Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-08 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з даним позовом, в якому зазначає, що за сімейними обставинами (хвора мати) виїхала у Республіку Білорусь, про що повідомила начальника відділу земельних ресурсів Поліщук М.М. через її матір, де перебувала з 29 грудня 2007 року по 12 січня 2008 року. Приступила до роботи, все було нормально, але 31.01.08 року її повідомили, що проведено службове розслідування і її звільнено з роботи за прогули. Вважає дії керівника незаконними, просить поновити на роботі, стягнути матеріальну та моральну шкоду. В судовому засіданні позивачка позов підтримала. Суду пояснила, що її батьки проживають у Республіці Білорусь, батькові - 77 років, матері - 70 років, обоє хворіють, тому вона до них часто навідується, і про це знають на роботі. 28 грудня 2007 р., вечором по телефону повідомив син, що мати тяжко хвора, знаходиться в лікарні, потребує сторонньої допомоги. Вона написала заяву про надання відпустки за власний рахунок з 31.12.07 р. по 12 січня 2008 року, так як 29 грудня 2007 р. був вихідний, вона в той же день поїхала в Білорусь, а заяву попросила зятя віднести на роботу. 31.12.07 р. зять зайшов на роботу, але був вихідний, тому заяву про відпустку приніс 8.01.08 року до начальнику відділу Поліщук М., якій все пояснив. Остання сказала переписати заяву про надання відпустки з 8.01. по 12.01.08 р., так як не можна виїхати з Білорусії із-за відсутності квитків, що він і зробив. 14 січня 2008 р. вона вийшла на роботу, все було нормально, лише 26 січня за проханням кадровика [PERSON] переписала заяву власноручно, а потім вона стала вимагати пояснення, де була 29 грудня 2007 р., що вчинила прогул, неналежно виконую трудові обов”язки, що вона і зробила. 31 січня 2008 р. біля 17 год. її ознайомили з актом службового розслідування і сказали, що звільнена з роботи за прогули. Будь-яких пояснень про причину невиходу на роботу не вимагали, з наказом про звільнення під розписку не знайомили. Вважає звільнення незаконним, оскільки була поважна причина терміново виїхати у Білорусь, письмового пояснення у неї не брали, не ознайомили з наказом про звільнення, тому просить поновити на роботі, наказ про звільнення скасувати. Крім того, внаслідок незаконного звільнення в неї підвищився тиск, лікувалася у лікарні, на ліки витратила 311 грн., тому просить їх відшкодувати, а також просить стягнути 20 тис. грн. моральної шкоди із-за приниження її гідності та ділової репутації. Представник відповідача, начальник відділу Поліщук М.М. позов не визнає. Суду пояснила, що 29 грудня 2007 р. позивачка не вийшла на роботу. 8 січня 2008 р. прийшов до неї зять[PERSON]. і повідомив, що остання у Білорусії і із-за відсутності білетів не може приїхати. Написав від її імені заяву про надання відпустки з 8 по 12 січня 2008 року, яку відніс спеціалісту по кадрам. 12 січня 2008 р. вона видала наказ про проведення службового розслідування, по результатам якого було видано наказ про звільнення[PERSON]. з роботи за прогули. Визнає, що письмового пояснення від[PERSON]. про відсутність її на роботі з 29.12.07 р. по 12.01.08 р. не вимагали, наказ про звільнення під розписку не оголошували. Профспілкової організації у них немає, є спілка землепорядників, куди добровільно сплачується 1% зарплати. До моменту звільнення дисциплінарних стягнень у[PERSON]. не було. Вислухавши пояснення сторін, оцінивши зібрані докази по справі, суд вважає позов задовольнити частково по таких підставах. Так, судом встановлено, що наказом № 7 від 31.01.08 року в.о.начальника відділу земельних ресурсів у Калинівському районі [PERSON]. звільнена з роботи за прогул без поважних причин. Відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган може розірвати трудовий договір з працівником у разі вчинення ним прогулу без поважних причин. Судом встановлено, що 29 грудня 2007 р. та в період з 8 січня по 12 січня 2008 р. позивачка не вийшла на роботу, пояснюючи причину цього невиходу погіршенням стану здоров'я своєї похилого віку матері та необхідністю стороннього догляду за нею. В обгрунтування своїх доводів [PERSON]. надала суду довідку Биховської районної лікарні Республіки Білорусь, де мати знаходилася на лікуванні з 25.12.07 року по 23.01.2008 р. з висновком лікаря про потребу сторонньої допомоги родичів (а.