Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на жилий будинок [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що з травня 1953 року знаходиться у шлюбу з [PERSON] В 1956 році на ім'я [PERSON] була виділена земельна ділянка під забудову за адресою [ADDRESS] та укладено договір на право власності жилого будинку на земельній ділянці площею 900 м&sup2;. Після закінчення будівництва будинок та надвірні господарчі забудови в експлуатацію не здали, належним чином в Бюро технічної інвентаризації м. Дзержинська не зареєстрували. Заявою від 12 вересня 2008 року позивач свої позовні вимоги уточнила, просила суд визнати за нею &frac12; частину жилої будівлі за адресою [ADDRESS] та її чоловіком [PERSON] &frac12; частину жилої будівлі за цією адресою. Визнання права власності на нерухоме майно необхідно для належного оформлення документів в бюро технічної інвентаризації м. Дзержинська. Позивач, яка діє в своїх інтересах та в інтересах [PERSON], в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача, в судове засідання не з'явився, надавши заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечує. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 3[NUMBER] ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 331 ЦК України право власності на жилу будівлю виникає з моменту завершення будівництва та прийняття її в експлуатацію. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивачі з 1953 року знаходяться у шлюбі, відповідно проживають однією сім'єю, ведуть спільне господрство (а.с. ). В період сумісного проживання на ім'я чоловіка рішенням виконкому Дзержинської міської Ради була виділена земельна ділянка за адресою [ADDRESS], на якій він збудував будинок та надвірні споруди (а.с. 12). Крім пояснень позивача, даний факт підтверджено договором від 21.03.1956 року про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності в [ADDRESS] (а.с. 10,11). Після завершення будівництва будинок та надвірні споруди не були належним чином зареєстровані в бюро технічної інвентаризації, у зв'язку з чим відсутній акт про прийомку та здачу в експлуатацію нерухомого майна. Крім цього, судом з'ясовано, що під час проведення інвентаризації Дзержинським бюро технічної інвентаризації після будівництва змінився номер будинку з «[NUMBER]» на «[NUMBER]». Відповідно до вимог ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, а в приписі ст. 63 цього Кодексу зазначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Таким чином, позивачам на праві спільної сумісної власності належить домобудівля за адресою [ADDRESS]. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає позовні вимоги доведеними, а тому такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved