Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн. Судом до участі в справі в якості співвідповідачів залучено регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області, Відкрите акціонерне товариство «Редакційно-видавничий комплекс «Деснянська правда», Головне управління державного казначейства України у Чернігівській області. Позивач обґрунтував свої позовні вимоги тим, що газета «Деснянська правда» в [NUMBER] від 09.10.2007 року опублікувала статтю [PERSON], заступника начальника Регіонального відділення Фонду держмайна України по Чернігівській області під назвою : [INFO]. Викладені в третьому-п»ятому абзацах даної статті факти, на думку позивача, є такими, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд визнати такими, що не відповідають дійсності, порочать його честь, гідність і ділову репутацію відомості, що містяться в третьому- п»ятому абзацах статті [PERSON], а саме: «Але більшого свавілля, ніж з будинком по вул. Г. Полуботка, 120…» «Ще у 2003 році у зв»язку з численними скаргами його мешканців, яких за вказівкою головного акціонера пана [PERSON] намагалися виселити з помешкань…» «Пан [PERSON] затято боровся, оскаржуючи рішення Чернігівського господарського суду у вищих інстанціях.» «…пан [PERSON]» відмовлявся таку документацію надати…». Позивач просив також зобов»язати [PERSON] надати газеті «Деснянська правда» для опублікування спростування недостовірної інформації, викладеної у третьому-п»ятому абзацах статті [INFO], шляхом надання для друку резолютивної частини рішення суду по даній справі під рубрикою «Спростування» на тому ж місці шпальти, де містилися абзаци статті, що спростовуються, тим самим шрифтом, що і оскаржувана стаття, не пізніше одного місяця з дня проголошення рішення суду і вибачитися перед ним. Позивач також просив стягнути з [PERSON] на його кристь 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати. Відповідач [PERSON] та представник відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області проти позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що судження, викладені у статті «…Але більшого свавілля ніж з будинком по вул. Г. Полуботка, 120…» та «Пан [PERSON] затято боровся, оскаржуючи рішення Чернігівського господарського суду у вищих інстанціях…», «… за вказівкою головного акціонера пана [PERSON]…» повністю відносяться до категорій оціночних та не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У них не міститься наклепу чи образи. Що стосується наявності численних скарг мешканців будинку по вул. Г.Полуботка у зв»язку з їх виселенням та ненаданням ЗАТ «Чернігівоблбуд» в особі його керівника документації стосовно житлового будинку, то ця інформація відповідає дійсності. Представник відповідача ВАТ «Редакційно-видавничий комплекс «Деснянська правда» при вирішенні справи послався на розсуд суду, зазначивши, що статтю автора було надруковано у тому вигляді, в якому її надіслав начальник регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області своїм листом від 04.10.2007 року №8/10/4278. Будь яких виправлень у тексті редакція газети не вносила. Представник відповідача Головного управління державного казначейства України в Чернігівській області проти позову заперечував, посилаючись на його безпідставність. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, не знаходить підстав для задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що, відповідно до листа адресованого заступнику редактора газети «Деснянська правда» від 04.10.2007 року регіональне відділення Фонду державного майна по Чернігівській області просило опублікувати матеріал, присвячений проблемі відстоювання своїх конституційних прав на житло мешканцями гуртожитків колишніх державних підприємств. (а.с.74). У постанові Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2007 року зазначено, що рішенням господарського суду Чернігівської області від 26.03.2004 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2004 року та постановою Вищого господарського суду України від 26.01.2005 року задоволено частково позовні вимоги заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України в Чернігівській області, припинено провадження у справі в частині визнання недійсними наказу Фонду комунального майна і приватизації Чернігівської обласної ради №93 від 30.06.1994 року та акту прийому-передачі від 10.07.1995 року, підписаного Регіональним відділенням Фонду державного майна України в Чернігівській області з товариством покупців орендного підприємства «Чернігівоблбуд», визнано недійсним договір від 27.07.1994 р. купівлі-продажу, укладений Фондом комунального майна і приватизації Чернігівської обласної ради з товариством покупців орендного підприємства «Чернігівоблбуд» в частині включення до об»єкту купівлі-продажу будинку (кв. з 55 по 108) по вул. Свердлова, 120 (тепер Гетьмана Полуботка) в м. Чернігові, визнано право власності на будинок (кв. з 55 по 108) по вул. Гетьмана Полуботка, 120 за державою в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України в Чернігівській області, вилучено з незаконного володіння Чернігівського проектно-ремонтного будівельного закритого акціонерного товариства «Чернігівоблбуд» будинок ( кв. з 55 по 108) по вул. Г. Полуботка, 120 і передано у володіння держави до сфери управління Регіонального відділення Фонду державного майна України в Чернігівській області, зобов»язано ЗАТ «Чернігівоблбуд» забезпечити облік державного майна - (будинку) по вул. Г. Полуботка, 120 (кв. з 55 по 108), як такого, що не ввійшло до статутного фонду при приватизації, відповідно до положення, затвердженого Фондом державного майна України №908/68 від 19.05.1999 року. (а.