Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-13 00:00:00

Позивач [PERSON]. звернувся до суду із позовом до [PERSON] ДП “Полтавський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою”, Кукобівської сільської ради Решетилівського району, [PERSON], треті особи [PERSON], Решетилівській районний відділ земельних ресурсів, приватний нотаріус [PERSON]., Полтавське обласне головне управління земельних ресурсів Держкомзему у якому просить визнати дії Кукобівської сільської ради пов'язані з наданням дозволу на виготовлення та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки на [PERSON] від 29.06.2004 р. за ПЛ № 062082 і ПЛ № 062083 на [PERSON] від 17.11.2005 року за ПЛ № 205940 незаконними, визнати вказані державні акти недійсними, визнати договір дарування між [PERSON] та [PERSON]. від 01.07.2004 року щодо відчуження земельних ділянок недійсним, визнати рішення виконкому Кукобівської сільської ради № 62 від 10.10.2006 року про відмову [PERSON] в передачі в користування або у приватну власність земельної ділянки розміром 0,05 га недійсним, зобов'язати ДП “Полтавський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою” відновити становище, яке існувало до порушення шляхом повторного виконання робіт зі складання державних актів на право власності на земельні ділянки у відповідності із земельним законодавством. Крім того просить усі судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування своїх вимог, позивач послався на те, що приблизно у 1986 році на земельній ділянці, розміром 0,05 га, яка знаходиться поряд з приватизованою ним земельною ділянкою [ADDRESS] він розмістив сільськогосподарський інвентар, який постійно там знаходився, що не викликало претензій, у тому числі з боку органів місцевого самоврядування. Навесні 2006 року [PERSON]., як власник, пред'явив до нього претензії з приводу вказаної земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні нею. Як було з'ясовано позивачем, [PERSON]. отримав вказану земельну ділянку 01.07.2004 року від [PERSON] на підставі договору дарування, а остання 23.08.2003 року її отримала на підставі договору купівлі-продажу від [PERSON]. Вважає, що при видачі державних актів на право власності на земельні ділянки на [PERSON] від 29.06.2004 р. за ПЛ № 062082 і ПЛ № 062083 на [PERSON] від 17.11.2005 року за ПЛ № 205940, змінено контури купленої [PERSON] земельної ділянки, тим самим охоплено межі зайнятої позивачем земельної ділянки, де знаходився його інвентар. У зв'язку з цим рахує, що [PERSON], а в подальшому [PERSON]. безпідставно набували на дану земельну ділянку право власності та порушили права і законні інтереси позивача, оскільки він має право не неї за набувальною давністю так як безперервно, відкрито і добросовісно користувався на протязі більш ніж 15 років, а рішенням виконкому Кукобівської сільської ради № 62 від 10.10.2006 року йому відмовлено у передачі зазначеної ділянки в користування або у приватну власність. В судовому засіданні позивач [PERSON]. позовні вимоги підтримав і пояснив суду, що з 1986 року почав користуватися спірною земельною ділянкою, розмістивши на ній своє майно: металеву ємність і інші речі сільськогосподарського призначення. Спірна земельна ділянка йому у оренду, користування чи у власність не виділялася, своє майно на ній він розташував самовільно. Спорів з приводу розміщення зазначеного майна між ним та [PERSON]. чи іншими жителями села не було. У 1995 році він приватизував виділену йому земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,60 га. Спірна земельна ділянка до приватизованої ним земельної ділянки не ввійшла, але на ній продовжувало знаходитися його майно. Восени 2006 року [PERSON]. пред'явив йому претензії щодо спірної ділянки, але він не погоджується з ним, оскільки під час укладення договору купівлі-продажу [PERSON]. своєї земельної ділянки [PERSON], її конфігурація змінилась. У вересні 2006 року він звернувся до Кукобівської сільської ради із заявою про виділення йому спірної земельної ділянки у користування чи передачу її у власність, однак йому було відмовлено на тій підставі, що ця спірна земельна ділянка вже перебуває у власності відповідача. До цього часу він усно звертався до Кукобівського сільського голови з питання надання йому спірної земельної ділянки в користування чи у власність, але він рішень не приймав. Вважає, що відповідач набув права власності на спірну земельну ділянку незаконно, а він, навпаки, законно, оскільки відповідно до ст. 119 Земельного кодексу України більше п»ятнадцяти років користується спірною земельною ділянкою, а тому набув на неї право за набувальною давністю. Відповідач [PERSON]. заперечив проти позову та пояснив суду, що 1 липня 2004 року [PERSON] подарувала йому дві земельні ділянки площею 0,25 га і 0,35 га, розташовані [ADDRESS] На підставі цього договору на його ім'я були виготовлені Державні акти на право власності на земельні ділянки. Крім того, вважає, що права [PERSON] в даному спорі не порушені, оскільки він не набув права власності на спірну земельну ділянку, а лише право на звернення до органів місцевого самоврядування для набуття вказаного права, також не виконував обов'язків землекористувача. В частині визнання недійсним договору дарування земельної ділянки між відповідачем та [PERSON], рахує, що [PERSON]. не є стороною договору, тому не правомочний висловлювати вказану вимогу. За таких обставин просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON]. також заперечив проти позову з вказаних підстав та просив суд відмовити в його задоволенні. Представник відповідача - Кукобівської сільської ради Якуба А.