Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-09 00:00:00

27 серпня 2008 року позивачка звернулась до суду з вимогами про встановлення факту нещасного випадку, який стався з нею 28 жовтня 1990 року о 13 годині 30 хвилин на виробництві у відповідача, посилаючись на те, що відповідачем в 1994 році за результатами розслідування цього нещасного випадку був складений акт за формою Н-1 за №153, після чого вона пройшла МСЕК, де їй встановили ступінь втрати професійної працездатності до 5 квітня 2006 року, і підприємство в цей період сплачувало їй суми у відшкодування шкоди, завданої здоров'ю. На теперішній час стан її здоров'я погіршився, вона звернулась до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кіровське Донецької області (далі - Фонд) за направленням на МСЕК, однак в видачі направлення їй було відмовлено з посиланням на невідповідність акту про нещасний випадок на виробництві формі, затвердженої Положенням про розслідування та облік нещасних випадків, яке діяло на час його складання. Під час провадження по справі позивачка змінила позовні вимоги, з тих же підстав просила зобов'язати відповідача внести зміни та доповнення у вже складений 14 лютого 19994 року акт про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1 № 153 відповідно до вимог Положення про розслідування та облік нещасних випадків на виробництві, затв. Постановою КМУ № 623 від 10.08.1993 року, про що надала відповідну позовну заяву. В судовому засіданні позивачка уточнила свої позовні вимоги, посилаючись на ту ж підставу, просила зобов'язати відповідача за результатами розслідування нещасного випадку, що стався з нею 28 жовтня 1990 року, проведеного в червні 1994 року, скласти акт про нещасний випадок на виробництві за встановленою формою. Суду пояснила, що саме відмова Фонду в видачі направлення на МСЕК через невідповідність акту про нещасний випадок встановленій на час його складання формі і з'явилась причиною її звернення до відповідача з вимогами про внесення до нього відповідних змін та доповнень, але відповідач, фактично визнаючи всі обставини нещасного випадку, що з нею стався, проведення його розслідування, наявність на підприємстві матеріалів розслідування, а також той факт, що акт не відповідає вимогам законодавства, що діяло на час його складання, яким форма затверджена, відмовляється видати їй новий акт, посилаючись на неурегульованість цього питання законодавством та звільнення з підприємства осіб, які складали акт. Також пояснила, що раніше вона не знала, що акт не відповідає встановленій формі, оскільки фактично за цим актом пройшла МСЕК, отримувала суми у відшкодування шкоди від відповідача. Просила позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача, діючий за довіреністю без обмеження повноважень, проти задоволення позову фактично не заперечував. Суду пояснив, що відповідач визнає і раніше визнавав той факт, що з позивачкою 28 жовтня 1990 року під час виконання виробничого завдання стався нещасний випадок, внаслідок якого вона втратила працездатність. Розслідування нещасного випадку було проведено в 1994 році за постановою профкому підприємства, за результатами розслідування 14 червня 1994 року склали акт про нещасний випадок на виробництві за № 153. Визнала, що всі відомості, зазначені в акті, відповідають дійсності, однак форма цього акту дійсно не відповідає вимогам закону, однак вони не можуть внести до акту зміни, як і видати новий акт через неврегульованість цього питання на законодавчому рівні. Представник третьої особи, діюча без обмежень повноважень, суду пояснила, що дійсно позивачка зверталась до Фонду за направленням на МСЕК на підставі акту про нещасний випадок на виробництві від 14.06.1994 року за № 153, однак в видачі направлення їй було відмовлено через невідповідність акту встановленій на час розслідування формі, на підставі ст.. 35 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” (далі - Закон). В письмових запереченнях, наданих на первісні позовні вимоги, проти встановлення факту нещасного випадку, який стався з позивачкою на виробництві 28 жовтня 1990 року, заперечили, посилаючись на ст.ст. 30,35 Закону, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що акт Н-1 за № 153 від 14 червня 1994 року не відповідає нормам складання акту. Вислухав позивача, представника відповідача, представника третьої особи на стороні відповідача, дослідивши показання надані сторонами письмові докази, судом встановлено наступне: Позивачка перебуває в трудових відносинах з відповідачем з 1 травня 1990 року, працює контрольним майстром відділу технічного контролю по теперішній час (а.