Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON]. звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він працюючи на виробничому науково-дослідному малому підприємстві “Вірна”, 04 червня 1992 року отримав виробничу травму, про що було складено акт по формі Н-1, та висновком Амур-Нижньодніпровським міжрайонним МСЕК від 14.10.1992 року його було визнано інвалідом 1 групи, з 01.11.1996 року безстроково. По вересень 2000 року підприємство йому здійснювало виплати у рахунок відшкодування шкоди. Однак це здійснювалось не офіційно, гроші до дому приносив колишній майстер “Вірни” та передавав з рук в руки без будь-якого підпису у відомості або розписки про отриману суму та дату. Після вересня 2000 року такі виплати припинилися. На його неодноразові звернення та прохання до керівництва підприємства про поновлення виплат, але він отримував відмову з посиланням на відсутність роботи, отже й відсутність грошей. Дізнавшись про те, що з 2001 року створено Фонд, який здійснює виплати таким як він ([PERSON].), він намагався потрапити до Фонду. Як виявилося, документи для виплат повинні бути передані Фонду підприємством. Його старання розшукати підприємство “Вірна” не були успішними. З отриманих даних стало відомо, що в зв' язку зі смертю керівника підприємства, який вирішував питання організації його діяльності, воно (підприємство) припинило своє існування. Про це свідчить й той факт, що за позовом прокурора Жовтневого району м. Дніпропетровська із-за не надання на протязі року податкових декларацій і документів бухгалтерської звітності, 10.04.2001 року господарським судом Дніпропетровської області державну реєстрацію виробничого науково-дослідного малого підприємства “Вірна” було скасовано. Таким чином, виявилось, що для передачі документів Фонду необхідний висновок МСЕК про втрату професійної працездатності. Оскільки підприємством “Вірна” виплати здійснювались йому ([PERSON].) неофіційно, такого висновку у нього не було, хоча інвалідом 1 групи він був визнаний з 1992 року. При зверненні до МСЕК щодо втрати професійної працездатності йому надали висновок про її наявність лише з 08 травня 2003 року. Враховуючи, що страхові виплати травмованим на виробництві Фондом почали здійснюватися з 01.квітня 2001 року, він вважає, що з цього часу повинні бути поновлені йому усі необхідні виплати. Він просить встановити йому розмір базової страхової виплати станом на 01 квітня 2001 року - 214 грн. 24 коп.; зобов'язати відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дніпропетровську Дніпропетровської області продовжити йому страхові виплати з 01 квітня 2001 року виходячи з базового розміру 214 грн. 24 коп.; зобов'язати відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дніпропетровську Дніпропетровської області, починаючи з 01 квітня 2001 року проводити йому компенсацію витрат на догляд з розрахунку половини розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати - на постійний сторонній догляд і чверті розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати - на побутове обслуговування. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON]., 04.06.1992 року, працюючи слюсарем-монтажником на виробничому науково- дослідному малому підприємстві “Вірна”, виконував роботи по зміні кровлі метізного цеху. При переміщенні по горизонтальному настілу з хвилястих металевих листів, [PERSON]. наступив на стару ділянку кровлі та провалився. Упав з висоти 9 метрів в проліт метізного цеху на металевий пол. У результаті падіння він отримав хребетно-спинну травму, перелом Д 11, 12, забиття - розтрощення спинного мозку, параліч нижніх кінцівок та тазових органів, алкоголь не виявлено. З акту № 1 про нещасний випадок на виробництві форми Н-1, затвердженого 14.06.1992 року, вбачається, що причинами нещасного випадку є: 1. Допуск до здійснення робіт без захисного огородження безпечної зони і страхового канату; 2. [PERSON]. не було споряджено монтажним поясом. (а.с 10-11). Згідно листа Амур-Нижньодніпровського МСЕК, [PERSON]. 