Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-05 00:00:00

24 червня 2008 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу за договором позики та витрат, понесених у зв"язку з розглядом справи. В обґрунтування вимог посилається на те, що 03 липня 2005 року [PERSON] передав у борг [PERSON] 2000 грн., про що була написана розписка відповідача на вказану суму, із зобов'язанням останнього повернути борг в строк до 01 вересня 2005 року. Посилаючись на закінчення терміну, обумовленого у розписці, необов'язковість відповідача, який під різними приводами ухиляється від повернення суми боргу, позивач просить стягнути з [PERSON] суму боргу у розмірі 2000 грн., витрати на правову дорогу у сумі 100 грн., а також судові витрати у розмірі 81 грн. В ході судового розгляду позивач доповнив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на свою користь додатково 300 грн., витрачені ним за участь адвоката в судовому засіданні, про що на підтвердження надав довідку. В даному судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач, частково визнавши позов на суму непогашеного боргу у розмірі 500грн., в судовому засіданні пояснив, що дійсно 03 липня 2005р. позичив у [PERSON] у борг 2000 грн. до 01 вересня 2005р., про що написав власноруч розписку добровільно й без примусу. Строки повернення боргу відкладались за двостороннім погодженням. На момент звернення позивача до суду сума боргу фактично була сплачена у сумі 1500 грн., але розписки про часткове повернення боргу не брав. Вислухавши позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність (оперативне володіння) другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових кошт або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Так, згідно із наявною у матеріалах справи розпискою, укладеною 03.07.2005 р. позикодавець [PERSON] передав у борг грошові кошти у сумі 2000 грн., а позичальник [PERSON] прийняв зазначену суму та зобов'язався повернути в строк до 01.09.2005 р. (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Спір про розмір отримуваної суми позики не підлягає доказуванню, оскільки вчинений в письмовій формі правочин не оспорений у встановленому законодавством порядку і отримана відповідачем сума позики за договором не оспорюється сторонами. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем в ході вирішення спору не доведено в обгрунтування доводів щодо часткового виконання ним грошового зобов"язання у сумі 1500грн., а також щодо пролонгування строку дії договору за погодженням сторін, оскільки не представлено належних і допустимих доказів в сенсі ст.ст. 58-59 ЦПК України з цього приводу. Отже, строк, обумовлений зобов'язанням до 01.09.2005 р. сплинув, факт неналежного виконання відповідачем грошового зобов'язання встановлений судовим розглядом, в результаті чого позивач правомірно звернувся за судовим захистом порушеного права і його вимоги в частині стягнення суми боргу у розмірі 2000 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судові витрати, понесені позивачем: по оплаті судового збору в сумі 51грн. (а.с. 51), витрати на інформаційно-технічне забезпечення в Орджонікідзевському районному суді міста Маріуполя Донецької області в розмірі 30грн. (а.с. 3), оплаті правової допомоги за підготовку позовної заяви в сумі 100грн. (а.с. 6). Втім, заявлені вимоги по стягненню витрат по оплаті правової допомоги за участь адвоката в судовому засіданні в сумі 300грн. (а.с. 6) підлягають частковому задоволенню - у розмірі 280грн. за сумарний час фактичної участі адвоката 1год.20хв. ((525мін.з/п+1/3х525):100х40%), оскільки саме цей розмір відповідає положенням Постанови КМУ від 27.04.2006р. № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних і адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави" із розрахунку діючого з 01.04.2008р. розміру мінімальної заробітної плати. В задоволенні решти вимог про стягнення витрати по оплаті правової допомоги суд відмовляє за необгрунтованістю. На підставі ст.ст. 625, 1046, 1049 ЦК України, Постанови КМУ від 27.04.2006р. № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних і адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави",

Outcome: partial