с.4-6). Сторонами визнано, що з позивачкою 28 жовтня 1990 року під час виконання трудових обов'язків (контролю якості вугілля і відбору проб з залізно дорожніх вагонів спускалась мокрими крутими залізними сходинами, посковзнулася, впала, вдарилася спиною) стався нещасний випадок, внаслідок якого вона втратила працездатність. Розслідування нещасного випадку було проведено 14 червня 1994 року, за результатами розслідування 14 червня 1994 року відповідачем складено акт про нещасний випадок на виробництві за № 153 (а.с.7-8, 22). Відповідачем нещасний випадок, що стався з позивачкою, взятий на облік, про що свідчить запис в Книзі реєстрації нещасних випадків на виробництві по шахті „Комсомолець Донбасу”, а також виплата сум на відшкодування шкоди, спричиненою втратою працездатності протягом двох років (а.с.9,18-19). Сторонами визнано, що всі відомості щодо обставин нещасного випадку та особи потерпілої, зазначені в акті, відповідають дійсності та внесені до нього за результатами розслідування, але форма акту не відповідає вимогам законодавства, що діяло на час його складання за результатами проведеного розслідування. Судом досліджена копія акту № 153 про нещасний випадок на виробництві від 14 червня 1994 року, в якому зазначено, що 28 жовтня 1990 року з [PERSON] стався нещасний випадок та його обставини. Акт за формою дійсно не відповідає вимогам п.2 Положення та встановленій формі (додаток 1) Положення. Правовідносини сторін регулюються Законом України „Про охорону праці” та Положенням про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 10 серпня 1993 року № 623 (далі -Положення). Згідно ст.. 25 Закону України „Про охорону праці” власник підприємства зобов'язаний провести розслідування нещасного випадку, за результатами якого скласти акт. Спір між власником підприємства та працівником вирішується в порядку, встановленому для трудових спорів. Згідно п. 1 Положення розслідуванню підлягають травми, що призвели до втрати працівником працездатності терміном не менш як на один робочий день. Згідно п.2 Положення за результатами розслідування складається акт за формою Н-1 (додаток1) і беруться на облік нещасні випадки, що сталися з працівниками під час виконання трудових обов'язків. Згідно п.17 Положення нещасний випадок, про який своєчасно безпосередньо керівника потерпілого або власника підприємства не повідомили, незалежно від терміну, коли він стався, розслідується згідно з цим Положенням, питання про складання акту за формою Н-1 вирішується комісією з розслідування. Згідно п.28 Положення профспілки в особі виборних органів і представників вправі вимагати від власника складання акта за формою Н-1. Згідно п.29 Положення спори з приводу складання акту за формою Н-1 чи змісту акту підлягають вирішенню в порядку, передбаченому законодавством про розгляд трудових спорів. Суд приходить до висновку, що відповідачем розслідування нещасного випадку, що стався з позивачкою 28 жовтня 1990 року під час виконання трудових обов'язків, було проведено у відповідності з Положенням, висновки комісії з розслідування про складання акту про нещасний випадок та взяття його на облік відповідають Положенню, і ці обставини визнають учасники процесу, однак на порушення ст..25 Закону України „Про охорону праці”, пп. 2 та 17 Положення комісія, прийнявши рішення про складання акту про нещасний випадок за формою Н-1, фактично акт про нещасний випадок, що стався з позивачкою під час виконання трудових обов'язків 28 жовтня 1990 року, за встановленою на 12 червня 1994 року формою не склала і їй не видала, що унеможливило реалізацію її права на звернення до Фонду за направленням на МСЕК для огляду на предмет встановлення втрати професійної працездатності згідно вимог ст.. 30,35 Закону, якими передбачено, що Фондом приймаються акти розслідування нещасних випадків за встановленими формами. Таким чином, проаналізував надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що права позивачки на отримання акту про нещасний випадок, що стався з нею під час виконання трудових обов'язків 28 жовтня 1990 року, який повинен був складений за встановленою формою Н-1 за результатами розслідування нещасного випадку, проведеного відповідачем згідно вимог діючого Порядку 12 червня 1994 року, порушені відповідачем і підлягають судовому захисту шляхом задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі ст.. 25 Закону України „Про охорону праці”, пп. 1,2,17,28,29 Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 10 серпня 1993 року № 623,

Outcome: approved