Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на спадкове майно, та, змінивши в судовому засіданні заявлені нею позовні вимоги, посилається на те, що вона і відповідачка є рідними сестрами. Їхні батьки: [PERSON] та [PERSON] проживали в м. Хмільнику, по [ADDRESS]. За життя вони розлучилися та розподілили між собою належний їм будинок: 46/100 батькові та 54/100 матері. За життя батьки казали, що батькова половина відійде [PERSON], а материна - [PERSON]. [INFO] року батько помер, при житті він написав заповіт на відповідачку - [PERSON], і вона прийняла спадщину після його смерті та стала власником 46/100 вищезгаданого будинку. [INFO] року померла їхня мати - [PERSON]. З 2000 року та до смерті матері позивачка проживала разом з нею за адресою м. Хмільник, [ADDRESS], та похоронила її. Мати була похилого віку, їй було важко ходити, дуже боліли ноги, вона ходила на двох палицях, а в 2003 році в неї розвинувся віковий склероз, вона почала неадекватно сприймати дійсність. 10 лютого 2004 року та 20 лютого 2004 року, коли їй було особливо погано, покійну обстежував лікар-психіатр поліклінічного відділення [PERSON] та встановив діагноз: атеросклеротична деменція (слабоумство) і призначив відповідне лікування. Коли мати померла, відповідачка не була на похороні. Оскільки вона постійно жила з матір»ю та похоронила її, після смерті матері продовжувала проживати в належній покійній частині будинку, вона вважала, що прийняла спадщину і не зверталася до нотаріальної контори. Пізніше їй стало відомо, що 25 травня 2004 року мати склала заповіт, яким заповіла належну їй частину будинку відповідачці - [PERSON], яка 15 березня 2007 року отримала в державній нотаріальній конторі м. Хмільника свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Але ж мати була психічно хворою, що підтвердила також посмертна судово-психіатрична експертиза, яка дала висновок, що покійна мати на час написання нею заповіту не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, оскільки покійна мати при написанні заповіту була по суті недієздатною, позивачка просить на цій підставі визнати складений нею заповіт недійсним, визнати недійсним також і свідоцтво про право на спадщину, яке отримала відповідачка. Оскільки вона до дня смерті спадкодавця на момент смерті проживала разом з покійною, похоронила її та продовжувала проживати в належному покійній будинку, позивачка просить встановити факт прийняття нею спадщини та визнати за нею право власності на спадкове майно: на 27/100 частини будинку з по господарськими спорудами та на таку ж частку визнати право власності на спадкове майно за відповідачкою. Відповідачка [PERSON] заявлені вимоги не визнала частково та показала, що вона дійсно не була на похороні в матері, бо їй ніхто не повідомив, що вона померла, а сама вона з 1994 року проживала в Криму. В травні 2004 року вона приїхала в м. Хмільник, де пробула приблизно тиждень з дорогою. Оскільки позивачка - її сестра не хотіла, щоб вона зустрічалася з покійною матір'ю, вона зустрічалася з нею не вдома, а на вулиці, вони ходили гуляти разом. Мамі було важко ходити, вона ходила з двома палками, але свідомість в неї була ясною. Напередодні складення мамою заповіту вони зустрілися в місті, коли мама йшла в банк, вона почала жалітися їй, що [PERSON] ображає її, забирає всі гроші. Відповідачка уважно вислухала матір, а потім та сказала, що хоче переписати хату на неї. Тоді вони домовилися, що наступного дня вона зустріне матір в 9 годин на вулиці, поможе їй перейти дорогу до нотаріуса. 25 травня 2005 року вона довела матір до нотаріальної контори, а сама пішла по справах, а потім повернулася і забрала її. Мати їй казала, що в неї був лікар, приписав щось і їй стало легше. Ніяких відхилень свідомості в неї на той час не було. Після смерті матері, коли вона приїхала в м. Хмільник, то запропонувала сестрі продати хату, але сестра сказала, що [PERSON] задніми числами позаписував про деменцію і хату вона їй не віддасть. В усній з нею розмові лікар [PERSON] теж підтвердив, що мама була нормальна. Те, що мама була дієздатною під час підписання заповіту, можуть підтвердити і свідки. В зв'язку з вищенаведеним відповідачка просить критично оцінити висновок судово-психіатричної експертизи та вважає, що немає підстав для визнання заповіту недійсним і просить відмовити в цій частині в задоволенні позову. Разом з тим, вона визнає, що позивачка на день смерті матері була на пенсії, тобто непрацездатною і тому має право на половину тієї частки, яка б належала їй при спадкуванні за законом, тобто на 13 %, про що і просить винести рішення суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків: - Не заперечується сторонами по справі та доведено копією свідоцтва про смерть (а.с.10), копією свідоцтв про народження ( а.с. 9, 31), що [PERSON] померла [INFO] року, а позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON]. є її дочками. - сторонами по справі не заперечується та доведено довідкою голови вуличного комітету ( а.с. 20), що позивачка [PERSON] з 2000 року по 2005 рік ( на час смерті матері) проживала разом з покійною, доглядала її та похоронила. Довідкою-характеристикою ( а.с.45) доведено, що покійній [PERSON]належала на праві приватної власності частка будинку по [ADDRESS], розміром 54/100. - копією заповіту ( а.с. 40), доведено, 25 травня 2004 року [PERSON] заповіла все належне їй на день смерті майно своїй дочці [PERSON], заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON] - копією спадкової справи ( а.с. 37 - 43) доведено, що відповідачка [PERSON]. 