Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-11 00:00:00

Перший заступник прокурора м.Чернігова звернувся до суду з даним позовом, вказуючи на те, що 20 червня 2007 року між суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою [PERSON] та [PERSON] було укладено трудовий договір, який зареєстровано в Чернігівському міському центрі зайнятості 26.06.2007 року. СПД [PERSON] звернулася до Чернігівської міської виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за відшкодуванням витрат, пов'язаних з нарахуванням допомоги по вагітності та пологам найманому працівнику [PERSON] в сумі 35572грн. Однак, проведеною перевіркою було встановлено, що трудовий договір від 20.06.2007 року укладений з порушенням чинного законодавства, без наміру виконувати передбачені в ньому обов'язки, а саме: не вказано останнє місце роботи найманого працівника; не визначено докладні характеристики роботи; вимоги до рівня виконання робіт, їх обсягів, якості, норм та строків виконання робіт; невірно вказаний час виконання робіт, що суперечить трудовому законодавству. А тому, просив визнати недійсним трудовий договір, укладений 20.06.2007 року між СПД [PERSON] та [PERSON], з посиланням на ст.ст.203, 215 ЦК України. Рішенням Деснянського районного суду від 28 липня 2008 року позовні вимоги першого заступника прокурора м.Чернігова в інтересах виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності задоволені. Визнано недійсним трудовий договір від 20.06.2007 року, укладений між СПД [PERSON] та [PERSON] Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] по 4грн. 25коп. судового збору на користь держави., та по 3грн. 75коп. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду скасувати як незаконне та необґрунтоване з причин неправильного застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Апелянт зазначає, що суд прийшов до помилкового висновку про недійсність трудового договору від 20.06.2007 року внаслідок його фіктивності, оскільки зазначений договір фактично виконувався, найманий працівник [PERSON] виконувала обов'язки менеджера, дотримувалася правил внутрішнього розпорядку, їй було визначено робоче місце, а СПД [PERSON] сплачувала їй за це заробітну плату. Між ними були погоджені також інші істотні умови трудового договору. Будь-які розбіжності щодо характеру роботу, їх обсягів, строків виконання та результатів відсутні. Зазначені факти ніким не спростовані, з ними погодилися позивач з третіми сторонами. Крім того, судом не врахований особливий порядок укладання трудових договорів, передбачений ч.3 ст.24 КЗпП України. За таких обставин, в суді не знайшов своє підтвердження факт відсутності у сторін дійсного наміру створювати наслідки укладеним правочином, і тому ухвалене судом першої інстанції рішення про задоволення позовних вимог є незаконним. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Задовольняючи позов про визнання трудового договору недійсним, суд дійшов висновку, що сторони хоча і уклали трудовий договір, проте не мали наміру створення наслідків, які обумовлювалися трудовим договором. Такий договір є фіктивним, і відповідно до ст.ст.203, 234 ЦК України є недійсним. Проте, такий висновок суду першої інстанції є помилковим. Відповідно до ст.1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванню однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. По справі встановлено, що згідно трудового договору від 20.06.2007 року [PERSON] була прийнята на роботу на посаду менеджера до СПД [PERSON] з 20 червня 2007року. Трудовий договір укладено у письмовій формі і 26.06.2007 року зареєстровано у службі зайнятості (а.с.3, 9). [PERSON] виконувала покладені на неї трудові обов'язки і отримувала за це заробітну плату, з якої робилися відповідні відрахування, що підтвердили в судовому засіданні представники позивача та апелянта. А тому, відповідно до вимог ст.24 КЗпП України, трудовий договір між СПД [PERSON] та [PERSON] вважається укладеним. Згідно ст.ст. 3, 4 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Застосування норм цивільного законодавства до трудових відносин є недопустимим, а оскільки чинне трудове законодавство України взагалі не передбачає підстав для визнання трудового договору недійсним. Таким чином, у суду першої інстанції не було правових підстав для визнання зазначеного трудового договору недійсним. Посилання прокурора та позивача на занадто великий розмір оплати праці, на невиконання працівником трудових обов'язків не дають правових підстав для визнання недійсним трудового договору, оскільки трудовим законодавством встановлено лише мінімальний розмір оплати праці і не обмежується верхня межа заробітної плати. Невиконання трудових обов'язків працівником відповідно до трудового законодавства може бути за певних умов підставою для застосування до працівника дисциплінарного стягнення, в тому числі і припинення трудового договору (звільнення з роботи) за ініціативою власника підприємства, установи, організації, застосування інших заходів впливу, передбачених трудовим законодавством, але не підставою для визнання недійсним трудового договору. За таких обставин, рішення суду першої інстанції не можна визнати законним і обґрунтованим. Таке рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог першого заступника прокурора м.Чернігова щодо визнання недійсним трудового договору, укладеного 20.06.2007 року між СПД [PERSON] та [PERSON]. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed