overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. В позові вказано, що [INFO] померла заповідач -мати [PERSON]., яка мешкала на день смерті в с. Веприк Бобровицького району Чернігівської області. Після її смерті залишилось нерухоме майно, яке складається з 3/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS], інвентаризаційною оцінкою житлового будинку з надвірними будівлями на день смерті становить 17222,25 грн. На вказане майно може претендувати територіальна громада в особі Веприцької сільради. Як спадкоємець на майно за заповітом, позивач фактично прийняв спадщину, володіючи будівлями та подачею заяви до держнотконтори. Оформити документи на будівлю в нотконторі не представилось можливим, оскільки не відбулась первинна реєстрація в МБТІ. Просить визнати за [PERSON] право власності на 3/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] , після померлого [INFO]заповідача -матері [PERSON]. Позивач в судовому засіданні вимоги підтримала. Відповідач до суду не з'явився. В своїй заяві, надісланій суду просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі . Розглянувши матеріали справи, заслухавши позивача , суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Спадкодавець мав нерухоме майно / а.с. 11-13/ , що залишилося після смерті спадкодавця /а.с.26 / в с. Веприк . Відповідно ст. 1233 ЦК України спадкоємці одержують право на спадкування почергово. Позивач є - 2 - спадкоємцем після померлого заповідача за заповітом і законом /а. с . 5, 6, 9, 14, 16 / і бажає прийняти спадщину. Згідно технічного паспорту на житловий будинок та довідки -характеристики на житловий будинок та надвірні будівлі на час розгляду справи не зареєстровано /а.с. 10, 11-13 /. Іншим шляхом оформити право власності на ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями не представляється можливим. Відповідач вимоги визнав згідно заяви просить справу слухати в відсутність представника , оскільки не суперечить закону і не порушуються права і свободи інших осіб / а . с.25/. Інших доказів для спростування добутих доказів суду не представлено. На відшкодування судових витрат позивач не наполягає. На підставі вищевикладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-14 00:00:00

Позивач перебувала з відповідачем у шлюбі, зареєстрованого 21 листопада 1998 року відділом ЗАГС Фрунзівського району Одеської області , актовий запис № 54 та розірваного 17 березня 2008 року. Від данного шлюбу є дочка [PERSON], [INFO] народження, яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Сторони не проживають однією сім'єю з березня 2008 року, відповідач не надає систематичну та достатню матеріальну допомогу на утримання дитини, в зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти щомісяця у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку ( доходу) на утримання дочки В судовому засіданні позивач підтримує свої вимоги Відповідач проти позову не заперечує, згоден виплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі &frac14; частини всіх видів заробітку. Виходячи з наведеного , суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рашення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов”язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач згідно копії свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 7 серпня 2001 року , актовий запис № 40 є батьком [PERSON] , яка народилася [INFO] від матері [PERSON] . Згідно ст. 183 ч. 1 СК України частка заробітку ( доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину ,визначається судом. Згідно ст. 58 Закону « Про державний бюджет України» на 2008 рік прожитковий мінімум на дітей віком від 6 років складає : з 1 січня - 663 гривень, з 1 квітня - 678 гривень, з 1 липня - 680 гривень, з 1 жовтня - 701 гривень. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менший ніж 30 відсотків на дитину відповідного віку, за винятком випадків, передбачених саттею 184 цього Кодексу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про те, що з відповідачем зареєструвала шлюб [INFO] року. В шлюбі, [INFO] року, народився син [PERSON]. Подружнє життя з відповідачем не склалось. З 1996 року шлюб розпався і сторони почали проживати окремо. З того часу відповідач припинив надавати кошти і поставив сім'ю в тяжке матеріальне становище, що змусило її звернутись до суду з вказаним позовом. Відповідно до ст. 180 СК України батько зобов'язаний утримувати дитину до виповнення її повноліття. Враховуючи те, що на її утриманні є малолітні діти і це не дозволяє й виїхати в інше місце для вирішення вказаної цивільної справи вважає, що справа може бути розглянута за місцем її проживання згідно до п. 2 ст. 110 ЦПК України. Просить постановити рішення, яким стягувати з [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] року народження, кошти в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному об'ємі. Пояснила, що з 1993 року перебувала у шлюбних стосунках з відповідачем, в шлюбі в [INFO] році народився син [PERSON]. В 1996 році шлюб розпався і син, після розірвання шлюбу, проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, одній утримувати сина на достатньому рівні важко, а батько, згідно чинного законодавства, зобов'язаний утримувати дітей до їх повноліття. Просить стягнути в примусовому порядку аліменти з відповідача на утримання їх сина. Відповідач [PERSON] в судові засідання призначені на 05 серпня, 20 серпня, 08 вересня, 15 вересня 2008 року не з'являвся, не зважаючи на те, що про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно, у встановленому законом порядку. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно свідоцтва про народження серії ІV-ФП [NUMBER] виданого Троїцькою сільською радою, Новоодеського району, Миколаївської області, батьком [PERSON], [INFO] року народження є [PERSON]. Суд, вислухавши позивача та дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом достовірно встановлено, що відповідач коштів на утримання сина добровільно не надає, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в примусовому порядку. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що їхня родина розпалася. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Наявних у матеріалах справи даних про права та обов'язки сторін достатньо для розгляду справи у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: сторони перебувають у зареєстрованому Шихменською сільською Радою Агдашського району Азербайджану шлюбі з 05.05.1980 року. З 2000 року чоловік і жінка припинили шлюбно-сімейні відносини й ведення спільного господарства. Суперечки про розділ майна немає. Суд вважає, що при таких обставинах родина розпалася остаточно і шлюб між позивачем і відповідачем підлягає розірванню. Розв'язуючи питання про судові витрати, суд вважає, що їх необхідно покласти на відповідача, як матеріально більш забезпеченого. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-14 00:00:00

