Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-25 00:00:00

В червні 2008 року акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк ( закрите акціонерне товариство) звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 19 квітня 2007 року між позивачем в особі безбалансового відділення № 1 в м. Мена філії „Відділення Промінвестбанку” в смт. Березна Чернігівської області” і [PERSON] був укладений кредитний договір № 283-2007, відповідно до умов якого позичальнику був наданий кредит в сумі 5000 грн. Також позичальник повинен був сплатити банку проценти в розмірі 24 % річних. Кінцевий термін погашення кредиту та процентів - 17 квітня 2009 року. У забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору, банк 29 квітня 2007 року уклав з [PERSON] і [PERSON] договори поруки за №, № 284-2007 та 285-2007. Відповідно до умов договорів поруки, поручителі у випадку невиконання зобов'язання боржником (позичальником) зобов'язувались виконати зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитним договором і відповідати перед кредитором як солідарні боржники, з відповідним відшкодуванням процентів, неустойки, відшкодування збитків. Протягом дії кредитного договору позичальник систематично порушував графік сплати кредиту та процентів, на що банк зреагував направленням вимог про дострокову сплату заборгованості боржнику. Як позичальник, так і поручителі отримали ці вимоги, але не зреагували на них, продовжуючи збільшувати свій борг перед банком. Позивач послався на положення статті 1050 ч.2 Цивільного кодексу України, відповідно до якої він має право вимагати від позичальника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, в разі прострочення повернення чергової частини. Це ж саме положення передбачено і кредитним договором. Позивач просив суд розірвати кредитний договір від 19 квітня 2007 року № 283-2007, укладений між ним та [PERSON], стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 6930 грн. 41 коп., в тому числі: заборгованість по кредиту в сумі 3402 грн. 47 коп., прострочену заборгованість 1314 грн. 47 коп., заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 261 грн. 79 коп., прострочену заборгованість по сплаті комісійної винагороди за управління кредитом за період з березня 2008 року по травень 2008 року в сумі 75 грн., пеню за прострочену заборгованість, відсотків, комісійної винагороди в сумі 191 грн. 15 коп., штраф в розмірі 3000 грн. В ході судового розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по кредитному договору в сумі 7754 грн. 19 коп., в тому числі : заборгованість по кредиту 3402 грн. 47 коп., прострочену заборгованість в сумі 1522 грн. 47 коп., заборгованість по сплаті процентів в сумі 273 грн. 97 коп., прострочену заборгованість по оплаті комісійної винагороди за управління кредитом за період з березня 2008 року по червень 2008 року в сумі 100 грн., пеню за прострочену заборгованість по сплаті суми кредиту, відсотків, комісійної винагороди в сумі 227 грн. 75 коп., штраф в розмірі 3750 грн., та судові витрати, а саме 77 грн. 54 коп. державного мита та 30 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи , посилаючись на те, що станом на 29 липня 2008 року солідарна заборгованість відповідачів становить 7754 грн. 19 коп. Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 05 серпня 2008 року стягнуто з [PERSON] на користь акціонерного промислово - інвестиційного банку „Промінвестбанк” 7754 грн. 19 коп. заборгованості по кредитному договору № 283-2007 від 19 квітня 2007 року та 107 грн. 54 коп. в рахунок повернення судових витрат, а всього 7861 грн. 73 коп. В задоволенні позову до [PERSON] і [PERSON] відмовлено. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойку, відшкодування збитків. Також суд зазначив, що порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу. Тому, з врахуванням того, що [PERSON] визнала всі боргові зобов'язання, тобто перевела борг на себе, суд першої інстанції прийшов до висновку , що стягнення боргу підлягає лише з неї, у зв'язку з чим і відмовив у задоволенні вимог до поручителів. В апеляційній скарзі акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк ( закрите акціонерне товариство) просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення , яким розірвати кредитний договір № 283-2007 від 19 квітня 2007 року , укладений між банком та [PERSON] , а також стягнути в солідарному порядку заборгованість з усіх відповідачів в сумі 7397 грн. 22 коп., судові витрати в розмірі 77 грн. 54 коп. і 30 грн., понесені позивачем в суді першої інстанції, та судові витрати, понесені у зв'язку з подачею апеляційної скарги в сумі 38 грн. 77 коп. державного мита та 30 грн. на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи . Апелянт зазначає , що після винесення рішення [PERSON] частково сплатила суму заборгованості в сумі 356 грн. 97 коп., в зв'язку з чим загальна сума заборгованості зменшилася. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом невірно застосовані норми матеріального права. Адже, відповідно до положень статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Кредитор має право вимагати виконання зобов'язання як з боржника за кредитним договором та з поручителя (поручителів) разом, так і від кожного з них окремо, повністю або в частині несплаченого боргу. Саме з метою додаткової гарантії повернення боргу кредитор залучає поручителів по відповідному грошовому зобов'язанню, а їх відсутність підвищує ризик неплатоспроможності боржника при примусовому зверненню стягнення на майно. Вислухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги , дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції , - скасуванню, оскільки судом неправильно застосовані норми матеріального права. Відповідно до положень статті 309 ч.1, п. 4 ЦПК України