Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-13 00:00:00

У грудні 2007 р. [PERSON] пред'явив позов до [PERSON], в якому, після уточнення позовних вимог, просив зобов'язати відповідача повернути йому кузов автомобіля „Нива” [NUMBER] та два державні реєстраційні номерні знаки автомобіля [NUMBER], стягнути на його користь 22220 грн. 00 коп. на відшкодування збитків, завданих невиконанням зобов'язання по проведенню ремонту автомобіля, 7000 грн. 00 коп. на повернення попередньо сплаченої ним вартості невиконаної роботи за даним зобов'язанням, 58800 грн. пені за невиконання даного зобов'язання, 351 грн. 16 коп. на відшкодування витрат на лікування, 2000 грн. на відшкодування втраченого заробітку, 20000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди і понесені по справі судові витрати. Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що влітку 2005 р. він звернувся до відповідача як до фізичної особи-підприємця з замовленням на косметичний ремонт належного йому автомобіля ВАЗ-2121 „Нива”, яке останній прийняв, попередньо взявши з нього 100 % вартості замовлення у сумі 7000 грн. Дане зобов'язання останній не виконав і, крім того, він привів його автомобіль у непридатний до експлуатації стан, внаслідок чого він не підлягає відновленню. Крім того, близько 8 год. 17.11.2007 р. [PERSON] разом з іншими особами у присутності його (позивача) сусідів завдав йому середньої тяжкості тілесних ушкоджень після того, як він відмовився відкликати з органів міліції заяву, що стала приводом для порушення кримінальної справи. Внаслідок завдання йому цих тілесних ушкоджень він 24 дні був тимчасово непрацездатним. Фізичним насильством йому було завдано також і моральної шкоди у вигляді душевних страждань. Оскаржуваним рішенням позов частково задоволено: [PERSON] зобов'язано повернути [PERSON] вищевказані кузов автомобіля і два державні реєстраційні номерні знаки автомобіля, на користь останнього з відповідача стягнуто 7000 грн. на повернення попередньо сплаченої ним вартості невиконаної роботи, 58800 грн. пені за прострочення виконання зобов'язання, 22220 грн. на відшкодування вартості автомобіля та 30 грн. на повернення судових витрат; у задоволенні решти позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати дане рішення й ухвалити нове по суті позову. При цьому він посилається на те, що: - у липні 2005 р. [PERSON] дійсно замовив у нього капітальний ремонт свого автомобіля, але вони не визначилися ні щодо строку його проведення, ні щодо остаточної вартості даного замовлення, оскільки вони домовилися про те, що кожен вид ремонтних робіт буде оплачуватися окремо перед початком його виконання, - позивач оплатив вартість фактично виконаних ним робіт у розмірі 4000 грн., а не повну вартість замовлення у сумі 7000 грн., - продовження виконання замовлення мало розпочатися, згідно з домовленістю між ними, після отримання від [PERSON] попередньої оплати вартості робіт, що мають виконуватися. Проте він такої оплати не здійснив і пропонував оплатити вартість цих робіт після їх виконання, на що він (відповідач) не погодився. Тому ним не виконано решту замовлення і запропоновано позивачеві забрати належний йому автомобіль, оскільки він не повинен його зберігати, і, до того ж, ангар, де він знаходиться, не пристосований для зберігання автомобілів. [PERSON] відмовився забрати автомобіль, посилаючись на те, що він ([PERSON]) повинен повернути частину отриманих від нього грошей, і що у разі невиконання даних вимог він звернеться до органів внутрішніх справ, - розписок щодо предмету спору по цій справі у ході розслідування кримінальної справи, яка порушена органами внутрішніх справ за заявою [PERSON], він не давав, він лише дав розписку про можливість купівлі у [PERSON] автомобіля, про який йдеться, з метою мирного врегулювання конфлікту між ними, - справа не містить жодного доказу того, що він порушив зобов'язання перед позивачем, що він винен у пошкодженні автомобіля позивача та про розмір завданої йому у такий спосіб шкоди, - невизначення строків виконання замовлення [PERSON] унеможливлює стягнення з нього пені за прострочення його виконання. У судовому засіданні представники відповідача підтримали апеляційну скаргу, а представник позивача її не визнав, посилаючись на те, що рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Постановляючи рішення, що оскаржується, суд І інстанції послався на те, що позовні вимоги в частині зобов'язання [PERSON] повернути [PERSON] кузов автомобіля і два державні реєстраційні номерні знаки автомобіля, стягнення на користь останнього 7000 грн. на повернення попередньо сплаченої ним вартості невиконаної роботи, 58800 грн. пені за невиконання зобов'язання і 22220 грн. на відшкодування вартості автомобіля підлягають задоволенню в силу ст.