У липні 2008 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 1990 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] року народження. Вважає, що шлюб носить формальний характер. Просила шлюб розірвати. Позивач до суду не з’явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, на позивних вимогах наполягає. Відповідач до суду не з’явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Дослідивши письмові докази, суд вважає необхідним позов задовольнити з наступних підстав. Між сторонами склалися правовідносини, урегульовані ст.ст.110,112 СК України. Відповідно до вимог ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу і постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлено, що сторони дійсно перебувають у зареєстрованому шлюбі з 1990 року, від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] року народження. Подружжю не вдалося створити дружну та стійку сім'ю, внаслідок непорозуміння один одного, примирення між сторонами неможливе, спільне господарство не ведеться. За вказаних обставин збереження шлюбу є недоцільним і його слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-14 00:00:00

У липні 2008 року КВУ «Каховводоканал» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідач є абонентом підприємства і станом на 01.05.2008р. за ним утворилася заборгованість в сумі 356 грн. 42 коп. Відповідач попереджався про необхідність розрахуватися, але добровільно вирішити зазначене питання не бажає. Просили заборгованість стягнути. Представник позивача в судове засідання не з’явився, надавши заяву про слухання справи за його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач до суду двічі не з’явився, про день та час слухання справи завчасно повідомлявся в встановленому законом порядку. Повідомлень про причини неявки, клопотань про відкладення справи до суду не надав. У зв’язку з чим, на підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи . Дослідивши письмові докази, суд вважає за необхідне задовольнити позов за наступних підстав. Між сторонами склалися цивільні правовідносини, урегульовані ст.68 ЖК України, згідно з якою наймач зобов’язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до “Правил надання послуг з постачання холодної води” затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року, відповідач зобов’язаний вносити плату за наданні послуги щомісячно за встановленими нормами та тарифами. Судом встановлено, що відповідач дійсно є абонентом КВУ “Каховський водоканал”, який не вносив відповідні платежі в зв’язку з чим станом на 01.05 2008 р. склалася заборгованість у сумі 356 грн. 42 коп., розмір якої підтверджується відповідним розрахунком, відповідачу надсилалася претензія, але відповіді на неї не було отримано. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивні вимоги позивача є правомірними, оскільки відповідач, передбачений законом обов’язок виконав неналежним чином, порушивши законні права і інтереси підприємства.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути на свою користь суму заборгованості за спожиту електроенергію в розмірі 297 грн. 80 коп., сплачений позивачем судовий збір в розмір 51 грн. та витрати пов'язані з інформаційно технічним забезпеченням судового процесу в розмірі 30 грн., а всього 378 грн. 80 коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та пояснила, що громадянин [PERSON] є побутовими споживачами електроенергії за адресою: м. Ніжин, [ADDRESS]. Відповідно до пункту 19, 20 Правил користування електроенергією для населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999 року (далі Правила) розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Порушуючи умови загальних Правил [PERSON] не проводив оплату за спожиту електроенергію за період з лютого 2008 року по липень 2008 року в результаті чого за ним утворилась заборгованість в сумі 297 грн. 80 коп. 05 червня 2008 року відповідачу під розпис було вручено попередження і рахунок на сплату заборгованості за спожиту електроенергію на вищезгадану суму заборгованості, який [PERSON] не оплатив. Також представник позивача пояснила, що Ніжинський РЕМ неодноразово звертався до відповідача з проханням сплатити заборгованість за спожиту електроенергію, пропонував провести реструктуризацію вказаного боргу, а також попереджав відповідача про можливість звернення до суду з заявою про примусове стягнення заборгованості, в разі несплати ним боргу, але це не дало ніякого результату і позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. Відповідач в судове засідання не з'явився без поважних причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка про отримання повістки. Заперечень проти позову не надав. Клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача за таких підстав. Позивачем надано розрахунок заборгованості відповідача по сплаті за спожиту електроенергію - обігову відомість /а.с. 5-7/. Згідно з зазначеним документом розмір заборгованості за спожиту електроенергію за період з лютого 2008 року по липень 2008 року становить 297 грн. 80 коп. Відповідач ніяким чином зазначену суму не оспорював, а тому суд вважає необхідним стягнути її з відповідача оскільки заборгованість складається із декількох місяців, а згідно з п. 19, 20 Правил користування електроенергією для населення плата за спожиту електроенергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця. Інше судом не встановлено. Суд вважає також необхідним відшкодувати позивачу судові витрати оскільки спір вирішений на його користь.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-14 00:00:00

