Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-27 00:00:00

Позивач звенувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми завдатку. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалася на те, що 25 вересня 2004 року між позивачкою та відповідачкою було укладено договір завдатку, який оформлений в прості письмовій формі. Згідно даного договору позивачка передала відповідачці завдаток у сумі 1 620 грн. при цьому відповідачка взяла на себе зобов'язання на пізніше 25.11.2004 року оформити з позивачкою договір купівлі- продажу. Оскільки до теперішнього часу зобов'язання за договором відповідачкою виконані не були, позивач просив суд стягнути з відповідачки на її користь суму сплаченого авансу за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань. В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачка та представник відповідачки в судове засідання з'явилися, позовні вимоги не визнали, суду надали заперечення до позовної заяви, просили суд відмовити. Суд вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.11.2006 року між позивачем та відповідачами був укладений письмовий, нотаріально посвідчений попередній договір купівлі-продажу квартири[ADDRESS]. Основний договір мав бути укладений не пізніше 15.12.2006 року. В той самий час основний договір (договір купівлі-продажу) не укладено між сторонами до теперішнього часу. У відповідності зі ст. 570 ЦК України, задатком є грошова сума чи рухоме майно, що видається кредитору боржником у рахунок належних з його за договором платежів, у підтвердження зобов'язання і забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, виплачена в рахунок належних з боржника платежів, є задатком, він вважається авансом. На виконання вимог вказаного договору позивачем було передано відповідачам аванс в розмірі 1 620 грн. Отримана відповідачами сума грошей в розмірі 1 620 грн., що є авансом, підлягає поверненню. Як встановлено в судовому засіданні, угода, яка укладена між позивачем та відповідачем 25 вересня 2004 року згідно до чинного законодавства підлягає нотаріальному посвідченню. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що єдиним наслідком недодержання обов'язкової нотаріальної форми даного договору, передбаченої законодавством, є визнання його недійсним. Такий договір не має юридичної сили і не спричинює ті права і обов'язки, на встановлення яких він був спрямований, тобто відносини по зобов'язанню сплачувати будь-яку суму, штрафних санкцій за невиконання умов договору не настають. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, тому вважає за можливе частково задовольнити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача державне мито у розмірі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення процесу в розмірі 30 грн., сплачені позивачем при поданні позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: partial