Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-30 00:00:00

[PERSON]., звертаючись до суду з вказаною вище позовною заявою, просить визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом №3-706 від 17.01.2006 року та №3-775 від 17.04.2007 року, виданих Другою Чернігівською державною нотаріальною конторою, визнати недійсними договори дарування частини квартири №2282 від 26.04.2007 року та №2513 від 07.05.2007 року, посвідчені приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON]. , а також визнати право позивача на Ѕ частину квартири, надати її у володіння, користування та розпорядження. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності належить ј частини квартири за адресою: [ADDRESS] Станом на 04 вересня 1995 року дана квартира на праві спільної часткової власності належала його родині: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та позивачу [PERSON] 22 вересня 2001 року помер батько [PERSON], а 29.11.2002 року - матір [PERSON] Після смерті своїх батьків позивач проживав в даній квартирі зі своїм братом [PERSON] 17.01.2006 року [PERSON]. та [PERSON] звернулись до Державного нотаріуса [PERSON]Другої Чернігівської державної нотаріальної контори за видачею свідоцтв про право на спадщину від батька на нерухоме майно. Кожен отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/8 частину квартири. За видачею свідоцтв про право на спадщину від матері на нерухоме майно вони не звертались. Таким чином, 1/8 частина квартири - спадщина матері, 1/8 частина квартири - спадщина батька, ј частина квартири належала позивачу на праві власності згідно з договором міни, в цілому складають Ѕ частину квартири, що і є його власністю. 26 квітня 2007 року [PERSON] передав у власність по договору Дарування частини квартири №2282 [PERSON] 5/8 частини квартири. 7 травня 2007 року [PERSON] передала у власність 5/8 частини квартири подружжю [PERSON] та [PERSON]. по Договору Дарування частини квартири за №2513. Внаслідок таких дій, позивач вважає, що порушується його право власності, яке гарантовано Конституцією України. У судовому засіданні позивач та його представник відмовилися від позовних вимог в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом №3-706 від 17.01.2006, виданого Другою чернігівською державною нотаріальною конторою, в решті позовні вимоги підтримали і до викладених в позовній заяві пояснень доповнили, що вони не оспорюють прийняття у спадщину [PERSON] ідеально 1/8 частини квартири [ADDRESS] після померлої [PERSON] Відповідачі та представник відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вважають, що позовні вимоги [PERSON]. є незаконними і необґрунтованими, оскільки позивач керується нормами Цивільного Кодексу України, який вступив в законну силу лише з 01.01.2004 року, а спадкові правовідносини по прийняттю спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], яка померла 29.11.2002 року регулюється нормами Цивільного Кодексу УРСР, що діяв до 01.01.2004 року. Більш того, зазначили, що позивач не прийняв спадщини після смерті своєї матері, так як за вищезазначеною адресою на час відкриття спадщини не проживав, майно не утримував і відповідної заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за місцем її відкриття не подавав. Співвідповідач [PERSON]в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і показала, що вона є добросовісним набувачем частини квартири [ADDRESS] і після придбання цієї частини квартири сплатила всі поточні борги по ній. Третя особа на стороні відповідача - представник Другої чернігівської державної нотаріальної контори [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і показав, що позивач не прийняв спадщини після смерті своєї матері, так як за вищезазначеною адресою на час відкриття спадщини не проживав, доказів свого проживання суду не надав і відповідної заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за місцем її відкриття не подавав. Належним чином повідомлений про час і місце судового засідання співвідповідач [PERSON], в судове засідання не з»явився і не повідомив суд про причини своєї неявки. Належним чином повідомлена про час і місце судового засідання третя особа на стороні відповідача [PERSON], в судове засідання не з»явилася і не повідомила суд про причини своєї неявки. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що позов [PERSON]. про визнання права власності на Ѕ частку квартири, про надання її у володіння, користування та розпорядження, про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину та договорів дарування частини квартири підлягає частковому задоволенню. Так, на підставі договору міни від 02 серпня 1995 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] була встановлена спільна часткова власність на квартиру [ADDRESS] по ідеально ј частини кожному (а.