14.10.1992 року вперше встановлено І групу інвалідності по трудовому каліцтву і 100% втрати працездатності до 01.11.1994 року за наслідками травми на виробництві від 04.06.1992 року. При черговому переогляді 14.12.1994 року це рішення було підтверджено до 01.11.1996 року. 08.01.1997 року АНД МСЕК з урахуванням строку інвалідності з 01.11.1996 року визначила [PERSON]. І групу трудового каліцтва безстроково, а відсоток втрати працездатності до 14.10.1998 року. У 1998 році інвалід [PERSON]. на переогляді не з'явився у зв'язку з тим, що група була визначена безстроково. З 1998 року по 2003 рік відсоток втрати працездатності не визначався. У 2003 році АНД МСЕК встановила [PERSON]. 100% втрату професійної працездатності безстроково. (а.с 15, 16, 26) Згідно довідки МСЕК від 13.01.1997 року зазначено, що Бондаренко С. В. є інвалідом І групи безстроково, “потребує у постійному сторонньому догляді - порушення функцій опорно-рухового апарату” (а.с 26). Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що тягнуть за собою втрату працездатність” страхові виплати здійснюються з дня втрати працездатності потерпілим. У відповідності до п. 4 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що тягнуть за собою втрату працездатність” позивачу слід відшкодовувати витрати на постійний сторонній догляд у розмірі половини мінімальної заробітної плати на день виплати та на побутове обслуговування у розмірі чверті мінімальної заробітної плати на день виплати. Представник [PERSON]., підтримуючи позовні вимоги, у судовому засіданні пояснив, що його довіритель ціну позову, у зв'язку з відсутністю необхідних даних для розрахунку, визначив у відповідності до п. 8 Положення про нарахування середньої заробітної плати для розрахунку виплат по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, що потягло втрату працездатності, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від 01.11.2001 року № 43. Згідно цього пункту у випадку, якщо на час звернення по страхові виплати, у потерпілого відсутня довідка про його заробітну плату у зв' язку з ліквідацією підприємства, страхові виплати розраховуються виходячи з діючої відповідної місячної тарифної ставки аналогічної професії у галузі, до якої належало ліквідоване підприємство. Про те, що підприємства на якому працював [PERSON]. не існує свідчить той факт, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2001 року за ненадання на протязі року (тобто з квітня 2000 року) податкових декларацій та документів бухгалтерської звітності за позовом прокурора Жовтневого району м. Дніпропетровська в інтересах держави реєстрацію виробничого науково-дослідного малого підприємства “Вірна” було скасовано (а.с 12, 17). Оскільки позивач [PERSON]. працював слюсарем-монтажником 4-го розряду на будівельно- монтажних роботах, то згідно галузевої угоди між Українською державною будівельною корпорацією “Укрбуд” та Центральним комітетом профспілки працівників будівництва та промбудматеріалів на 2001-2002 р.р. (а.с 22-25) місячна тарифна ставка слюсаря-монтажника 4-го розряду на квітень 2001 року становить: 125,00 х 1,28 х 1,339 = 214,24 грн., де: 125,00 - мінімальна заробітна плата по корпорації в 2001 року; 1,28 - коефіцієнт співвідношення місячної тарифної ставки робочого 1-го розряду до мінімальної заробітної плати; 1,339 - тарифний коефіцієнт для 4-го розряду. З урахуванням викладеного, суд вважає, що доводи позивача та його представника в обґрунтуванні позовних вимог знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду та можуть бути покладені в основу прийняття рішення по справі. Так, позивач 04.06.1992 року, працюючи на виробничому науково- дослідному малому підприємстві “Вірна” отримав тяжку виробничу травму, про що було складено акт по формі Н-1 та висновком Амур-Нижньодніпровським МСЕК від 14.10.1992 року [PERSON]. визнано інвалідом І групи. Суд вважає, що саме з цього часу визначається 100% втрата працездатності. З моменту отримання травми позивач потребує у постійному сторонньому догляді, оскільки може пересуватися лише з чиєю-небудь допомогою, в інвалідному візку. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, у зв'язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved