Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-09 00:00:00

22 травня 2008 року позивач звернулася до Софіївського районного суду із зазначеною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 27.02.2006 року по 16 липня 2007 року в Софіївському районному суді Дніпропетровської області і Апеляційному суді Дніпропетровської області розглядалася цивільна справа за позовом [PERSON]до [PERSON], третя особа - Третя Криворізька нотаріальна контора про визнання заповіту частково недійсним, визнання квартири спільною сумісною власністю та про визнання права власності на ? частину квартири. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області по зазначеній справі рішення Софіївського районного суду скасовано та у задоволенні позовних вимог [PERSON]відмовлено. За час судового розгляду справи позивач поніс витрати на правову допомогу у сумі 1600грн., витрати, пов"язані із переїздом до місця розгляду справи в сумі 527грн.84коп., а всього 2127грн.84коп. Під час розгляду справи позивач не ставив питання про відшкодування судових витрат, це питання в судовому засіданні не досліджувалось, тому позивач не звертався до суду із заявою щодо постановлення додаткового рішення, а звертається за їх стягненням в порядку позовного провадження. Крім того, позивач отримував стаціонарне лікування в період з листопада 2005 року по 30.01.2007 року в неврологічному відділенні з діагнозом церебросклероз, гіпертонічна хвороба 2-3 ст. Також лікувався в період з листопада 2006 року з приводу дифузно- токсичного зобу 1-2 ст., тірєотоксикоз середньої тяжкості, плечо-лопаточний періартрит. На лікування витратив 711 грн.79коп., що складає матеріальну шкоду, заподіяну з вини відповідача. Також з вини відповідача заподіяно моральну шкоду, позивач втратив нормальні, складені роками, життєві зв"язки, можливість повноцінно працювати та матеріально забезпечувати свою сім"ю, втратив спокій, погіршився сон, не покидає почуття тривоги. Рішенням апеляційного суду відмовлено у задоволенні позовних вимог відповідача [PERSON], таким чином, відповідачка не мала права на майно, а її вимоги (дії) були неправомірними. Внаслідок цих неправомірних дій , що призвели до тривалого судового процесу в суді першої інстанції та апеляційної інстанції, позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 20000 грн. У зв"язку із зазначеним [PERSON] просить відшкодувати за рахунок відповідача судові витрати в сумі 2127грн.84коп.; матеріальну шкоду в сумі 711грн.79коп.; моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.; судові витрати по зазначеній справі. Позивач в ході розгляду справи уточнив позовні вимоги, відповідно до яких просить стягнути з [PERSON] витрати на правову допомогу в сумі 1600грн., витрати, пов"язані із явкою до суду - 97грн.50коп., матеріальну шкоду в сумі 711грн.79коп., моральну шкоду в сумі 20000 грн. (а.с.91-92). В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в уточненій позовній заяві. Відповідач [PERSON]із позовними вимогами не згодна, вважає, що вона мала право звертатись до суду із позовом; про відшкодування судових витрат [PERSON] питання не ставив під час розгляду справи; до лікування позивача ніякого відношення не має, ні матеріальної, ні моральної шкоди йому не завдавала. Представник відповідача [PERSON] із заявленими вимогами не згоден, підтримав відповідача. Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, свідка, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити із таких підстав. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Софіївським районним судом Дніпропетровської області розглядалась : цивільна справа №2-83/06 в період з 10 лютого 2006 року по 22 червня 2006 року за позовом [PERSON]до [PERSON] про визнання заповіту частково недійсним, визнання права власності на ? частину квартири, за результатами розгляду постановлено ухвалу про залишення позову без розгляду за заявою [PERSON], яка за апеляційною скаргою [PERSON] залишена апеляційною інстанцією без змін (матеріали справи досліджувались в судовому засіданні, ухвала на а.с.98), та цивільна справа №2-344-06 за позовом [PERSON]до [PERSON] про визнання заповіту частково недійсним, визнання права власності на ? частину квартири, яка розглядалась з 28 серпня 2006 року по 16 липня 2007 року (матеріали цивільної справи досліджувались в судовому засіданні). Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 01.12.2006 року у справі №2-344-06 за позовом [PERSON]до [PERSON] позовні вимоги задоволено повністю, а саме: заповіт від 19 березня 2001 року [PERSON], посвідчений 19.03.2001 року приватним нотаріусом Кот Анатолієм Борисовичем Софіївського районного нотаріального округу в частині заповіту на ім"я [PERSON] про розпорядження двухкімнатної квартири [ADDRESS] визначено частково недійсним; визнано квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]; визнано зо [PERSON] право власності на ? частину квартири вартістю 1404грн.50коп. [ADDRESS] як спільної сумісної власності (а.с.7-8). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області скасовано, у задоволенні позовних вимог [PERSON]відмовлено (а.с.9). Про розподіл судових витрат в зазначених рішеннях не зазначено. Позивач в судовому засіданні підтвердив, що під час розгляду зазначеної вище справи не заявляв вимогу про розподіл судових витрат. Суду позивач надав договір про надання юридичних послуг приватним підприємцем [PERSON] від 20.04.2006 року (а.с.30) та від 26.04.2007 року (а.с.31), квитанції про сплату юридичних послуг [PERSON] на суму 1600 грн. (а.с.41). Із досліджених в судовому засіданні цивільних справ №2-83/06 та №2-344-06 встановлено, що представником за довіреністю у [PERSON] був [PERSON] (копія довіреності на участь [PERSON] на а.с.64). В матеріалах справи відсутні документи, які свідчать про те, що приватний підприємець [PERSON] , котрому [PERSON] відповідно до квитанцій сплатив 1500грн. за надання правової допомоги, є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання такої допомоги. Відповідно до довіреності від 26.04.2006 року , що видана [PERSON] (а.с.64), він уповноважує [PERSON] представляти його інтереси в суді та надає йому процесуальні повноваження представника. Також [PERSON] отримував кошти від [PERSON] за представництво, що відображено у товарних чеках (а.с.41). Відповідно до ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Витрати на правову допомогу згідно ст.84 ЦПК України складаються із витрат, пов"язаних з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права. Враховуючи те, що [PERSON] приймав участь по справі як представник, а не фахівець в галузі права, документи про те, що він надавав юридичну допомогу як адвокат - також відсутні, тому суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1500 грн, що сплачені [PERSON] Крім того, [PERSON] було сплачено 100 грн. за надання правової допомоги [PERSON], що діяв на підставі ордеру як адвокат (а.с.41,97). Із дослідженої в судовому засіданні справи №2-83/06 за позовом [PERSON]до [PERSON] про визнання заповіту частково недійсним, визнання права власності на ? частину квартири встановлено, що [PERSON] надавав правову допомогу лише у зазначеній справі, по якій за заявою позивачки [PERSON]позов був залишений без розгляду, що підтверджує ухвала на а.с.98. Відповідно до ч.3 ст.89 ЦПК України у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов"язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Враховуючи те, що право звернення до суду має кожна особа, що передбачено ст. 55 Конституції України, ст.3 ЦПК України, позивач сама подала заяву про залишення позову без розгляду, тому необґрунтованих дій позивача [PERSON] судом не встановлено, у зв"язку з чим суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 100 грн, що сплачені [PERSON] Позивач також просить стягнути з [PERSON]витрати на проїзд в сумі 97грн. 50коп. надав квитки на проїзд на за зазначену суму (а.с.93-96). Позивачем надано квитки за 01.12.2006 року(а.с.93) на суму 24грн. 10коп., і він пояснив, що був у судовому засіданні в цей день, однак згідно із рішенням суду від цієї ж дати (а.с.7,8) [PERSON] в судове засідання не з"явився, із матеріалів дослідженої в судовому засіданні справи №2-344/06 за позовом [PERSON]до [PERSON] про визнання заповіту частково недійсним, визнання права власності на ? частину квартири (журналу судового засідання за 01.12.2006 рік) також встановлено, що [PERSON] 01.12.2006 року в судовому засіданні участі не приймав. Оскільки витрати відшкодовуються, якщо вони пов"язані з явкою до суду ( зазначене передбачають ст.85, 88 ЦПК України), що [PERSON] не доведено, так як не спростовано зазначені в рішенні та журналі судового засідання дані щодо неявки відповідача [PERSON] в судове засідання, тому суд приходить до висновку, що відсутні підстави для відшкодування витрат, витрачених [PERSON] на проїзд 01.12.2006 року. Надані позивачем [PERSON] квитки за 15.03.2006 року на суму 31грн.50коп., за 04.04.2006 року на суму 20грн.95коп., за 17.04.2006 року на суму 20грн.95коп. із підтвердженням явки до суду- відмітками на судових повістках на а.с.32,34 підтверджують витрати на проїзд по справі №2-83/06 за позовом [PERSON]до [PERSON] про визнання заповіту частково недійсним, визнання права власності на ? частину квартири, по якій за заявою позивачки [PERSON]позов був залишений без розгляду, що підтверджує ухвала на а.с.98 та встановлено у судовому засіданні під час дослідження зазначеної справи. Відповідно до ч.3 ст.89 ЦПК України у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов"язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Враховуючи те, що право звернення до суду має кожна особа, що передбачено ст.55 Конституції України, ст.3 ЦПК України, позивач сама подала заяву про залишення позову без розгляду, тому необґрунтованих дій позивача [PERSON]судом не встановлено, у зв"язку з чим суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат на проїзд в сумі 73грн.40коп. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до положень ст.ст. 1166,1167 ЦК України 2003 року шкода, заподіяна особі, підлягає компенсації в повному обсязі іншою особою, яка її заподіяла, лише за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними та шкодою є безпосередній причинний зв"язок та є вина зазначеної особи. Судом встановлено, що позивач звертався до Центральної поліклініки №1 Хортицького району м.Запоріжжя, де з 23.02.2007 року знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-ендокринолога з діагнозом дифузно-токсичний зоб І-ІІ ст., тірєотоксикоз середньої тяжкості, вперше виявлений, звертався та лікувався у лікаря-ревматолога 27.11.2006 року, 02.12.2006 року, 07.12.2006 року, звертався до терапевта, з 03.03.2007 року по.15.03.2007 року лікувався в ендокринологічному відділенні, що підтверджує довідка на а.с.27-28. Крім того, позивач з 17.01.2007 року по 30.01.2007 року отримував стаціонарне лікування в неврологічному відділенні, діагноз - церебросклероз, гіпертонічна хвороба ІІ-ІІІ ст., що підтверджує довідка Томаківської ЦРЛ (а.с.29). Позивачем надано чеки про сплату за ліки та квитанцію про проведення медичного дослідження на загальну суму 711грн.79коп. (а.с.42), яку він просить стягнути з [PERSON]як за заподіяну матеріальну шкоду. А також [PERSON] просить стягнути з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 20000грн., заподіяну внаслідок безпідставних пред"явлень позовів [PERSON] Однак судом не встановлено, що є вина відповідача [PERSON]в заподіянні матеріальної та моральної шкоди [PERSON]. Так, звернення до суду [PERSON]із позовною заявою є її правом, передбаченим ст.55 Конституції України та ст.3 ЦПК України, а тому суд приходить до висновку, що звернення [PERSON]до суду із позовною заявою не може вважатись вчиненням неправомірної дії, а тому вина [PERSON]в заподіянні матеріальної та моральної шкоди [PERSON]. відсутня. Також позивачем не доведено наявність причинного зв"язку між діями [PERSON]та спричиненням матеріальної та моральної шкоди. Сам позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснював, що він у 2003 році отримав травму внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у 2005 році він втратив батька, починаючи з 2005 року приймав участь у судових засіданнях, однак заподіяння шкоди здоров"ю та спричинення моральної шкоди пов"язує із участю в судових засіданнях та нервуванням . Допитані в судовому засіданні як спеціалісти - лікарі- терапевти Зелена І.А., Кравчук І.С., лікар-ендокринолог Смерека В.І. , оглянувши медичні документи позивача- амбулаторну картку [PERSON] (а.с.12-26), виписку із амбулаторної картки [PERSON] (а.с.27-28), відповідь Томаківської райлікарні (а.с.29), звернули увагу суду на те, що надати однозначну відповідь про причину захворювання [PERSON] на гіпертонію та зоб, не мають можливості, оскільки виникнення захворювання спричиняє ряд факторів, також встановити час, коли захворів позивач, неможливо, оскільки раніше позивач не проходив обстеження щитовидної залози. Показання допитаної в судовому засіданні як свідка [PERSON], яка пояснила, що причиною захворювання [PERSON] на дифузно-токсичний зоб є його нервування через участь у судових засіданнях, суд не може взяти до уваги, оскільки для з"ясування причини захворювання необхідні спеціальні знання в галузі медицини. Інших доказів на підтвердження обставин, на які посилається позивач, [PERSON] не надано. У зв"язку із зазначеним, суд, приходить до висновку, що вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди не підлягають задоволенню. Понесені позивачем по даній справі судові витрати не можуть бути стягнені з відповідача, оскільки позивачу в задоволенні позовних вимог відмовлено, що передбачає ст.88 ЦПК України. Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: dismissed