ст. 610, 611, 865 ЦК України і ч. 5 ст. 10 Закону України „Про захист прав споживачів”, а решта позову не є доведеною. Але даний висновок неповністю відповідає нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Так, по справі встановлено, що: - [PERSON] є фізичною особою-підприємцем з 22.07.2002 р. по даний час; він займається технічним обслуговуванням та ремонтом автомобілів, що підтверджується копіями свідоцтва про державну реєстрацію останнього як фізичної особи-підприємця і свідоцтва про сплату ним єдиного податку, що маються у кримінальній справі № 25/33840, яка порушена 03.11.2006 р. Чернігівським міським відділом УМВС України в Чернігівській області за фактом шахрайства відносно [PERSON] (а.с. 14, 15), і копією довідки з ЄДРПОУ, що приєднана до цієї цивільної справи (а.с. 58), - влітку 2005 р. [PERSON] зробив [PERSON] замовлення на проведення капітального ремонту належного йому легкового автомобіля ВАЗ 2121, 1989 року випуску, державний реєстраційний № [NUMBER], кузов [NUMBER], яке останній прийняв, отримавши 7000 грн. 00 коп. попередньої оплати його вартості. На виконання цього замовлення позивач доставив на робоче місце відповідача вищевказаний автомобіль в придатному до експлуатації вигляді, що підтверджується поясненнями представника позивача, частково - поясненнями представників відповідача, а також даними протоколу допиту відповідача як свідка від 04.03.2007 р. по згаданій вище кримінальній справі (арк. кримінальної справи 56), - по даний час з вини [PERSON] капітальний ремонт автомобіля [PERSON] не виконано, що підтверджується поясненнями представника позивача, частково - поясненнями представників відповідача і вищезазначеним протоколом допиту відповідача, - автомобіль, про який йдеться, з державними реєстраційними номерними знаками здано останньому для проведення капітального ремонту у придатному для експлуатації стані і він виконував його капітальний ремонт; стан цього автомобіля спочатку був задовільним, а потім на станції технічного обслуговування автомобілів, на якій [PERSON] здійснює свою підприємницьку діяльність, його було розукомплектовано, і у даний час він є непридатним до експлуатації. Це підтверджується поясненнями представника позивача, частково - поясненнями представників відповідача, протоколами огляду місця події від 24.10.2006 р. та від 23.07.2007 р., поясненнями [PERSON] від 24.10.2006 р., протоколами допиту у якості свідків найманих працівників [PERSON] - [PERSON] від 21.12.2006 р. і від 23.07.2007 р. та [PERSON] від 21.12.2006 р., протоколом допиту як свідка самого [PERSON] від 04.03.2007 р., що складені у ході розслідування вищеназваної кримінальної справи (арк. кримінальної справи 8, 9, 41, 42, 56, 76, 77), - 14.08.2008 р. державним виконавцем Новозаводського ВДВС Чернігівського міського управління юстиції за актом опису й арешту майна відповідача позивачеві передано кузов автомобіля „Нива” [NUMBER], що підтверджується копією даного акту (а.с. 49-50). Доводи [PERSON] щодо невизнання позову спростовуються переліченими вище доказами і нічим не підтверджені. Зокрема, твердження про відсутність його вини у невиконанні капітального ремонту автомобіля [PERSON] спростовується його ж поясненням та протоколом допиту його як свідка, де він прямо зазначає, що строки ремонту даного автомобіля затяглися внаслідок фінансових негараздів у нього, браку кваліфікованих працівників та великого обсягу роботи. До того ж, у справі нема жодного доказу того, що зобов'язання між сторонами повністю або частково не виконано з вини [PERSON] Ч. 3 ст. 10 Закону України „Про захист прав споживачів” передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт і вимагати відшкодування збитків, якщо під час виконання робіт стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору. Оскільки по справі доведено очевидність факту неможливості виконання [PERSON] зобов'язань перед [PERSON] щодо капітального ремонту його автомобіля з вини [PERSON], то [PERSON] правомірно відмовляється від договору з ним і вимагає відшкодування збитків, завданих його невиконанням. Крім того, відповідач має відшкодувати позивачеві збитки, завдані приведенням його автомобіля у непридатний до експлуатації стан на підставі ст.