Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-09 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розділ загального спільного майна подружжя. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. У судовому засіданні позивачка уточнила свої позовні вимоги, і суду пояснила, що з 10.01.1989р. по 06.12.2006р. вона перебувала у юридичному шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу з відповідачем мають одну неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина залишилась з нею. За період спільного життя з відповідачем, ними було придбано: нежиле приміщення, площею 35,7кв.м. у будинку [ADDRESS], та нежиле приміщення, площею 55,8кв.м., що складає 1/1000 ідеальної долі від всього будинку [ADDRESS], для заняття разом з відповідачем підприємницькою діяльністю. Правоустановчі документи на вказані приміщення були оформлені на ім'я відповідача. Окрім нежитлових приміщень нами були придбані автомобілі марки: “ГАЗ-66” [NUMBER], та “Форд Оріон” [NUMBER], правоустановчі документи були оформлені на ім'я відповідача. Відповідач не бажає добровільно розділити нажите нами майно. Просить розділити між нею та відповідачем дане майно, та визнати за нею право власності на нежиле приміщення, площею 35,7кв.м. у будинку [ADDRESS], а за відповідачем визнати право власності на нежиле приміщення, площею 55,8кв.м., що складає 1/1000 ідеальної долі від всього будинку [ADDRESS], автомобіль ГАЗ-66 [NUMBER] та автомобіль марки “Форд Оріон” [NUMBER]. Стягнути з відповідача грошову компенсацію в розмірі 15000грн. за належну їй частку за автомобілі. Вислухавши думку позивачки, проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.60 СК України, підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання, виготовлення, спорудження) майна за час шлюбу. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Якщо у відповідному документі (договорі купівлі-продажу) власником чи набувачем вказано, лише чоловіка, це ще не значить, що він є одноосібним власником майна. Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу та копії свідоцтва про розірвання шлюбу, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.01.1989 року до 06.12.2006 року /а.с.5, 7/. Як видно з матеріалів справи, пояснень позивачки, вони в період шлюбу за свої загальні кошти придбали: нежиле приміщення, площею 35,7кв.м. у будинку [ADDRESS], нежиле приміщення, площею 55,8кв.м., що складає 1/1000 ідеальної долі від всього будинку [ADDRESS], автомобіль марки “ГАЗ-66” [NUMBER], та автомобіль марки “Форд Оріон” [NUMBER]. Зазначене майно сторонами не оскаржується, тому підлягає розділу. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе визнати за позивачкою [PERSON] право власності на нежиле приміщення, площею 35,7кв.м. у будинку [ADDRESS]. Також з відповідача необхідно стягнути частину вартості автомобілів на користь позивачки в розмірі 15000грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved