Ухвалою Верховного суду від 25 жовтня 2005 року вирок Ківерцівського районного суду від 5 травня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 3 серпня 2004 року щодо неї було змінено та перекваліфіковано її дії з ст. 368 ч.2 КК на ст. 354 КК України і виключеоно покарання у вигляді позбавлення права займати організаційно-розпорядчі посади . Позивачка вказує , що внаслідок неправильної кваліфікації її дій та незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності за ст. 368 ч.2 КК України , її було незаконно відсторонено та звільнено з роботи , внаслідок чого за цей період вона втратила заробіток . Рішенням Ківерцівського районного суду від 21 березня 2006 року її було поновлено на посаді чергового фельдшера з 2 вересня 2004 р., однак втраченого заробітку не стягнуто. Вважає , що така втрата заробітку наступила внаслідок незаконних дій правоохоронних органів та суду . Тому просить стягнути з Державного казначейства заробіток за весь період незаконного відсторонення та звільнення , в сумі 8575 грн. 68 коп. Також вважає , що такими діями була завдана моральна шкода , яка полягає в порушенні нормальних життєвих зв'язків , погіршенні стану здоров'я й яку оцінює в 3500 грн. та просить стягнути . В судовому засіданні позивачка [PERSON]. та її представник [PERSON]. позов підтримали по наведених обставинах та дали аналогічні пояснення . Представник держказначейства у Волинській області та Державного казначейства України позов не визнав та пояснив , що діями казначейства не була спричинена втрата заробітної плати позивачкою і вони не можуть являтись відповідачами. Крім того , позивачкою не додано будь-яких доказів того , що їй була завдана і моральна шкода. Представники співвідповідачів -прокуратури Волинської області та ЛУ УМВС на Львівській залізниці позов не визнали та пояснили , що дії працівників правоохоронних органів , якими вирішувалось питання про відсторонення з роботи були в межах закону . Тому відповідальність по виплаті втрачених коштів повинна нести держава , в порядку передбаченому законом. Вважають, що відповідачем повинно бути державне казначейство , як розпорядник бюджетних коштів . Також пояснили , що у стягненні моральної шкоди слід відмовити оскільки [PERSON]. не була виправдана , а Верховний суд змінив лише кваліфікацію її дій , визнавши посаду фельдшера не пов'язаною зі здійсненням організаційно-розпорядчих функцій. Заслухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи та зібрані докази суд прийшов до висновку , що позов слід задовольнити частково, виходячи з таких підстав : Судом встановлено , що відповідно до ухвали судової палати у кримінальних справах Верховного суду України від 25.11.2005 р., було змінено вирок Ківерцівського районного суду від 5 травня 2004 р. та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 3 серпня 2004 року відносно [PERSON]. та перекваліфіковано її дії з ст. 368 ч.2 КК та ст. 15-368ч.2 КК на ст. 354 та ст. 15-354 КК України , як одержання незаконної винагороди працівником державної організації чи установи . При цьому було виключено додаткове покарання у вигляді позбавлення права займати організаційно-розпорядчі посади . Отже , Верховним судом було встановлено , що [PERSON]. виконуючи обов'язки чергового фельдшера не була службовою особою. Таким чином , позивачка була безпідставно відсторонена від виконання своїх обов'язків постановою слідчого Волинського ЛВ УМВС від 1 листопада 2003 року , санкціонованою заступником Волинського транспортного прокурора і такі дії слід визнати незаконними . Крім того незаконним є вирок Ківерцівського районного суду від 5 травня 2004 року в частині якою позивачку позбавлено права обіймати посаду чергового фельдшера і на підставі якого наказом по вузловій лікарні ст. Ковель від 2 вересня 2004 року [PERSON]. булу звільнена з роботи. З рішення Ківерцівського районного суду (а.с.9) вбачається , що [PERSON]. була поновлена на посаді чергового фельдшера з 2 вересня 2004 року без стягнення заробітку . Наказом головного лікаря вузлової лікарні ст. Ковель від 22 березня 2006 року стверджується , що нарахування заробітної плати [PERSON]. проводилось , починаючи з 23 березня 2006 року . Отже , період з 4 листопада 2003 року по 23 березня 2006 року , протягом якого позивачка не виконувала обов'язків згідно трудового договору є вимушеним періодом втрати заробітної плати з вини органів досудового слдіства , прокуратури та суду і тому підлягає відшкодуванню . Відповідно до Закону «Про порядок відшкодування шкоди , завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства , прокуратури та суду » право на відшкодування шкоди виникає у випадку встановлення в обвинувальному вироку суду факту незаконного відсторонення від роботи (посади) чи інших процесуальних дій , що обмежують чи порушують права громадян , що має місце у даному випадку і випливає з ухвали Верховного суду від 25 жовтня 2005 року . На підставі ст. 3,4 цього ж Закону у такому випадку громадянинові відшкодовується втрачена заробітна плата та моральна шкода за рахунок коштів державного бюджету . Тому виходячи з розміру середньомісячної заробітної плати позивачки на час відсторонення в сумі 299 грн. 15 коп., сума відшкодування за період з 4 листопада 2003 року по 23 березня 2006 року буде становити 8555, 60 грн. однак , враховуючи ту обставину , що у період від відсторонення [PERSON]. отримала по листу непрацездатності 80 грн.27 коп. до стягнення буде підлягати 8475, 33 грн. Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує ступінь моральних страждань , пов'язаних з втратою роботи проте враховує , що притягнення позивачки до кримінальної відповідальності за злочинні дії було підставним та законним . Тому , суд вважає , що моральну шкоду слід стягнути в сумі 500 грн. Вирішуючи питання про те , на кого з відповідачів слід покласти відшкодування заподіяної шкоди , суд керується вимогами ст. 1176 ЦК України відповідно до якої шкода завдана діями досудового слідства , прокуратури та суду відшкодовується державою в повному об'ємі. Відповідно до Закону «Про державний бюджет » стягнення коштів з рахунків на яких обліковуються кошти державного бюджету здійснюється Державним казначейством України . Отже таке зобов'язання держави слід покласти на Державне казначейство України .

Outcome: approved