21 січня 2008 року позивач пред'явив позов про стягнення з відповідача заборгованості по оплаті комунальних послуг, посилаючись на те, що відповідач належним чином не оплачує надані комунальні послуги. 19 березня 2008 року позивач збільшив свої позовні вимоги до 2090 грн 50 коп, як суми заборгованості відповідача станом на 1 березня 2008 року. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Згідно п.5 ч.3 ст.20 ЗУ”Про житлово-комунальні послуги” споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є споживачем комунальних послуг, які надає позивач по справі. Станом на 1 березня 2008 року відповідач заборгував позивачеві кошти в сумі 2090 грн 50 коп ( а.с.16 )

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-14 00:00:00

09 квітня 2008 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, вимагаючи стягнення з відповідача 80000 гривень у відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що відповідач по справі не забезпечив безпечні умови праці позивача, що спричинило ушкодження здоров'я при виконання трудових обов'язків. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що дійсно позивач [PERSON] , працюючи на Смолінській шахті Східного гірничо-збагачувального комбінату, отримала професійне захворювання і за висновком МСЕК від 08.01.2008 їй встановлено 50 % втрати працездатності ( а.с. 22-23, 30-31) В обгрунтування позовних вимог позивач помилково посилається на ст.ст.233, 234 та 237-1 КЗпП України. Відповідно до ст.255 КЗпП України види матеріального забезпечення та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним страхуванням працівникам умови їх надання та розміри визначаються законами України з окремих видів загальнообов'язкового державного страхування, іншими нормативно-правовими актами, які містять норми щодо загальнообов'язкового державного страхування. Стаття 9 Закону України “Про охорону праці” покладає обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я у процесі трудової діяльності на Фонд відповідно до Закону України “Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання , які спричинили втрату працездатності”. Тому, ст.237-1 КЗпП України на правовідносини позивача та відповідача - не поширюється, враховуючи, що вони регулюються Законами України з окремих видів загальнообов'язкового державного страхування, іншими нормативними актами, які містять норми щодо загальнообов'язкового державного страхування. Законні підстави для стягнення моральної шкоди на користь позивача з Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України також відсутні, враховуючи, що норми п.27 ст.77 ЗУ”Про Державний бюджет України на 2006 рік”, п.22 ст.71 ЗУ”Про Державний бюджет України на 2007 рік” зупиняють дію положень ЗУ”Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” в частині відшкодування Фондом моральної шкоди .

