Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-13 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] та [PERSON]про стягнення 14 000 (чотирнадцяти тисяч) гривень та судових витрат. Мотивує свій позов тим, що 25 травня 2008 року він заплатив відповідачам по справі 19 000 гривень з наміром придбати незакінчений житловий будинок в с.Шклинь. Договору в письмовій формі укладено не було. Після того, як вони разом з спеціалістом подилися цей будинок, вирішили його не купувати і через шість днів після того, як заплатили 19 000 гривень попросили у відповідачів їх повернути. [PERSON] та [PERSON] повернули 5 тисяч гривень, пообіцяли повернути решту коштів після того, як продадуть житловий будинок комусь іншому. Оскільки ніякого договору купівлі продажу не було, [PERSON] просить стягнути з відповідачів в його користь 14 000 гривень боргу та судові витрати. [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку в с.Шклинь, який належить його батькові [PERSON], який було укладено 25.05.2008 року від його імені, між ним та [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що 25 травня 2008 року між ним та відповідачами було узгоджено усі істотні умови договору купівлі-продажу житлового будинку, який належть його батькові [PERSON]. Відповідачі оглянули житловий будинок та погодилися заплатити за нього 19 000 (дев»ятнадцять тисяч) гривень. [PERSON] пропонував посвідчити даний договір нотаріально, однак відповідачі заявили, що угода між ними фактично відбулася і вони заплатять відразу всю суму коштів. Договір вони мали намір посвідчити нотаріально після виготовлення всіх необхідних правовстановлюючих документів на будинок. Приблизно через тиждень відповідачі приїхали та повідомили, що не хочуть купляти житловий будинок та почали вимагати повернути їм сплачені кошти. Він віддав 5000 гривень, решту суми пообіцяв віддати після того, як продасть будинок комусь іншому. Враховуючи, що відповідачі сплатили повну вартість житлового будинку, ухилилися від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу просить визнати цей договір купівлі-продажу дійсним. Відповідач по первісному позову [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що віддасть [PERSON] решту суму сплачених ним коштів за житловий будинок після того, як його продасть. Відповідач по первісному позову [PERSON] в судовому засіданні позову не визнала, пояснила, що вона ніякого відношення до договору купівлі-продажу не мала, оскільки будинок належить батькові чоловіка, житловий будинок продавав чоловік. Отримані кошти від продажу житлового будинку нею були потрачені на потреби родини. Відповідач у зустрічному позові [PERSON] позову не визнав, пояснив, що договору купівлі-продажу укладено не було, будь-якої письмової угоди вони не укладали. Просить в задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач у зустрічному позові [PERSON] просить в задоволенні позову відмовити. Суд вважає, що первісний позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення 14 000 гривень боргу та судових витрат підлягає до задоволення, а в зустрічному позові [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним слід відмовити. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ст.1049 ЦК України, позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядок, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред»явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред»явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Розпискою [PERSON] стверджується, що він 25.05.2008 року отримав гроші в сумі 19 000 гривень від [PERSON]. З розписки, складеної [PERSON] видно, що вона зобов»язується повернути гроші в сумі 14 000 (чотирнадцять тисяч) гривень [PERSON], коли продасть даний будинок. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] отримали від [PERSON] за житловий будинок 19000 гривень, з яких на виомогу останнього повернули 5000 гривень та зобов»язалися повернути решту суму коштів, про що [PERSON] сам ствердив в судовому засіданні, а [PERSON] склала відповідну розписку. Посилань [PERSON] про те, що вона не має ніякого відношення до даного правочину, так як будинок за дорученням свого батька продавав її чоловік, розписка була нею написана під психологічним тиском суд до уваги не приймає, оскільки отримані кошти за будинок подружжя [PERSON] та [PERSON] витрачали спільно, про що самі ствердили в судовому засіданні, змісту розписки [PERSON] не оспорює, будь-яких доказів психологічного тиску на неї з вимогою скласти розписку [PERSON] суду надано не було. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутріншій волі. Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Свідоцтвом про право власності не нерухоме майно, який було видано виконавчим комітетом Шклинської сільської ради 26.05.2008 року стверджується, що житловий будинок [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON]. З довідки Шклинської сільської ради від 11.08.2008 року № 291 вбачається, що доручення [PERSON] на продаж житлового будинку [ADDRESS] станом на 25.05.2008 року не посвідчувалось. Враховуючи, що договір купівлі-продажу житлового будинку нотаріально повідчено не було, [PERSON] мав намір продати належний його батькові [PERSON] житловий будинок без належним чином засвідчених повноважень, пояснення [PERSON], який не наполягав на визнанні договору купівлі-продажу дійсним, суд вважає, що в позові [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним слід відмовити.

Outcome: approved