Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-11 00:00:00

21.08.2008 р. [PERSON]. звернулася з позовною заявою до чоловіка [PERSON]. про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину, мотивуючи свої вимоги тим, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі і від даного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON],[INFO]. Вказує, що сторони мають різні погляди на життя, не розуміють один-одного, подальше спільне проживання не можливе і на примирення не згодна. Крім того, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, хоча спроможний це робити просила суд позов задовольнити. У попередньому судовому засіданні позивач не відмовилася від позовних вимог і позовну заяву не відкликала, відповідач позов визнав. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем рішення по справі може бути ухвалено судом у попередньому судовому засіданні у порядку ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22 липня 1989 р. у Малорибицькій сільській раді Краснопільського району Сумської області, актовий запис № 03. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON],[INFO]. , батьком якої є відповідач по справі. Спільне проживання сторін не припинено, проте їх сім'я існує формально (а. с. 3 - 5 ). На примирення не згодні, спір про майно відсутній. Також знайшов підтвердження факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає , за станом здоров'я спроможний сплачувати аліменти, інвалідом не являється. Відповідно до вимог ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли встановить, що подальше спільне життя подружжя неможливе і збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя, чи інтересам дітей. Відповідно до ст.180-183 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними віку повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері), або у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, коли аліменти визначаються в твердій грошовій сумі. Приймаючи до уваги, що сторони мір до збереження сім'ї не приймають, позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу та стягненню з нього аліментів на дитину не заперечує, суд вважає, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, подальше спільне проживання подружжя та збереження сім'ї не можливе, а тому шлюб необхідно розірвати та стягнути аліменти на утримання доньки. Відповідно до ст. 367 ЦПК примінити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Витрати за реєстрацію розірвання шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану суд покладає на відповідача, оскільки з позивачем проживає неповнолітня дитина і знаходиться на її утриманні. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України. На підставі статей 110 - 112, 180- 183, 184, 191 Сімейного Кодексу України, врахувавши обставини, передбачені ч.1 ст. 182 СК України

Outcome: approved