с.13). З заявою про надання відпустки без збереження зарплати строком на 5 днів від імені позивачки звернувся її зять особисто до в.о.начальника відділу Поліщук М.М., якій пояснив, що [PERSON]. терміново виїхала у Білорусію, т.я. матері необхідно догляд із-за погіршення здоров'я. Допитаний як свідок, [PERSON]. підтвердив названі обставини, пояснивши, що його завірили, що заява буде підписана, все буде нормально. Свідки [PERSON], [PERSON] суду показали, що на роботі всім достовірно відомо про хворобу матері[PERSON]., т.я. вона часто її провідує. Під час проведення службового розслідування про причини невиходу[PERSON]. на роботу, остання усно повідомила про хворобу матері, а письмового пояснення від неї не вимагали. В обгрунтування своїх доводів позивачка [PERSON]. надала суду міграційну картку про перебування в Республіці Білорусь з 29.12.2007 р. до 14.01.2008 року (а.с.76, 77). Таким чином, невихід на роботу[PERSON]. у зв'язку з потребою догляду за хворою матір'ю, про що вона повідомила роботодавця, є поважною причиною, а тому адміністрація не мала підстав для її звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України. Крім того, при звільненні з роботи за прогул адміністрації слід дотримуватися загальних норм, передбачених ст.148-149 КЗпП України. Так, відповідно ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується уповноваженим органом безпосередньо за виявленням простпку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Судом встановлено, що невихід на роботу[PERSON]. 29 грудня 2007 р. був виявлений спеціалістом по кадрах в той же день, про що було складено комісійний акт (а.с.30). Проте, наказ № 7 про дисциплінарне стягнення, звільнення[PERSON]. з роботи, виданий 31.01.08 р., тобто з пропущеним місячним строком накладення стягнення. Судом достовірно встановлено, що адміністрація до застосування дисциплінарного стягнення не зажадала від[PERSON]. письмових пояснень про відсутність на роботі за 29 грудня 2007 р. та за період з 8.01 по 12.01.2008 року. Дисциплінарне стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівнику під розписку. Проте, позивачку з наказом про звільнення з роботи взагалі не знайомили, а лише повідомили про необхідність з'явитися і забрати трудову книжку (а.с.37). Даний факт підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] Дані порушення порядку накладення дисциплінарного стягнення не спростовуються представником відповідача, що безумовно є підставою визнання стягнення таким, що не має чинності. Посилання представника відповідача, що [PERSON]. не писала її заяви про надання відпустки за власний рахунок із-за хвороби матері, спростовується показами позивачки та актом від 14.01.08 р. (а.с.29), де зазначено, що [PERSON]. написала таку заяву, але в.о.начальника не підписала її, бо написана заднім числом. Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем не дотримано вимог трудового законодавства при накладенні дисциплінарного стягнення та звільнення з роботи[PERSON]., тому вимоги позивачки в частині скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячної зарплати за час вимушеного прогулу підлягають до повного задоволення. Згідно представленої відповідачем довідки про зарплату позивачки вбачається, що її середньомісячна зарплата за 2 останні місяці роботи складає 1290,37 грн., тому її розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу з 1.02.08 року по 9.10.08 року буде складати 9443 грн. (а.с.69). Крім того, відповідно до вимог ст.2371 КЗпП України з відповідача слід стягнути на користь позивачки моральну шкоду, оскільки остання зазнала моральних страждань у зв'язку з її звільненням, порушився її душевний спокій, змушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя, тому суд визначає розмір компенсації моральної шкоди в сумі 1000 (одна тисяча) грн. В іншій частині стягнення моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю вимог. В частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 311,81 грн. позивачці слід відмовити, так як вона не надала суду доказів, що ці витрати були пов'язані з звільненням її з роботи. Відповідно до вимог ст.235 КЗпП України суд вважає рішення про поновлення на роботі та стягнення середньомісячної зарплати за один місяць допустити до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: partial