13 березня 2006 року звернулася в Хмільницьку державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті матері та з проханням видати їй свідоцтво про право спадщини за заповітом. Листом від 24 жовтня 2006 року ( а.с. 41), отриманим адресатом 27 жовтня 2006 року (що підтверджується відповідною розпискою) доведено, що державний нотаріус повідомив позивачку [PERSON] про те, що її покійна мати залишила заповіт на ім'я [PERSON]., однак вона має право на обов'язкову частку в спадковому майні та роз'яснила їй право звернутися до суду для продовження строку на прийняття спадщини. 15 березня 2007 року (а.с.43) [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 54/100 частини жилого будинку з господарчими будівлями, який розташований в м. Хмільнику Вінницької області, [ADDRESS]. - Рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 16 листопада 2005 року, яке набрало законної сили 26 листопада 2006 року( а.с. 14), позивачці [PERSON] було продовжено строк для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року, до трьох місяців. При цьому судом було встановлено, що [PERSON]прийняла спадщину після смерті матері шляхом фактичного користування та володіння, так як проживає у належному покійній матері будинку. А тому, відповідно до ст. 61 ч.3 ЦПК України, ця обставина не підлягає доказуванню при розгляді даної справи. Таким чином, і позивачка, і відповідачка прийняли спадщину після смерті матері: позивачка [PERSON] - шляхом фактичного користування спадковим майном, а відповідачка [PERSON]. - шляхом подачі заяви в нотаріальну контору (а.с.41). Тому в частині встановлення факту прийняття спадщини позивачкою позов підлягає задоволенню. Оглянутою в судовому засіданні медичною карткою покійної [PERSON]. доведено, що її не раз оглядали лікарі: 10 лютого 2004 року: лікар-психіатр, 16.02. 2004р. : лікарем-невропатологом, 7.06.2004р. та 15.11 2004 р. - терапевтом, та існуючими записами доведено, що в усіх цих випадках в покійної було зафіксовано нестійкість емоцій, грубе орієнтування в часі, роздратованість, розлади пам'яті, склероз судин головного мозку, головний біль,шум в голові. Покази свідка [PERSON], [PERSON]., [PERSON] стосовно поведінки покійної повністю відповідають записам лікарів, а тому не викликають сумнівів. 20 грудня 2004 року покійній було встановлено діагноз: атеросклеротична деменція та описано її психічний стан, який виражався в неадекватній поведінці, криках, невиконання інструкцій, недоступності продуктивному контакту, дезорієнтації в часі, місці, зниження пам'яті, тощо. Письмовими поясненнями експерта [PERSON] (а.с.105), даними ним на письмові запитання, доведено, що при деменції зміни, які відбуваються в хворого, є незворотними. Таким чином, суд вважає такими, що не відповідають дійсності покази свідка [PERSON], який вказав, що за рік чи 6 місяців був у покійної і вона була адекватною, покази свідка [PERSON] в частині, що він, бачачи її за 2004-2005 роки приблизно 2-3 рази та побачивши її за 2-3 місяці до смерті, не помітив будь-яких розладів психіки, свідка [PERSON] в частині, що в липні-серпні 2005 року він її бачив на вулиці і ніяких розладів психіки він не помітив, оскільки в вказаний період покійній вже було офіційно встановлено діагноз:деменція. Критично суд оцінює і покази свідка [PERSON], оскільки його покази протирічать записам медичної документації, враховуючи також те, що свідок бачив покійну лише один раз - влітку 2004 року, що також є підставою вважати покази свідка необ'єктивними. - Актом посмертної судово-психіатричної експертизи від 31 березня 2008 року (а.с. 73 - 74) доведено, що покійна [PERSON] на час підписання нею заповіту 25 травня 2004 року страждала на хронічне душевне захворювання у вигляді атеросклеротичної деменції та не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Суд, оцінюючи покази свідка [PERSON], вважає їх такими, що відповідають дійсності, однак не спростовують висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, оскільки, як вказувала відповідачка [PERSON], на той час покійна мати приймала ліки і її стан поліпшився, а тому нотаріус, вчиняючи нотаріальну дію та не будучи психіатром, могла не помітити розладів психіки заповідача [PERSON] Такими чином, суд приходить до висновку, що актом судово-психіатричної посмертної експертизи, записами в амбулаторній картці, показами свідків [PERSON], [PERSON]., [PERSON] доведено, що на момент написання покійною заповіту на користь [PERSON], вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Отже, відповідно до ст. 225 ЦК України, складений нею 25 травня 2004 року заповіт слід визнати недійсним. На підставі вищевикладеного, відповідачка [PERSON] не мала право на спадкування за правочином, який визнано недійсним, а тому і отримане нею 15 березня 2007 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 54/100 частини жилого будинку з господарчими будівлями, який розташований в м. Хмільнику Вінницької області, [ADDRESS], слід визнати частково недійсним, враховуючи те, що вона має право на спадкове майно за законом. Враховуючи те, що обидві дочки покійної прийняли спадщину, спадкове майно слід розподілити між ними порівну в ідеальних частках та визнати за ними право власності за кожною на 27/100 спадкового майна, задовольнивши позов і в цій частині. Квитанціями (а.с. 47 - 48) доведено, що позивачка при зверненні до суду понесла судові витрати в розмірі 230 грн. 34 коп., та , враховуючи задоволення позову, 50 % цих витрат слід стягнути з відповідачки на користь позивачки.

Outcome: approved