Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-16 00:00:00

30 липня 2008 р. позивач звернувся до Софіївського районного суду із вказаною позовною заявою та просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу , укладений 23 червня 2005 року між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Прогрес» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Софіївського районного нотаріального округу Кот Л.І., реєстровий №843; застосувати наслідки недійсності правочину, а саме: - витребувати від [PERSON] і передати СТОВ «Прогрес» комплекс, який складається з наступних будівель і споруд: склад зерновий №1, залізобетонні плити, позначений літерою «А»; шлакоблочний склад інвентарний «Б»; шлакоблочний склад насінний «В»; склад зерновий №2, залізобетонні плити, позначений літерою «Г»; цегляний, шлакоблочний будинок автовагів «Д»; цегляна автозаправка «Є»; критий тік №1 «І»; критий тік №2 «ІІ»; механізований тік БЦП - 50 «ІІІ»; металева огорожа - «V», і знаходиться за адресою: село Миколаївка Софіївського району Дніпропетровської області, вул.Авангардівська,1; - стягнути з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» на користь [PERSON]грн.00коп. Представник позивача Хоботова С.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представники відповідача- [PERSON], [PERSON] заперечують проти заявлених позовних вимог, мотивуючи їх тим, що вони є необґрунтованими, оскільки між сторонами угоди була досягнута згода по всім істотним умовам, постанова про звільнення майна з під арешту ніким не оскаржувалась, тому позивач мав право продати майно, власником якого він є, а також з підстав пропуску строку позовної давності. Вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити із із таких підстав. Згідно зі ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В судовому засіданні за матеріалами справи встановлено, що між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Прогрес» (Продавець майна) та [PERSON] (покупець майна) укладено 23 червня 2005 року договір купівлі-продажу наступних будівель і споруд: склад зерновий №1, залізобетонні плити, позначений літерою «А»; шлакоблочний склад інвентарний «Б»; шлакоблочний склад насінний «В»; склад зерновий №2, залізобетонні плити, позначений літерою «Г»; цегляний, шлакоблочний будинок автовагів «Д»; цегляна автозаправка «Є»; критий тік №1 «І»; критий тік №2 «ІІ»; механізований тік БЦП - 50 «ІІІ»; металева огорожа - «V», і знаходиться за адресою: село Миколаївка Софіївського району Дніпропетровської області, вул.Авангардівська,1. Договір посвідчений приватним нотаріусом Софіївського районного нотаріального округу Кот Л.І., реєстровий №796. Вартість майна згідно договору складає 120689грн.00коп., кошти сплачено продавцю до оформлення договору, що зазначено у п.3 Договору (а.с.21-22). Позивач оспорює зазначений договір на тих підставах, що продане майно було арештоване Державною виконавчою службою для його реалізації по виконавчому провадженню про стягнення з СТОВ «Прогрес» на користь стягувачів різної форми власності грошових коштів, а продано самостійно СТОВ «Прогрес» в результаті неправомірного виключення майна державним виконавцем з-під арешту. На підтвердження зазначених обставин позивачем надано постанову про перевірку виконавчого провадження від 17 липня 2008 року (а.с.27-28), та постанову державного виконавця про виключення майна з-під арешту (а.с.20), відповідно до якої боржником СТОВ «Прогрес» перераховано на депозитний рахунок відділу ДВС 120689 грн. згідно експертної оцінки майна, знято заборону на відчуження майна СТОВ «Прогрес», роз»яснено право на оскарження постанови в 10-тиденний термін до Софіївського районного суду. Даних про те, що постанова оскаржувалась саме до суду в порядку, передбаченому законом, суду не надано. Відповідно до ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» проведена оцінка майна може бути оскаржена до суду, згідно із ст.59 зазначеного Закону постанови начальника органу державної виконавчої служби та державного виконавця про звільнення майна з-під арешту оскаржуються також сторонами до суду. Оскільки постанова про перевірку виконавчого провадження, відповідно до якої визнано дії державного виконавця відділу ДВС Софіївського РУЮ по винесенню постанови від 13.06.2004 року про виключення майна з-під арешту неправомірною та винесеною з порушенням вимог чинного законодавства України, винесена в.о. начальника відділу ДВС Софіївського РУЮ з порушенням ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» в позасудовому порядку, тому суд не може прийняти її до уваги. Інших доказів на підтвердження обставин, на які посилались сторони, суду не надано. Таким чином, позивачем не доведено наявність порушень загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачених ст.203 ЦК України, під час укладення договору. Окрім того, від добросовісного набувача за відплатним договором майно може бути витребувано лише у випадках, передбачених ст.388 ЦК, а саме якщо майно:1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння, 2)було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння, 3)вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, що в судовому засіданні не встановлено. Представники відповідача просять застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, передбачені ч.4 ст.267 ЦК України, так як позов подано до суду 30.07.2008 року, а угоду укладено 23 червня 2005 року, про що надали письмову заяву (а.с.38). Однак, враховуючи викладене вище, позовні вимоги є необґрунтованими, а тому суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні позовних вимог як необґрунтованих, оскільки згідно ч.5 ст.267 ЦК України з поважних причин пропуску строку позовної давності порушене право підлягає захисту. Будь-якого порушення прав позивача, який був однією із сторін угоди, в судовому засіданні не встановлено. Понесені позивачем по даній справі судові витрати не можуть бути стягнені з відповідача, оскільки позивачу в задоволенні позовних вимог відмовлено, що передбачає ст.88 ЦПК України. Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: dismissed