О. заперечив проти позову, просив суд відмовити в його задоволенні, пояснивши суду, що права позивача [PERSON] не порушені, останній не повноважний пред'являти позов від імені держави та оспорювати цивільно-правових угод у яких не є стороною. Вважає, що [PERSON]. набув права власності на спірну земельну ділянку правомірно в установленому законом порядку. Відповідними рішеннями сесії Кукобівської сільської ради Решетилівського району надано дозволи та погодження. Також пояснив, що цистерна на спірній ділянці була встановлена ще бувшим КСП «Авангард», а не позивачем, а інша техніка була пересувна. Окрім того, позивач за спірну земельну ділянку ніяких виплат не проводив, офіційно звертався до Кукобівської сільської ради з метою отримання спірної земельної ділянки лише раз 07.10.2006 року, але у зв'язку з тим, що дана ділянка вже перебувала у власності [PERSON]., йому рішенням виконкому Кукобівської сільської ради відмовлено. До цього письмових звернень не було. Представник відповідача ДП “Полтавського НД та проектного інституту землеустрою” Чухліб Д.П. заперечив проти позову та пояснив, що технічна документація про встановлення меж земельної ділянки [PERSON]., [PERSON], [PERSON]. виготовлена з дотриманням вимог чинного законодавства, висновками державної землевпорядної експертизи оцінюється позитивно, надані зауваження виправлені. Також вважає, що права [PERSON] не порушені, оскільки спірна земельна ділянка йому не належить, а відповідним рішенням Кукобівської сільської ради у встановленому законом порядку передана [PERSON] Представники Полтавського головного управління земельних ресурсів Держкомзему Петренко Ю.Д. та Решетилівського відділу земельних ресурсів Оверченко К.Г., Пивовар Н.П. підтримали позов в частині визнання державних актів на право власності на землю, виданих [PERSON]. та [PERSON] незаконними, мотивуючи, що при їх виготовленні порушені контури земельної ділянки, у зв'язку з чим порушена процедура виготовлення технічної документації, прийняття рішення сільською радою та видачі державного акту на право власності на землю. Співвідповідачка [PERSON], а також третя особа: [PERSON]., в судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи чи інших документів суду не надали. Приватний нотаріус [PERSON] надав суду заяви про слухання справи без його участі. Тому суд вважав за можливе розгляд справи без участі зазначених осіб. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінюючи зібрані докази, суд приходить до наступного. Викликані за ініціативою позивача в судове засідання в якості свідків [PERSON]. та [PERSON]. в судове засідання не з'явились двічі, хоча були належним чином повідомлені про дату і час розгляду справи, але зважаючи, що відповідно пояснень позивача вони мали лише підтвердити факт знаходження майна позивача на спірній земельній ділянці, що не оспорюється відповідачем [PERSON]. та іншими особами, які беруть участь у справі, тому суд вважає вказану обставину такою, що не підлягає доказуванню у зв'язку з чим не вважає за необхідне допит вказаних свідків. Окрім того, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України: «Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній…справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини». Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 11.12.2007 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 07 травня 2008 року задоволено позов [PERSON]. до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні спірною земельною ділянкою та встановлено наступне. Згідно ксерокопії Державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 17 листопада 2005 року, відповідач [PERSON]. є власником земельної ділянки площею 0,25 га, розташованої в с. Кукобівка Решетилівського району і призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Виданий даний державний акт на підставі договору дарування земельної ділянки від 1 липня 2004 року № 1082. Із технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку [PERSON]., вбачається, що ця земельна ділянка не межує з земельною ділянкою, що перебуває у власності відповідача. Згідно ксерокопій договору дарування від 1.07.