ст. 1166, 1192 ЦК України. Визначаючи спосіб відшкодування шкоди, завданої позивачеві приведенням його автомобіля у непридатний до експлуатації стан, слід виходити з того, що відповідач мав передати йому цей автомобіль у придатному для експлуатації стані після виконання його капітального ремонту. Оскільки з вини [PERSON] [PERSON] передано лише кузов автомобіля, і твердження про те, що цей автомобіль не підлягає відновленню, відповідачем не спростовано, то позивачеві належить відшкодувати повну вартість даного автомобіля. Цю вартість останнім визначено виходячи з середнього в Україні розміру продажної ціни автомобіля ВАЗ-2121, 1989 року випуску, що опублікована 20.12.2007 р. на веб-сторінці „Продажа авто. Цены на авто...” веб-сайту „Автобазар” на AUTOCENTRE.UA у мережі Інтернет, яка становить: (3333 $+ 3500 $ + 4400 $) х 5,05 - офіційний курс долара відносно гривні, що опублікований у газеті „Урядовий кур'єр” № 240 (3653) за 21.12.2007 р. = 22220 грн. (а.с. 7). Доказів, що це спростовують, відповідач не надав. Тож з останнього на користь [PERSON] належить стягнути дану суму на відшкодування повної вартості автомобіля. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 27.03.1992 р. № 6 з наступними змінами „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди” орієнтує суди нижчих ланок на те, що, постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду (абз. 3 п. 9). Отож, у зв'язку з стягненням на користь [PERSON] повної вартості автомобіля, останній має передати у власність [PERSON] кузов цього автомобіля, т.я. він має певну цінність. державні реєстраційні номерні знаки автомобіля [NUMBER] за своєю юридичною природою є приналежністю до головної речі - кузова автомобіля, у зв'язку з чим в силу ч. 2 ст. 186 ЦК України вони мають наслідувати його долю - тобто залишитися у власності відповідача. Т.я. на користь позивача стягується 100% продажної вартості його автомобіля у придатному до експлуатації стані, то цим стягненням вартість замовлених у відповідача робіт вже є відшкодованою. Тому вимоги про стягнення з останнього 7000 грн. на повернення вартості замовлення повторно не можуть бути задоволені. Виходячи з норм ст. 837 ЦК України, зобов'язання, що виникло між сторонами по цій справі, за своєю юридичною суттю є договором підряду. Достовірних доказів щодо обумовленого ними строку виконання даного договору по справі не здобуто. Ч. 2 ст. 846 ЦК України передбачено, що якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи і звичаїв ділового обороту. Ч. 5 ст. 10 Закону України „Про захист прав споживачів” передбачає, що у разі, коли виконавець не може виконати роботу згідно з договором, за кожен день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3% вартості роботи, якщо інше не передбачено законодавством. Невиконання [PERSON] зобов'язання щодо проведення капітального ремонту автомобіля [PERSON] з літа 2005 р. по даний час свідчить про явне прострочення відповідачем розумного строку його виконання. За прострочення виконання цього зобов'язання позивач просить стягнути пеню за період з 26.08.2007 р. по 04.06.2008 р. у розмірі: 7000 грн. (вартість роботи) х 3 % х 280 днів у цьому періоді = 58800 грн. (а.с. 32). Даний розрахунок пені не суперечить наведеним вище нормам права. Але суд вважає за необхідне, виходячи з правил ч. 3 ст. 551 ЦК України, стягнути на користь [PERSON] пеню в розмірі 22220 грн. (у сумі реально завданої позивачеві шкоди), оскільки розмір пені, визначений позовною стороною, значно перевищує розмір завданих відповідачем збитків. Рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат на лікування, втраченого заробітку і моральної шкоди фактично не оскаржується. У порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути 30 грн. на відшкодування документально підтверджених судових витрат (а.с. 1), а також мито на користь держави пропорційно до задоволеної частини вимог у сумі 452 грн. 95 коп. - за ставкою, що встановлена п/п „а” п. 1 ст. 3 Декрету Кабміну України „Про державне мито”. Тож оскаржуване рішення підлягає зміні відповідно до вищевикладеного. В зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги на користь [PERSON] з [PERSON] підлягають стягненню документально підтверджені понесені судові витрати (а.с. 52, 66) пропорційно до задоволеної частини апеляційної скарги у такій сумі: 88020 грн. (загальний розмір задоволених позовних вимог місцевим судом) - 44440 грн. (загальний розмір задоволених позовних вимог апеляційним судом) х 0,5 % = 217 грн. 90 коп.

Outcome: partial