Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про встановлення права власності на ідеальну частку домобудівлі, встановлення порядку користування домобудівлею та визнання права власності на самочинну забудову. Свої вимоги мотивує тим, що по смерті батьків, за адресою [ADDRESS] залишилась спадщина - будинковолодіння з господарськими спорудами. По смерті батька - [PERSON], [INFO] - відповідач [PERSON] в порядку успадкування набув право власності на &frac14; даного будинковолодіння, а матері сторін [PERSON] належало &frac34; частини спірного будниковолодіння. 20.02.1996 року мати сторін подарувала &frac12; частини домобудівлі позивачці [PERSON]. Рішенням апеляційного суду Волинської області від 22.12.2006 року визнано частково недійсним договір дарування, укладений 20.02.1996 року між [PERSON] та [PERSON] в 1/8 частині від &frac12; частини подарованого житлового будинку з належною частиною господарських та побутових будівель і споруд в [ADDRESS] що змінило частки сторін в спірному майні, та , відповідно, позивачці належить 9/16 ідеальної долі в будинковолодінні, саме на дану частку позивачка просить визнати за нею право власності. З врахуванням проведеної експертизи і належної їй ідеальної долі спірного будинковолодіння, просить виділити в її користування: кухню 1-1, площею 6,9 квадратних метри, топочну 1-2, площею 4,7 квадратних метри, кімнату 1-3, площею 16,5 квадратних метри, кімнату 1-4, площею 16,0 квадратних метри, коридор 1-5, площею 4,5 квадратних метри, хлів Б-1, площею 16,2 квадратних метри, літню кухню Б-2, площею 20 квадратних метри. Також просить визнати її власником самочинно збудованої веранди, яка знаходиться біля літньої кухні, та бані. [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання права власності, виключення частини домобудівлі зі складу спадкового майна, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на самочинну забудову. Свої вимоги мотивував тим, що після смерті батьків, по [ADDRESS] залишився будинок з господарськими будівлями, в якому він продовжував жити, доглядав за ним, робив ремонт. В ході користування даною домобудівлею за власні кошти добудував самочинні забудови: веранду біля літньої кухні, баню, погріб, які належним чином не узаконив. Просить скасувати свідоцтво про право на спадщину, видане [PERSON]. Вказує, що рішенням апеляційного суду Волинської області від 22.12.2006 року визнано недійсним договір дарування, укладений 20.02.1996 року між [PERSON] та [PERSON] в 1/8 частині від &frac12; частини подарованого житлового будинку з належною частиною господарських та побутових будівель в [ADDRESS]. На даний час просить визнати за ним право власності на все спірне будинковолодіння зі сплатою позивачці половини його вартості, згідно висновку судово-будівельної експертизи, а також визнати його власником самочинних забудов. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у заяві, прохають позов задовольнити, зустрічний позов не визнали, прохають в його задоволенні відмовити. Також пояснили, що земельна ділянка в спірному будинковолодінні не поділена і в майбутньому можливий спір з [PERSON] щодо неї. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов підтримали, зустрічний позов не визнав. Додатково пояснив, що при укладенні договору дарування [PERSON] знаходилась в хворобливому стані, зловживала алкоголем, і могла неналежним чином давати звіт своїм діям. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення частково, зустрічний позов [PERSON] - підлягає до задоволення частково. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В ході розгляду справи встановлено, що батьки сторін мали у власності будинковолодіння по [ADDRESS]. після смерті батька - [PERSON], [INFO], [PERSON] набув право власності на &frac14; частину будинковолодіння. Відповідно, матері - [PERSON], як дружині померлого, стало належати &frac34; частини вказаного будинковолодіння. 20.02.1996 року за договором дарування мати сторін подарувала [PERSON] &frac12; частину спірного будинковолодіння. [INFO] [PERSON] померла, що стверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого відділом РАГСу Ковельського міського управління юстиції від [INFO]. Прийнявши у встановленому законом порядку спадщину після смерті матері [INFO], сторони набули додатково до наявних у них ідеальних часток ще по 1/8 частини, отже, [PERSON] стало належати 5/8, а [PERSON] - 3/8 частини даного будинковолодіння з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з рішення апеляційного суду Волинської області від 22.12.2006 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог - Ковельської державної нотаріальної контори, КП ”Волинське обласне бюро технічної інвентаризації” про визнання недійсним договору дарування визнано недійсним договір дарування, укладений 20.02.1996 року між [PERSON] та [PERSON] в 1/8 частині від &frac12; частини подарованого житлового будинку з належною частиною господарських та побутових будівель і споруд в [ADDRESS] поскільки [PERSON] належало &frac34; частини спірного будинковолодіння, &frac12; частину з яких остання подарувала [PERSON]. Отже, у власність [PERSON] перейшло по договору дарування 3/8 частини будинковолодіння по [ADDRESS], та 3/8 частини залишилось у власності [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 3/8 частини будинковолодіння, які були в її власності. Прийнявши дану спадщину, [PERSON] та [PERSON] успадкували по 3/16 частини в будинковолодінні по смерті їх матері [PERSON]. [PERSON] набувши право власності на &frac14; частину будинковолодіння по [ADDRESS] після смерті батька [PERSON], про що видано свідоцтво про право на спадщину за законом, та на 3/16 частини спірного будинковолодіння після смерті матері [PERSON], всього успадкував 7/16 частини спірного будинковолодіння. Частка [PERSON] буде складати, відповідно, 9/16 частини спірного будинковолодіння (3/8 на підставі договору дарування та 3/16 в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON]). Якихось об'єктивних доказів, які б давали суду підстави визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 07.02.1996 року, - відповідачем [PERSON] не надано. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 ”Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок” якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Як вбачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи №О-64 від 14.03.2008 року, розподіл житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] в частках 9/16 та 7/16 неможливий. Частина будинку, що складається з кухні 1-1, площею 6,9 квадратних метри, топочної 1-2, площею 4,7 квадратних метри, кімнати 1-3, площею 16,5 квадратних метри, кімнати 1-4, площею 16,0 квадратних метри, коридора 1-5, площею 4,5 квадратних метри, хліва Б-1, площею 16,2 квадратних метри, літньої кухні б-2, площею 20 квадратних метри в будинковолодінні та використовується [PERSON] становить 53/100 його частини. Частина будинковолодіння, що використовується [PERSON] та складається з кухні 2-1, площею 6,9 квадратних метри, кімнати 2-2, площею 11,1 квадратних метри, кімнати 2-3, площею 16,0 квадратних метри, коридора 2-4, площею 4,8 квадратних метри, гаража б-1, площею 15,1 квадратних метри, хліва б, площею 19,8 квадратних метри складає відповідно 40/100 частини будинковолодіння. У спільному користуванні сторін знаходиться вбиральня В, вимощення ”з”, ворота з хвірткою (В/ф) та огорожа 1-3, що складає відповідно 7/100 частини будинковолодіння. Поскільки [PERSON] використовує частину приміщень та господарських будівель, які за площею є меншою тої, що припадає на її частку у праві спільної часткової власності на вказане нерухоме майно (9/16 складає її ідеальна частка, а використовується 53/100 частини), їй можливо виділити в користування дану частку будинковолодіння. Вимоги [PERSON] про визнання його власником цілого будинковолодіння з виплатою [PERSON] грошової компенсації за її частину, не можуть бути задоволені, оскільки відповідно до ст. 364 ЦК України компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою, а [PERSON] заперечує щодо надання такої компенсації, настоюючи на виділенні їй частки будинковолодіння в натурі. Відповідно до вимог ст.ст.375,376 ЦКУ будівлі та споруди вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. На вимогу власника ( користувача ) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб, а також з умовою надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно, дана самочинна забудова при цьому повинна відповідати архітектурним, будівельним, санітарним та іншим нормам. Як встановлено в судовому засіданні, між сторонами не досягнуто згоди в порядку користування земельною ділянкою, яка на даний час не поділена між ними у встановленому законом порядку, і з цього приводу можливий також судовий спір. Крім того, сторони, в ході розгляду справи, давали пояснення щодо відсутності згоди на здійснення даного самочинного будівництва. Самочинна забудова - погріб, згідно висновку Управління містобудування та архітектури виконкому Ковельської міської ради збудований з порушенням п.3.24* ДБН 369-92** і підлягає перенесенню в глибину земельної ділянки. З урахуванням викладеного, суд вважає, що в частині позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на самочинну забудову - слід відмовити. Таким чином, позов [PERSON] підлягає до задоволення в частині встановлення права власності на ідеальну частку домобудівлі, встановлення порядку користування домобідвлями, зустрічний позов [PERSON] підлягає до задоволення в частині визнання права власності на ідеальну частку домобудівлі. В решті позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial