Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що відповідач звернувся до нього з проханням позичити йому грошові кошти в сумі 55тис.грн. В той же день він передав [PERSON] обмовлену суму, яку останній зобов”язався повернути до 15.09.2007 року, про що написав розписку. У зазначений термін відповідач борг не повернув, став уникати з ним зустрічей, а на телефонну пропозицію повернути борг відповів, що у нього не має грошей. Станом на 15.09.2008 року відповідач повинен повернути йому суму в розмірі 69 634грн. 94коп., яка складається з 55тис.грн. основного боргу, 68194грн. 50коп. сума основного боргу з урахуванням індексу інфляції станом на 1.07.2008 року, 1440грн.44коп. три проценти річних від простроченої суми. Також просив стягнути на його користь судові витрати по справі. У судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позовних вимог. Пояснив, що позичив [PERSON] 55тис.грн. на прохання останнього для розвитку його бізнесу. Гроші дав в березні-квітні 2007 року. Розписка писалася відповідачем добровільно. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що грошей не брав. Розписку написав під примусом та погрозами фізичної розправи з ним та членами сім”ї. З позивачем працював разом в барі на морі. Позивач зробив ревізію та виявив недостачу 55тис.грн. і примусив його написати розписку про отримання коштів ніби-то в борг. До правоохоронних органів він не звертався бо боявся. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов підлягаючим задоволенню. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов”язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В силу ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики у простій письмовій формі, який підтверджується розпискою відповідача (а.с.4), і відповідно до якого [PERSON] заборгував [PERSON] 55000грн. які зобов”язався повернути до 15.09.2007 року. Відповідно до ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов”язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання ним свого обов”язку. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов”язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України, зобов”язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений договором строк. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов”язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентав за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов”язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов”язання, на вимогу кредитора зобов”язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд встановив, що на день розгляду справи своє зобов”язання погашення боргу за договором позики [PERSON] не виконав, тому сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення разом з відсотками за договором позики підлягає примусовому стягненню на користь позивача. Суд сприймає за належний розрахунок індексу інфляції та розмір процентів, наданий позивачем у позовній заяві, оскільки зазначені суми є вірними та не оспорювалися сторонами по справі. Суд не сприймає доводи [PERSON] та його представника про недійсність договору у зв”язку з тим, що він укладений під примусом, а також про часткове виконання зобов”язань, тому що в силу ч.2 ст.59 ЦК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Підлягає стягненню сума основного боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, що становить 68 194грн. 50коп. Відсотки за користування грошима за договором позики складають 1440грн. 44коп. Також підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору та інформаційно-технічного забезпечення у розмірі 736грн.85коп. (а.с.5).

Outcome: approved