дана обставина є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення апеляційним судом нового рішення. Апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. По справі встановлено, що 19 квітня 2007 року між акціонерним комерційним промислово - інвестиційним банком ( закрите акціонерне товариство) і [PERSON] був укладений кредитний договір № 283-2007 строком на два роки ( а. с. 9-11). За даним договором позичальник отримав кредит в сумі 5000 грн. в готівковій формі. Також, згідно умов договору , [PERSON] зобов'язувалася сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 24 % річних. Умовами договору обумовлений останній термін повернення кредиту та процентів, не пізніше 17 квітня 2009 року. Суму кредиту та проценти за користування кредитом позичальник зобов'язувався сплачувати щомісяця відповідно до графіку, а за несвоєчасну сплату сум кредиту згідно графіка та/або процентів за користування кредитом позичальник повинен сплачувати банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочення, комісійну винагороду, пеню та штраф за невиконання прийнятих на себе зобов'язань. В забезпечення виконання основного зобов'язання були укладені два договори поруки 19 квітня 2007 року №, № 284-2007, 285-2007 ( а. с. 12, 16), за якими поручителями виступили [PERSON] і [PERSON] В день укладення договору кредиту [PERSON] отримала обумовлену договором суму кредиту, а поручителі, в свою чергу зобов'язались нести з позичальником солідарну відповідальність перед банком за невиконання боргових зобов'язань. Оскільки протягом дії кредитного договору позичальник [PERSON] лише частково погашала кредит, станом на 26 червня 2008 року її заборгованість перед банком становила 6930 грн.41 коп.( а. с. 2-6). Задовольняючи позовні вимоги АКПІБ „Промінвестбанк” щодо [PERSON] та відмовляючи у задоволенні вимог до поручителів, суд першої інстанції виходив з того, що порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу. Оскільки [PERSON] взяла на себе зобов'язання погасити заборгованість по кредитному договору, суд першої інстанції зазначив , що поручителі - [PERSON] та [PERSON] звільняються від солідарної відповідальності. Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги відносно того, що даний висновок суду не можна визнати законним і обгрунтованим , оскільки судом першої інстанції при вирішенні спору невірно застосовані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Положення статті 651 Цивільного кодексу України регламентують підстави для розірвання договору, а саме, ч.2 зазначеної статті передбачає , що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, що вона розраховувала при укладенні договору. Оскільки, позичальник [PERSON] погашала кредит не своєчасно, систематично порушувала графік сплати кредиту та процентів за його користування, своїми діями вона порушила умови своїх зобов'язань по договору ( п. 5.2) , і зазначена обставина є підставою для розірвання кредитного договору між сторонами. Таким чином, апеляційний суд вважає, що необхідно розірвати кредитний договір № 283 -2007 від 19 квітня 2007 року, укладений між акціонерним комерційним промислово - інвестиційним банком ( закрите акціонерне товариство) в особі безбалансового відділення № 1 в м. Мена філії "Відділення Промінвестбанку в смт. Березна Чернігівської області" та [PERSON], на підставі положень ч.2 статті 651, статті 1050 Цивільного кодексу України. Відповідно до положень статті 554 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Також встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] , які виступили поручителями по зобов'язанню [PERSON] перед кредитором, повинні нести солідарну відповідальність з боржником за невиконання [PERSON] свого зобов'язання. Положення статті 559 Цивільного кодексу України регламентують припинення поруки. Відповідно до п. 5.3 договорів поруки ( а. с. 12, 16) , укладених між банком та [PERSON], [PERSON], договір поруки діє до повного погашення зобов'язання за кредитним договором, в забезпечення якого надано поруку , а також договорів про внесення змін до нього. При вирішенні даного спору по суті та стягненні суми заборгованості лише з [PERSON], суд першої інстанції застосував положення ч.3 статті 559 Цивільного кодексу України , згідно якої порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, вказавши при цьому , що цією особою є [PERSON], яка перевела на себе боргові зобов'язання поручителів. Даний висновок суду в зазначеній частині зроблено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального права, оскільки суд безпідставно звільнив від солідарної відповідальності з боржником осіб, які зобов'язувались нести солідарну відповідальність разом з боржником перед банком у випадку невиконання боргових зобов'язань [PERSON] Оскільки вказана норма закону зазначає , що порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника, тобто під розумінням „іншої” особи мається на увазі особа, яка взагалі не брала участі у даному зобов'язанні та яка не є стороною договору. З врахуванням вищенаведених обставин та приймаючи до уваги чинні норми закону, які регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд приходить до висновку, що і боржник, і поручителі повинні нести солідарну відповідальність перед кредитором за невиконання боржником боргового зобов'язання. Таким чином, позовні вимоги акціонерного комерційного промислово - інвестиційного банку (закрите акціонерне товариство) до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором є обґрунтованими . Відповідно до положень ч. 5 статті 88 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача підтверджені відповідними документами ( а. с. 7, 8, 39, 61, 62) понесені ним судові витрати в сумі 170 грн. 95 коп. ( 73 грн. 97 коп. + 30 грн. + 36 грн.98 коп. + 30 грн.) .

Outcome: approved