с.32-36) Рішенням Господарського суду Чернігівської від 12.06.2007 року у справі №5/48 (9/31) поновлено строк для подачі ЗАТ «Чернігівоблбуд» заяви про перегляд рішення Господарського суду Чернігівської області від 26.03.2004 року у даній справі за нововиявленими обставинами, скасовано рішення Господарського суду Чернігівської області у справі №5/48 (9/31) від 26.03.2004 року, а додатковим рішенням Господарського суду Чернігівської області від 16.06.2007 року заступнику прокурора Чернігівської області відмовлено в задоволенні позову. (а.с.27-31). На виконання наказу Господарського суду Чернігівської області №9/31 від 16.06.2004 року про вилучення з незаконного володіння ЗАТ «Чернігівоблбуд» будинку по вул. Г. Полуботка, 120 і передачу його у володіння до сфери управління Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області, державним виконавцем виносилися розпорядження про зобов»язання боржника передати документацію на вказаний будинок. (а.с. 59, 61). У зв»язку з невиконанням розпоряджень державного виконавця, на [PERSON] постановами державного виконавця двічі накладалися штрафи в розмірі 170 та 340 грн. (а.с.60, 62). У подальшому за рішеннями судів вказані постанови про накладення штрафів були визнані незаконними та скасовані з тих підстав, що у боржника немає документації на спірний будинок, оскільки він є гуртожитком. (а.с.45-46). Своїм листом від 30.11.2004 року керуючий ЗАТ «Чернігівоблагробуд» [PERSON] повідомляв Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області, що ЗАТ «Чернігівоблбуд» ніякої документації, яка стосується житлового будинку (кв. з 55 по 108), розташованого по вул. Гетьмана Полуботка, 120 надавати не буде до розгляду касаційної скарги на рішення господарського суду Чернігівської області від 16.06.2004 року по справі №9/31 у Вищому господарському суді України (а.с.70). У протоколах засідань Ради ЗАТ «Чернігівоблбуд» від 05.06.1996 року, 24.10.1996 року, 20.05.1997 року, 15.12.1998 року, 30.10.2003 року прийняті рішення щодо відселення із гуртожитків, в тому числі по вул. Г. Полуботка, 120 (бувша вул. Свердлова) громадян, які не працюють на підприємстві. Рада зобов»язала [PERSON] проводити цю роботу.(а.с.10-15). Відповідно до роз»ясень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.3 його постанови «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та інформацій» від 28.09.1990 р. №7 суди при розгляді цивільних справ, повинні з»ясовувати, чи поширені відомості, про спростування яких пред»явлений позов, чи принижують вони честь, гідність або ділову репутацію позивача, чи відповідають вони дійсності. Пункт 17 цієї постанови визначає, що відповідач повинен довести, що поширені ним відомості відповідають дійсності. На позивача лише поширюється обов»язок довести факт поширення відомостей, що його принижують, відповідачем. Звертаючись до суду з позовом, позивач, вказує на те, що внаслідок неправдивої інформації, викладеної у статті, наведеної вище, принижена ділова репутація, заподіяна моральна шкода, не надаючи при цьому достатніх доказів у справі. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, кожен має право на свободу висловлення своєї думки. За текстом цієї статті це право включає не тільки свободу дотримуватися своєї думки, тобто не переслідуватися за свої переконання, але також можливість вільно отримувати і поширювати інформацію про ідеї. Враховуючи наявність судових рішень щодо будинку по вул. Гетьмана Полуботка, 120, наявність звернень громадян щодо виселення їх з квартир даного будинку, проведення державною виконавчою службою виконавчих дій щодо передачі спірного будинку до відання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області на підставі судового рішення, автор статті [PERSON] висловлювала свої думки, присвячені проблемі відстоювання своїх конституційних прав на житло мешканцями гуртожитків колишніх державних підприємств, що є правом, передбаченим ст. 10 Конвенції. Крім того, відповідно до ст. 47-1 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Зазначене автором у статті після обговорення загальної проблеми відстоювання прав на житло мешканцями гуртожитків колишніх державних підприємств: « Але більшого свавілля, ніж з будинком по вул. Г. Полуботка, 120…», «Пан [PERSON] затято боровся, оскаржуючи рішення Чернігівського господарського суду у вищих інстанціях» є оціночними судженнями автора щодо викладених ним подій. Судом не вбачається в статті [PERSON] наявності наклепу чи образи стосовно позивача. Суд доходить висновку, що примушування до спростування оціночних суджень порушило б гарантоване Конституцією України, міжнародно-правовим актом право на вираження думок і поглядів, а тому підстав для задоволення позову не вбачається.

Outcome: dismissed