Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цим позовом, вказуючи, що їй на праві власності належить земельна ділянка розміром 0,22га по вул. Набережній (раніше Першого Травня), 58 в с. Бондурі Гайсинського району. В 1952 році на межі між її городом і городом відповідачки (на той час землекористувачем була [PERSON]) було висаджено фруктові дерева, які служили межовими знаками до 2005р., коли [PERSON] самовільно встановила тин, захопивши частину її земельної ділянки. В судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги і вимагала такі дії відповідачки [PERSON], акт від т13.06.2008р. та рішення Бондурівської сільської ради від 3.07.2008р. про залишення межі між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] по тину (в старому розмежуванні) визнати неправомірними, зобов'язати [PERSON] відновити межу по рослинній смузі, знісши встановлений паркан. Відповідачка [PERSON] позову не визнала зовсім, пояснила, що відповідно до рішення колгоспу ім. Петровського від 17.01.19977р. було встановлено межі між її та позивачки земельними ділянками, за яким рослинна смуга відійшла до її ділянки, а [PERSON] отримала грошову компенсацію за плодові дерева, які колись висаджувала з попередньою користувачкою земельної ділянки. Тоді ж відразу було встановлено паркан в якості межового знаку; в 2005 році її покійний чоловік лише відновив цей паркан; при цьому були посадові особи сільської ради, які особисто пересвідчились, що новий паркан встановлюється на місці старого. Представник Бондурівської сільської ради позову не визнала також, пояснивши, що дійсно межа між суміжними ділянками [PERSON] та [PERSON] повинна проходити по паркану; вона особисто була присутня під час встановлення в 2005р. померлим чоловіком відповідачки [PERSON] паркану і бачила, що він встановлювався на місці старого; невідповідність розміру земельних ділянок як позивачки, так і відповідачки даним земельно-кадастрової документації пояснювала неточностями при обмірах; акт від 13.06.2008р. та рішення сільської ради від 3.07.2008р. про залишення межі між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] по тину (в старому розмежуванні) вважала законними і обргунтованими. З`ясувавши позиції сторін, допитавши свідків, дослідивши наявні письмові докази, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову з огляду на таке. Достовірно встановлено, що відповідно до земельно-кадастрової документації розмір земельної ділянки [PERSON] повинен становити 0,22га, земельна ділянка [PERSON] - 0,41га; фактично в користуванні [PERSON] перебуває ділянка розміром 0,2095га, в користуванні [PERSON] - 0,4089га; рішенням правління колгоспу ім. Петровського від 17.01.19977р. встановлено межу між суміжними ділянками [PERSON] та [PERSON] і з того часу рослинна смуга відійшла до ділянки [PERSON].; в 2005 році померлий чоловік відповідачки [PERSON] [PERSON]. на місці старого встановив новий паркан, який з 1977 року і дотепер служить межовим знаком; на вимогу [PERSON] комісія Бондурівської сільської ради 13.06.2008р. склала акт про те, що померлий [PERSON]. встановив паркан на місці старого, збудованого у відповідності до рішення правління колгоспу ім. Петровського від 17.01.19977р.; рішенням Бондурівської сільської ради від 3.07.2008р. вирішено залишити межу між суміжними земельними ділянками [PERSON] та [PERSON]по паркану (в старому розмежуванні), яка була встановлена в 1977 році. Дані правовідносини регулюються ч.ч.1-3 ст.107 ЗК України, якими передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації; у разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки; коли такий спосіб не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004р. № 7, відповідно до ч.5 ст.158 ЗК України судам підвідомчі справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян - заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Оскільки з 1977 року і до тепер межа між суміжними земельними ділянками позивачки та відповідачки [PERSON] не змінювалась і проходила по паркану, який було відновлено в 2005 році; дані земельно-кадастрової документації не відповідають фактичній площі обох ділянок, що унеможливлює встановлення межі у відповідності до цих даних, через необхідність вилучення частини земельної ділянки [PERSON], а це неприпустимо з огляду на порушення вимог ст.143 ЗК України, якою встановлений вичерпний перелік підстав для примусового припинення права на земельну ділянку, яке може здійснюватись у судовому порядку, акт комісії Бондурівської сільської ради від 13.06.2008р. відповідає фактичним обставинам, а рішення цієї ради від 