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Решетилівського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON]. та зареєстрованого в реєстрі за № 1082, та Державного акту на право власності на земельну ділянку ПЛ № 062082, виданого 29 червня 2004 року, [PERSON] була власником земельної ділянки розміром 0,25 га, розташованої [ADDRESS] і призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, і 1.07.2004 року подарувала вказану земельну ділянку позивачеві [PERSON], а [PERSON]. прийняв у дар цю земельну ділянку. При цьому розмір та конфігурація земельних ділянок, вказані у Державних актах на право власності на земельну ділянку, виданих [PERSON] та [PERSON], повністю ідентичні, тобто при переході права власності на земельну ділянку від [PERSON] до [PERSON]. ні розмір, ні конфігурація цієї земельної ділянки не змінилися. Відповідно до ст. 131 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки та підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. За ч. 1 ст. 116 Земельного Кодексу України (в редакції 2001 року) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень. Згідно ст.ст. 6, 7, 19, 22 Земельного Кодексу України (в редакції 1990 року) земельні ділянки громадянам передаються у власність чи в користування місцевими радами народних депутатів із земель сіл, селищ, а також за їх межами. Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землю, забороняється. Встановлено, що відповідач [PERSON]. набув право власності на спірну ділянку на підставі цивільно-правової угоди і є її власником. Позивач [PERSON]., який розмістив своє майно на земельній ділянці, що перейшла у власність позивача, і відмовляється його звідти прийняти, створює перешкоди позивачеві у користуванні належною йому земельною ділянкою. Посилання позивача на те, що він тривалий час фактично користується спірною земельною ділянкою, розмістивши на ній належне йому майно, а тому відповідно до ст. 119 ЗК України набув право на цю земельну ділянку за набувальною давністю, суд не приймає до уваги, оскільки згідно ст. 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання в користування. Оскільки позивач фактично здійснив самозахват спірної земельної ділянки, так як розмістив на ній своє майно, не одержавши земельну ділянку ні у власність, ні в користування, без будь - якого дозволу і, користуючись нею, взагалі не сплачував плату за її використання, тобто здійснив порушення вимог як Земельного кодексу України (в редакції 1990 року), так і Земельного кодексу України (в редакції 2001 року), користування відповідача спірною земельною ділянкою не може бути визнане добросовісним. Факт вчинення ним самозахвату земельної ділянки підтвердив і сам позивач, пояснивши суду, що на спірній земельній ділянці своє майно він розмістив без виділення йому земельної ділянки і без будь-якого дозволу. Питання про визнання за ним права власності на спірну земельну ділянку чи права на користування нею позивач не ставить. Таким чином, встановлені судом вищевказані обставини є такими, що не підлягають доказуванню, хоча підтверджуються зазначеними зібраними також у даній справі доказами. Виходячи зі ст.328 ч.2 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Така ж “презумпція правомірності” закріплена у ст.204 ЦК України і щодо правочинів. Окрім того, ст.140 ЗК України містить вичерпний перелік підстав для припинення права власності на земельну ділянку, лише за наявності яких суд, відповідно ст.378 ЦК України вправі прийняти таке рішення, але серед них відсутні підстави, вказані позивачем у позовній заяві. Одночасно, передбачені ст.203 ЦК України загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину при укладенні договору дарування спірної земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON]. також не порушені. Статтею 10 ЦПК України закріплено принцип змагальності сторін, яким передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень..” З наданих позивачем доказів та наявних матеріалів справи судом не встановлено фактів того, що правочини з участю відповідачів є незаконними згідно прямої вказівки закону та незаконність набуття права власності не встановлена судом. Доводи позивача про набуття права власності на спірну земельну ділянку за набувальною давністю в цій частині спростовуються встановленими обставинами, згідно яким позивачем не вирішені питання набуття прав власника або користувача земельної ділянки, на якій перебуває його майно відповідно до вимог ст.119 ЗК України. Разом з тим як судом апеляційної інстанції у справі за позовом [PERSON]. до [PERSON] так і в даному судовому засіданні, достовірно встановлено, що конфігурація земельної ділянки, розміром 0,25 га у яку входить спірна земельна ділянка, розміром 0,05 га змінена в процесі отримання [PERSON]- колишньою власницею земельної ділянки державного акту на право приватної власності на землю у вигляді збільшення ширини ділянки з 36,6 м. до 48,15 м. за рахунок землі Кукобівсьої сільської ради. Водночас рішенням Кукобівської сільської ради від 11.03.2005 року на підставі заяви [PERSON]. надано останньому дозвіл на розробку технічної документації по виготовленню державних актів на право приватної власності на землю для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,4 га, з них 1,15 га для ведення особистого селянського господарства та 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель. Після чого, 21.03.08 року Кукобівською сільською радою прийнято рішення про залишення без змін технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельну ділянку передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд [PERSON] на території Кукобівської сільської ради від 07.07.2005 року та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 205940 від 17.11.2005 року та технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства [PERSON] на території Кукобівської сільської ради та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 205941 від 17.11.2005 року. Також залишено в силі зміни контурів земельної ділянки, переданої у власність [PERSON] для обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд, які були допущені ДП «Полтавський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», оскільки збитків сільській раді нанесено не було. Окрім того, рішенням Кукобівської сільської ради від 21.03.2008 року відмінено попереднє рішення про закриття руху польовою дорогою, яка проходить між садибами [PERSON]. та [PERSON] та відновлено її функціонування. Враховуючи, що вказана дорога належить Кукобівській сільській раді, позивач та відповідач не є суміжними землевласниками, що позбавляє їх правомочностей погодження, в установленому Наказом Державного Комітету по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 року порядку, актів про встановлення та погодження меж земельних ділянок в натурі, переданих у власність. Зазначені вище рішення Кукобівської сільської ради позивачем не оскаржувались, є чинними та прийняті в межах компетенції даного органу місцевого самоврядування. При цьому, оцінюючи наявну в матеріалах справи письмову заяву позивача [PERSON] від 07.09.2006 року до Кукобівської сільської ради про надання йому у власність або користування спірної земельної ділянки, розміром 0,05 га, яка подана після прийняття рішення Кукобівською сільською радою про надання відповідачеві [PERSON], згідно заяви останнього, дозволу на розробку технічної документації, щодо вказаної ділянки, суд вважає рішення Кукобівської сільської ради № 62 від 10.10.2006 року про відмову у виділенні даної ділянки позивачеві [PERSON] таким, що не суперечить чинному законодавству. Висновком наявної в матеріалах справи землевпорядної експертизи № 671 від 07.05.2004 року, технічна документація зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] на території Кукобівської сільської ради Решетилівського району відповідає вимогам земельного законодавства та діючим нормативно-інструктивним документам і оцінюється позитивно при умові виправлення зауважень, вказаних в п.3 цього висновку. Як з'ясовано в ході дослідження матеріалів справи та згідно пояснень сторін, зазначені зауваження виправлено, зокрема назву технічної документації приведено у відповідність до вимог ст.25 ЗУ «Про землеустрій» та в матеріалах справи мається акт прийоми - передачі межових знаків на зберігання. Суд, аналізуючи вказані зауваження, не вважає їх такими, що суттєво впливають на висновки зазначеної експертизи та вирішення спору. Відповідно листа №8-13/966 від 02.04.07 року Полтавського обласного головного управління земельних ресурсів, його начальник Шарий Г. вважає за доцільне [PERSON] в добровільному (ст.142 ЗК України) або в судовому (ст.143 ЗК України) порядку скасувати дію та державну реєстрацію державних актів на право власності на земельні ділянки [PERSON]. на площі 0,25 га та 0,35 га в зв'язку з допущенням розробником документації із землеустрою технічних помилок. З такими висновками погодитись не можна, оскільки ст.143 ЗК України передбачає вичерпний перелік підстав для примусового припинення прав на земельну ділянку, серед яких відсутня в якості підстави - допущення розробником технічної документації із землеустрою технічних помилок. Зважаючи також, що начальником Полтавського обласного головного управління земельних ресурсів Шарим Г. 07.05.2004 року затверджено висновок державної землевпорядної експертизи № 671 від 07.05.2004 року з позитивною оцінкою вказаної технічної документації, суд не рахує як доказ дані листа №8-13/966 від 02.04.07 року, а приймає до уваги висновок державної землевпорядної експертизи № 671 від 07.05.2004 року. Одночасно, враховуючи дані технічної документації про встановлення позивачу [PERSON] в натурі меж земельних ділянок на території Кукобівської сільської ради та державного акту на право приватної власності на землю від 25.03.1996 року, виданого на його ім'я, суд робить висновок, що з цього часу позивач набув власності на земельну ділянку площею 0,60 га і йому був відомий передбачений чинним законодавством порядок набуття права власності та користування земельними ділянками та незважаючи на це він своєчасно не скористався своїм правом звернення до органів місцевого самоврядування для вирішення питання про набуття права власності на спірну земельну ділянку, всупереч законодавству продовжив самовільно безоплатно використовувати спірну земельну ділянку, тому суд вважає, що набуттям [PERSON], а в подальшому [PERSON]. права власності на вказану земельну ділянку, жодним чином не порушені права, свободи та законні інтереси позивача [PERSON] За таких обставин суд приходить до висновку, що позов [PERSON] не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed