Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-05 00:00:00

[PERSON]. в інтересах [PERSON] ., звернулася до суду з позовом до виконкому Чугуївської міської ради про визнання права власності на самочинно побудовану прибудову «А 2» розміром 2.50 м х 3,50 м до житлового будинку [ADDRESS] . В позовній заяві позивач вказала, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок[NUMBER] по вище вказаній адресі, на підставі договору дарування посвідченого 05.12.1996 року Чугуївської державною нотаріальною конторою, реєстровий № 2806, право власності зареєстровано Чугуївським МБТІ 05.08.2008 року, реєстровий № 294. Позивачем до будинку, в межах присадибної ділянки, здійснено самовільне будівництво прибудови «А 2». В теперішній час виникло питання в оформленні технічної документації будинку, у зв'язку з чим [PERSON]. вимушена звернутися до суду з вимогою узаконення самочинно побудованого об'єкта. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи без її присутності, в якій вона позов підтримала та просила його задовольнити в попередньому судовому засіданні. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, представив заяву про розгляд справи у його відсутність з повним визнанням позову. Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за наявними доказами справи. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд рахує, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до копії договору дарування від 05.12.1996 року, [PERSON]. подарував, а [PERSON]прийняла у дар будинок з надвірними будівлями розташований за адресою:[ADDRESS] (а.с.6). Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.02.1999 року [PERSON] була всиновлена [PERSON] , у зв'язку з чим внесені зміни в актовий запис, згідно яких її прізвище ім'я та по батькові вказані як - [PERSON] (а.с.11). Надана суду копія висновку відділу містобудування та архітектури виконкому Чугуївської міської ради, про стан забудови на земельній ділянці від 10.10.2008 року, свідчить про те, що на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], самочинно, без належного дозволу у 1997 році, в межах присадибної ділянки було виконано будівництво прибудови - «А 2», розміром 2.50 м х 3,50 м, однак це самовільне будівництво не порушує права і інтереси власників сусідніх садиб та відповідає вимогам ДБН 360-92** (а.с.12,). Згідно ст.376 ЦК України - право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під забудоване нерухоме майно, або також на вимогу користувача земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Враховуючи, що самостійне будівництво здійснено на відведеній для цієї мети земельній ділянці, не псує архітектурної забудови міста, не створює перешкод сусідам у користуванні їхніми садибами, суд вважає, що визнання права власності не суперечитиме закону і не порушить прав, свобод та інтересів інших осіб. На підставі викладеного і

Outcome: approved