Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначає, що він в 2004 році придбав автомобіль ВАЗ-21093 д.н. [NUMBER] з наданням права керування вказаним автомобілем гр. [PERSON] 17 червня 2006 року автомобіль ВАЗ 21093 який знаходився в тимчасово у [PERSON] та [PERSON] потрапив в дорожньо-транспортну пригоду та отримав технічні ушкодження. [PERSON] та [PERSON] погодились відремонтувати пошкоджений автомобіль про що надали розписки. У зв'язку з цим автомобіль ВАЗ 21-093 був відігнаний на станцію техобслуговування в смт. Ямпіль, керівником якого є [PERSON]. 12 вересня 2006 року [PERSON] видав [PERSON] довіреність на право керування та розпорядження автомобілем. Через тривалий непродаж даного авто, скасував довіреність, але як з'ясувалось автомобіль був уже проданий, але кошти йому не повернули, тому він звернувся до суду з позовом. Позивач свої позовні вимоги підтримав, відповідачі позов не визнали. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Встановлено та не заперечується сторонами, що автомобіль ВАЗ 21093 державний номер [NUMBER] належав позивачу [PERSON], який був переданий з правом керування [PERSON] Як пояснив представник позивача [PERSON] під час поїздки в с. Кірово Новгород-Сіверського району гр. [PERSON] та [PERSON], які управляли автомобілем ВАЗ 21093 скоїли ДТП, в результаті чого автомобіль отримав технічні ушкодження. Попов та Чудеса були притягнуті до кримінальної відповідальності, що підтверджується вироком суду від 6 листопада 2006 року. ( а.с.5). Згідно до копії довіренності від 12 вересня 2006 року [PERSON]. як власник автомобіля передає [PERSON] автомобіль марки ВАЗ 21093 2004 року випуску зареєстрованому в Шосткинському МРЕВ ДАІ Сумської області 29.07.2004 року право користування та розпорядження зазначеним автомобілем за умови, передачі коштів від реалізації зазначеного автомобіля. Надані суду докази підтверджують факт власності на автомобіль позивача. В матеріалах справи також знаходяться розписки [PERSON], [PERSON] про те, що вони мають намір відремонтувати автомобіль в найкоротші строки. В судове засіданні [PERSON] та [PERSON]. не з'явились хоча були належним чином повідомлені про що свідчать розписки про одержання судових повісток. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи та поясненню сторін позивач мав наміри отримати кошти від реалізації його автомобіля. Відповідачі [PERSON] та [PERSON]підтверджують факт розрахунку між собою щодо реалізації вказаного автомобіля. Суд оцінивши наявні в справі докази прийшов до висновку, що при укладенні угоди купівлі-продажу було досягнуто з усіх істотних умов договору та відбулося часткове виконання договору. Оскільки тривалий час гроші за відремонтований автомобіль не були повернуті позивачу, останній звертається до нотаріальної контори із заявою з проханням скасувати довіренність на право керування та розпорядження транспортним засобом. ( а.с.10) Листом від 25 січня 2007 року [PERSON] повідомляє позивача, про те, що він скористався правом на керування та розпорядження автомобілем реалізував автомобіль ВАЗ 21093 через товарну біржу „Укрресурс”. Вказане підтверджується відповідним біржовим договором.( а.с49). Із наведеного слідує, що вказаний правочин вчинено під впливом обману, оскільки відповідачі не мали наміру передавати позивачу кошти за реалізований ними автомобіль. Згідно до ст. 239 ЦК України якщо одна із сторін правочину ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення такий правочин визнається судом не дійсним, оскільки такий правочин належить до правочинів з вадами волі, так як сторона діяла під впливом обману, її внутрішня воля сформувалася невірно, під впливом хибних відомостей про обставини правочину, спричинених відповідачами. Відповідачі навмисно ввели в оману позивача, запевняючи останнього про такі наслідки правочину, які насправді не могли наступити. Таким чином суд вважає, що є всі підстави для визнання угоди недійсною у зв'язку з введенням позивача в оману. Позивач також просить задовольнити моральну шкоду, яка виразилась в його душевних стражданнях спричинених такими протиправними діями відповідачів в розмірі 20 000грн. тобто по 5 000грн. з кожного відповідача. Оскільки відповідно до ч.2 п.2 ст. 230 ЦК України, сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Суд вважає, що відповідачі повинні відшкодувати моральну шкоду, оскільки заподіяли позивачу душевні хвилювання. Відповідно до ст. 216 ЦК п.1 недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов1язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. На підставі викладеного,

Outcome: approved