3.07.2008р. прийнято у межах передбачених ст.12 ЗК України та у відповідності до ст.107 цього Кодексу, то вимоги позивачки є безпідставними і задоволенню не підлягають. Висновки суду підтверджуються такими доказами: - поясненням свідка [PERSON] про те, що у 1977 році, він як голова Бондурівської сільської ради був присутній при встановлені меж між земельними ділянками [PERSON] і [PERSON], яку було встановлено відповідно до рішення правління колгоспу ім. Петровського, при цьому [PERSON] заплатила [PERSON]компенсацію за висаджені плодові дерева; - поясненнями Бондурівського сільського голови [PERSON]., землевпорядника (допитаної як свідка представника сільської ради [PERSON].) про те, що новий тин в 2005 році між земельними ділянками [PERSON] і [PERSON] було встановлено на місці старого, який існував з 1977 року; - дослідженими судом матеріалами цивільної справи № 2-38/08, зокрема: протоколом допиту свідка [PERSON], яка пояснювала, що спір між [PERSON] та [PERSON] з приводу суміжного землекористування виник ще до 2005 року, межовим знаком між їх земельними ділянками завжди був тин, а не рослинна смуга (а.с.63); актом комісії Бондурівської сільської ради від 3.05.1977р.про те, що цього дня мало відбутися встановлення межі між земельними ділянками [PERSON] і [PERSON], відповідно до рішення правління колгоспу ім. Петровського від 17.01.1977р., але [PERSON] не дала на це згоди (а.с50); протоколом комісії Бондурівської сільської ради від 26.11.2003р., з якого видно, що в результаті обміру земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] не виявлено відхилень від останнього обміру, що проводився в 1991 році, як і порушень межових знаків з обох сторін, дерева посаджені на відстані 70-85см від межі (а.с.157); висновком № 2463/2464 судової будівельно-технічної експертизи від 26.02.2008р., яким встановлено, що встановити межі земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] відповідно до даних земельно-кадастрової документації не можливо, тому що це призведе до зменшення розміру земельної ділянки [PERSON] (тобто відновлення площі земельної ділянки [PERSON] до 0,22га, як значиться в земельно-кадастровій документації, без зменшення розміру і так меншої, ніж вказано у земельно-кадастровій документації, ділянки [PERSON] - фактичного вилучення її частини, не можливе) (а.с.166-180). Суд відхиляє показання свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що межа до 2005 року проходила по рослинній смузі, тому що ці пояснення спростовуються наведеними вище доказами, а самі вони є рідними дочками позивачки. Так само суд не бере до уваги посилання представника позивачки [PERSON]. на те, що факт невиконання рішення правління колгоспу ім. Петровського, отже і незмінності межі, яка проходила по рослинній смузі, встановлено судовим рішенням в адміністративній, справі оскільки постановою Гайсинського районного суду від 22.05.2007р. відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Бондурівської сільської ради, третя особа [PERSON], про визнання дій сільської ради неправомірними, визнання неправомірним і скасування рішення колгоспу ім. Петровського від 17.01.1977р., в мотивувальній частині якої лише встановлено, що земельні ділянки сторін не змінювались з 1977 по 2000 роки, спір між сторонами Бондурівською сільською радою щодо суміжного землекористування не розглядався і не вирішувався, тому будь-яких неправомірних дій, які б порушували права землекористувача [PERSON] Бондурівською сільською радою не здійснювалось, а оспорюване рішення правління колгоспу підлягає оцінці з позицій допустимості доказів в порядку цивільного судочинства. Таким чином видно, що предметом адміністративного спору були саме дії Бондурівської сільської ради щодо виконання її повноважень з приводу врегулювання земельних спорів, сама ж по собі відсутність акту вилучення у [PERSON] і передачі [PERSON] частини земельної ділянки не може вказувати на те, що з 1977 по 2005 роки межа між їх земельними ділянками проходила саме по рослинній смузі, а не по паркану, що спростовано також наведеними вище доказами. Крім того, як роз'яснено в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004р. № 7, розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок, суд повинен перевіряти і законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в установленому порядку в позивача й ухвалює рішення про його незаконність. Проте сама ж позивача наполегливо стверджувала, що правовідносини виникли саме в 2005 році, але з того часу жодних рішень про вилучення у неї частини земельної ділянки не існує.

Outcome: dismissed