Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-03 00:00:00

01 липня 2008 року Приватно - орендне сільськогосподарське підприємство (надалі ПОСП) «Веселий Кут-111» звернулося до суду з позовом до [PERSON] у розмірі 545грн.27коп.. Згідно заяви, відповідач працював у сільгосппідприємстві позивача механізатором з 27 березня 2006 року до 14 червня 2007 року, звільнений за ст.40 п.4 КЗпП України (за прогули). При звільненні за відсутності належних до виплати розрахункових коштів з відповідача не було стягнуто заборгованості перед підприємством позивача на заявлену суму позову, про стягнення якої у примусовому порядку позивач просив постановити рішення. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Заявила про відсутність пояснень щодо розміру заборгованості та підстав її виникнення. Відповідач позов не визнав, пояснивши, що у господарстві позивача працював до 16 липня 2005 року і був звільнений за наказом №38 від 13.07.2005 року на підставі ст.40 п.7 КЗпП України за появу на робочому місці у нетверезому стані згідно записів трудової книжки. Надалі у 2007 році тимчасово виконував підсобні роботи на відділенні №1 ПОСП «Веселий Кут-111» за усної домовленості з управляючим відділенням без укладання трудової угоди. Ввважав, що фактично позивачем заявлено вимогу про стягнення з нього 700грн. за наказом директора від 20.04.2007 року. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши докази, суд встановив: - відповідач за записами наданої трудової книжки працював на підприємстві позивача з 17 січня 2001 року у якості механізатора відділення №1 (наказ №14 від 17.01.2001 року) і звільнений за наказом №38 від 13.07.2005 року на підставі ст.40 п.7 КЗпП України за появу на робочому місці у нетверезому стані з 16 липня 2005 року. Подальші записи працевлаштування до ПОСП «Веселий Кут-111» відсутні. Представлені позивачем виписки з наказів про прийняття на роботу та звільнення відповідно від 18.03.2006 року за №19 та від 14.06.2007 року за №36 не відповідають дійсності, бо з книги наказів по ПОСП «Веселий Кут-111» за 2006 та 2007 роки слідує, що накази за наведеними номерами видані іншими датами та стосуються призначення матеріальної допомоги працівникам, у зв»язку з наданням планових відпусток. - згідно змісту, дослідженого судом, наказу за №68 від 20.04.2007 року (представник позивача не заперечувала про викладення його у письмовій формі головою ПОСП «Веселий Кут-111» Бренюк А.Д.) з заробітної плати відповідача наказано вирахувати 700грн. як вартість 100л ПММ за дії на виявлення осіб, які повідомляли керівництву підприємства про факти дрібних крадіжок паливно-мастильних матеріалів. -викладене підтверджується довідкою (розшифровкою) заборгованості по заробітній платі відповідача перед підприємством позивача (а.с.3), з якої вбачається, що станом на 01.04.2007 року [PERSON] заборгував 84грн.57коп., у квітні 2007 року йому нараховано 554грн.49коп., з суми якої проведено відрахування обов»язкових і поточних платежів, крім того, штрафу за ПММ - 700грн.. На підставі викладеного, суд вважає, що заявлені вимоги є безпідставними. Відповідно ст.127 ч.2 п.1 відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, де вони працюють можуть провадитися за наказом (розпорядженням) власника для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення не витраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. Перелік підстав відрахувань є вичерпним і посилання на означену норму закону позивачем як підставу стягнення необґрунтоване. За встановленими обставинами справи, власником підприємства наказано про стягнення суми шкоди, яку фактично завдано не було. Тоді як ст.130 КЗпП України визначено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, внаслідок порушення покладених на них трудових обов»язків. Таким чином, позивач за наявності факту заподіяння матеріальних збитків діями відповідача при виконанні трудових обов»язків, мав би провести стягнення у передбаченому законодавством розмірі або ж звернутися до суду з позовом за відмови працівника на проведення стягнення з заробітної плати. Спір вирішено на підставі ст.ст.127,233,130,133,135 КЗпП України. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд постановляє про стягнення з позивача судових витрат, сплату яких було відстрочено до ухвалення судового рішення.

Outcome: approved