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Головківської сільської рад та як третьої особи відділу містобудування архітектури та житлово-комунального господарства Олександрійської райдержадміністрації про визнання права власності на самочинну будівлю, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником з вересня 1990 року домоволодіння [ADDRESS] , Кіровоградської області відповідно до свідоцтва . Однак ще в 90-х роках без дозволу виконавчого комітету Головківської сільської ради та відділу архітектури ним на території садиби на місці старого житлового будинку було самочинно побудовано житловий будинок з прибудованою верандою та по господарські будівлі, сарай, гараж, літня кухня, два сараї та сарай –навіс. Згідно акту, що був складений Відділом архітектури та містобудування самочинно збудовані будівлі відповідають вимогам Державних Будівельних Норм. В судовому засіданні позивач просить суд визнати за ним право власності на самочинно збудовані будівлі, посилаючись на викладені обставини. Представник відповідача проти позову не заперечує, і вважає можливим визнати право власності на самочинну забудову, в листі до суду просить розглянути без участі представника відповідача. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Правовідносини сторін врегульовані ст.. 376 ЦК України. За змістом ст.. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво якщо це не порушує права інших осіб. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва на право приватної власності на домоволодіння від 5 вересня 1990 року [PERSON] - позивач у справі – визнаний власником домоволодіння [ADDRESS] Згідно акту від 27 серпня 2008 року складеного та затвердженого головним архітектором району на території садиби [ADDRESS] самовільно побудовані : житловий будинок розміром основної частини 11,40м х12,0м з прибудованою верандою розміром 7,10м х2,55м (літера А., а в технічному паспорті), та по господарчі будівлі, а саме сарай-гараж розміром 9,8м х5,00м (літ.Б) , літня кухня розміром 8,55м х4,90м (літ В) з прибудовою розміром 8,55м х 2,50м (літ в) сарай розміром 13,7м х 4,5м (літ Г) сарай-навіс розміром 4,7м х3,4 м (літ Д) та сарай розміром 9,25м х 3,00м (літ Ж), які відповідають вимогам Державних Будівельних Норм 360,92 „Містобудування Планування і забудова ісільських та міських поселень” і можуть експлуатуватись за призначенням та на містобудівну ситуацію не впливають. Суд дійшов висновку, що вказані самочинно забудовані будівлі відповідають протипожежним, санітарним та архітектурним нормам і не порушують права інших осіб. Викладені обставини є підставою для суду визнати за позивачем право власності на вказані самовільно забудовані будівлі. Суд приймає до уваги, що позивач був прописаний та проживає за вказаною адресою з травня 1981 року Враховуючи викладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-14 00:00:00

У вересні 2008 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що між ним та відповідачем була досягнута домовленість про продаж незавершеного будівництва житлового будинку садибного типу, розташованого в [ADDRESS] . На підтвердження угоди відповідачем було надано розписку позивачу від 20.04.2007 року про продаж будівлі за 63000 грн. Відповідач обіцяв оформити угоду в нотаріальній конторі на протязі шести місяців, так як йому необхідно було підготувати відповідні документи на протязі цього часу. До теперішнього часу відповідачем договір нотаріально не оформлено, посилаючись на свою зайнятість. Після придбання будинку, позивач разом з родиною там проживають. Просив суд визнати згадану угоду дійсною та визнати за ним право власності на незавершене будівництво житлового будинку садибного типу, розташованого в [ADDRESS] . В попереднє судове засіданні позивач не з’явився, надавши письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі. Відповідач до суду не з’явився, надавши письмову заяву про розгляд справи а його відсутності з позовом згоден. Дослідивши письмові докази, суд вважає за необхідне задовольнити позов за наступних підстав. Між сторонами склалися цивільні правовідносини, урегульовані ст.219, 220 ЦК України відповідно до яких, в разі домовленості сторін з істотних умов договору та виконання умов цього договору сторонами, але при ухиленні однієї із сторін від нотаріального посвідчення договору, суд може визнати такий договір дійсним. Судом встановлено, що між сторонами була досягнута домовленість про продаж незавершеного будівництва житлового будинку садибного типу, розташованого в [ADDRESS] . На підтвердження угоди відповідачем було надано розписку позивачу від 20.04.2007 року про продаж будівлі за 63000 грн. Відповідач обіцяв оформити угоду в нотаріальній конторі на протязі шести місяців, так як йому необхідно було підготувати відповідні документи на протязі цього часу. До теперішнього часу відповідачем договір нотаріально не оформлено, посилаючись на свою зайнятість. Після придбання будинку, позивач разом з родиною там проживають.

Outcome: approved