Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-27 00:00:00

Позивач Дубровицька міська рада звернулася в суд з позовом до відповідачки [PERSON] та просить суд ухвалити рішення про примусове зняття останньої з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] та про її виселення з названої квартири на підставі ст.109 ЖК України. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 28.02.2005 року згідно поданої заяви помилково, без наявності будь-яких підстав працівником міської ради було надано дозвіл на реєстрацію громадянки [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. На момент реєстрації відповідачки за вказаною адресою в неї були відсутні підстави для вселення і проживання в цьому житловому приміщенні, оскільки названа квартира згідно договору дарування від 09.08.2001 року №706335 перейшла у власність міської ради. На даний час відповідачка на дане житлове приміщення не має ніяких прав: вона не є ні власником, ні наймачем, ні піднаймачем, ні орендарем даної квартири. В судовому засіданні представник позивача Карпович М.І. позов підтримав, пояснив що відповідачка була зареєстрована в результаті помилки секретаря виконкому Дубровицької міської ради, тобто незаконно. На даний час вона не є ні наймачем, ні власником, ні орендарем названої квартири, а тому підлягає виселенню на підставі ст.109 ЖК України без надання іншого житла. Представник відповідачки [PERSON]- адвокат [PERSON] позов не визнав, пояснив, що [PERSON] 10 березня 2005 року вселилась та була зареєстрована з дозволу позивача в спірній квартирі як член сім”ї наймача, а тому набула самостійного права користування названою квартирою. Про це свідчить і факт самостійної сплати нею квартплати і комунальних платежів всім комунальним службам відповідача протягом останніх років. Вислухавши сторони, свідків, дослідивши докази по справі, суд рахує позов Дубровицької міської ради не доведеним в судовому засіданні і таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідачка є його рідною матір'ю і на даний час він з нею проживає по [ADDRESS]. В свій час названа квартира фактично була придбана на кошти його батьків, хоч офіційно була отримана шляхом обміну. Після того, як в 1991 році його дружині запропонували трьохкімнатну квартиру, як потерпілій 1-ї категорії від аварії на ЧАЕС, при умові розприватизації квартири по [ADDRESS], то він з цим не погодився, а погодився б підписати договір при умові, що він залишиться наймачем в квартирі [ADDRESS]. В Дубровицькій міській раді з цим погодились і після підписання договору дарування в 2001 році він залишався проживати в названій квартирі, а 10.03.2005 року в цій квартирі, з дозволу міської ради, була зареєстрована його мати, як член сім”ї наймача. На протязі всіх років за цю квартиру з початку він, а з 2006 року його мати, як наймач сплачує квартирну плату і всі комунальні платежі. З нею укладені, як з наймачем цієї квартири, всі договори про надання комунальних та інших послуг. Свідок [PERSON] суду пояснила, що названа квартира була фактично куплена на кошти чоловіка. Коли в 1991 році постало питання про надання їй квартири, як потерпілій 1-ї категорії від аварії на ЧАЕС, але при умові розприватизації квартири по [ADDRESS], то чоловік на це не погоджувався, так як квартира, яка їй пропонувалась, по передбачених законодавством нормах, не забезпечувала їх сім”ю необхідною нормою жилої площі. До того ж чоловік заперечував і з тих підстав, що квартира по [ADDRESS] була придбана на кошти його батьків. Він погодився підписати договір дарування тільки на тій умові, що він залишиться наймачем у розприватизованій квартирі. На цьому ґрунті між нами почались сварки і згодом шлюб між ними було розірвано. З 1991 року вона проживає з дітьми в наданій їй, як потерпілій від аварії на ЧАЕС, квартирі, а чоловік з матір'ю проживає по [ADDRESS]. Їй відомо, що дозвіл на вселення і реєстрацію [PERSON] в спірній квартирі надавала Дубровицька міська рада. З матеріалів справи, пояснень сторін та свідків вбачається, що згідно поданої заяви [PERSON] вселилась в спірну квартиру і була в ній зареєстрована з дозволу виконкому міськради як член сім”ї наймача. Відповідно до ст.65 ЖК України особи, що вселились в житлове приміщення, як члени сім”ї наймача, набувають рівних прав на користування цим житловим приміщенням. З оглянутих у судовому засіданні платіжних квитанцій вбачається, що останні роки саме [PERSON], як наймач, сплачує квартплату та комунальні платежі по названій квартирі. Представник позивача в судовому засіданні погодився з тою обставиною, що відповідачка ніяких протиправних дій з метою вселення та реєстрації в названій квартирі не вчиняла. Її вселення було наслідком помилкових дій секретаря виконкому міської ради. Відповідно до ч.3 ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В світлі цієї конституційної норми суд вважає, що [PERSON] не може нести відповідальності за дії позивача, якщо вони, навіть і були б помилковими. А вимога позивача про виселення відповідачки із спірного житла без надання їй іншого і є такою відповідальністю, однак не обгрунтована будь-якою нормою Житлового Кодексу України чи якогось іншого закону. Така вимога могла б бути поставлена, якби вселення відповідачки у спірну квартиру було наслідком її неправомірних дій. Про це, зокрема, законодавець наголошує в ст.117 ЖК України у разі визнання ордера недійсним. З матеріалів справи вбачається, що фактично відповідачка вселилась у спірне житло і була зареєстрована з дозволу виконавчого комітету Дубровицької міської ради, а тому набула права наймача, яким на даний час фактично являється, оскільки несе всі обов”язки, покладені законом, на наймача цієї квартири. Позивач не навів законних підстав для примусового виселення відповідачки без надання іншого житла, а тому цей позов не може бути задоволений.

Outcome: dismissed