с.№75). 22 вересня 2001 року помер [PERSON] що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 01.10.2001 І-ЕЛ№127156 (а.с.№87). 17 січня 2006 року Другою чернігівською державною нотаріальною конторою видано два свідоцтва про право на спадщину за законом №1-157 та №1-160 відповідно [PERSON] та[PERSON]на спадкове майно ј частину квартири [ADDRESS] після померлого [PERSON] по 1/8 частини вищезазначеного спадкового будинку кожному. Зазначена обставина підтверджується копіями відповідних свідоцтв (а.с.№7,8) та визнана в судовому засіданні самими позивачем та його представником. 29 листопада 2002 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 29.03.2007 І-ЕЛ №059653 (а.с.№73). На час відкриття спадщини покійна [PERSON] мала двох синів [PERSON]та позивача [PERSON](а.с.№93). Згідно ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємці першої черги являються в рівних частках діти. Частиною 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визначається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він, зокрема, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Ця дія повинна бути вчинена протягом шести місяців з дня відкриття спадщини Відповідно до пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 18 червня 1994 року доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути, зокрема, запис у паспорті спадкоємця, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця. Згідно копії паспорта позивача, останній постійно прописаний в спірному спадковому будинку з 04 вересня 2001 року і по теперішній час (а.с.№5-6). Твердженням відповідачів та третьої особи на те, що позивач не проживав в спадковому будинку на день смерті своєї матері, посилаючись на довідку КП «Новозаводське» від 25.06.2008 №2353 (а.с.№47), суд дає критичну оцінку, так як вищезазначена довідка видана комунальним підприємством на підставі акту, складеного вже після звернення позивача до суду. Інших доказів на підтвердження того факту, що позивач фактично не управляв або не володів спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, суду не надано. На підставі ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняв спадщину після смерті своєї матері і являється спадкоємцем за законом ідеально 1/8 частини квартири [ADDRESS] спадкового майна після смерті матері [PERSON] Проте, 17 квітня 2007 року Другою чернігівською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом на все спадкове майно ј частину квартири [ADDRESS] після померлої матері [PERSON] [PERSON](а.с.№85), який мав право на спадкування лише половини цього спадкового майна. Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. На підставі ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Враховуючи те, що позивач і його представник в судовому засіданні не оспорювали право власності на 1/8 частину квартири [ADDRESS] спадкового майна після померлої матері [PERSON] за [PERSON], суд приходить до висновку, що свідоцтво про право на спадщину за законом №3-775 від 17.04.2007, виданого Другою чернігівською державною нотаріальною конторою, в частині прийняття спадщини [PERSON] ідеально 1/8 частини квартири [ADDRESS] після померлої [PERSON], необхідно визнати недійсним. Ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. ст. 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є, зокрема, суперечливість змісту цього правочину ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що договір дарування №2282 від 26.04.2007, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON]., в частині дарування [PERSON] [PERSON] ідеально 1/8 частини квартири [ADDRESS] та договір дарування №2513 від 07.05.2007, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON]., в частині дарування Зубарєвою Зоєю Євгеніївною подружжю [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному, ідеально 1/8 частини квартири [ADDRESS] необхідно визнати недійсними. Беручи до уваги, що позивач має право власності на ідеально ј частину квартири [ADDRESS] за договором міни від 02.08.1995 №2-7127 (а.с.№27), 1/8 частину цієї квартири згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.01.2006 №1-160 (а.с.№7) та ще 1/8 частину цієї квартири, як такий, що належним чином прийняв спадщину після смерті своєї матері і являється її спадкоємцем за законом, суд вважає за необхідне визначити за позивачем Р[PERSON]загалом право власності на ідеально Ѕ частину квартири [ADDRESS]. Згідно ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до положень ст. ст. 319 та 358 ЦК України, що регламентують порядок здійснення права власності та права спільної часткової власності, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою і вони можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Крім того, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial