Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-16 00:00:00

позивачка доповнила свої позовні вимоги і просить суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] від 24 січня 2006 року та договір дарування земельної ділянки площею 0,0641 га, розташованої по вищевказаній адресі від 24 січня 2006 року між нею та [PERSON]., як укладені внаслідок її помилки, визнати за нею право власності на вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку, стягнути з відповідачки понесені судові витрати: по оплаті державного мита в розмірі 477 грн., по оплаті інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн. та по оплаті правової допомоги в розмірі 1000 грн., виходячи з того, що вона уклала з відповідачкою договір дарування будинку та земельної ділянки, оскільки вона є одинокою, має похилий вік - 84 роки, незадовільний стан здоров”я і не може самостійно себе обслуговувати, а відповідачка є її найближчою родичкою і в зв'язку з цим вони домовились, що відповідачка буде проживати з нею, вести господарство та доглядати її до смерті, а вона переоформить на неї своє будинковолодіння та земельну ділянку. Оформленням їх угоди займалась відповідачка за її кошти, вона повністю їй довіряла. Проте ніякого догляду відповідачка їй не надавала, приїздила не частіше одного разу на місяць, ні допомоги по утриманню будинку, ні догляду вона не отримувала, а коли стала про це їй говорити, то вона повідомила, що господарка будинку вона і не зобов'язана їй ні в чому допомагати. З часу укладання договорів і до теперішнього часу вона проживає в даному будинку і там прописана, а відповідачка має власне житло і ні одного дня не проживала в її будинку. Договір дарування замість договору довічного утримання укладений нею внаслідок допущеної помилки щодо природи правочину. Вона була впевнена, що підписала у нотаріуса документ, що реалізує їх домовленість з відповідачкою, тобто вона передає їй свій будинок за умови, що вона догляне її до смерті. В зв'язку з похилим віком та юридичною неграмотністю вона не могла усвідомити зміст даних документів. Оскільки вона в даний час залишилась і без будинку, який був єдиною її власністю, і без догляду, якого вона потребує, і на який надіялась укладаючи угоду з відповідачкою, то вона змушена була звернутися до суду з даним позовом. Відповідачка позовні вимоги позивачки не визнала повністю та просить в позові відмовити та звільнити її від сплати судових витрат, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та правої допомоги і визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] виходячи з того, що перед укладанням договору дарування позивачка була ознайомлена з вимогами закону, що регулюють укладений сторонами договір, вона розуміла значення своїй дій і добровільно виявила бажання щодо настання правових наслідків. Між нею та позивачкою не було ніякої домовленості щодо укладання договору довічного утримання, вона сама запропонувала укласти договір дарування, оскільки вона є її єдиною родичкою і позивачка боялась, що після її смерті будинок дістанеться чужим людям. Витрати на оформлення договору та всіх інших документів оплачувала вона. Протягом 2006-2007 року вона час від часу за своїм волевиявленням приїздила до позивачки, привозила їй одяг, продукти харчування, допомагала по господарству, але коштів за це не вимагала. Заслухавши сторони, свідків та вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки є законним, обґрунтованим та стверджується належними доказами. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами 24 січня 2006 року був укладений договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] (а.с.7) та договір дарування земельної ділянки, розташованої за вищевказаною адресою (а.с.42-43), відповідно до яких позивачка подарувала відповідачці вищевказане будинковолодіння та земельну ділянку. Після укладання договору дарування в будинку продовжує проживати та прописана лише позивачка, що стверджується копією її паспорта (а.с.6) та будинковою книгою, яка знаходиться у неї (а.с.9-10), вона оплачує всі платежі по утриманню будинку та податок на землю. Відповідачка в будинку не зареєструвалась і не проживає, вона має своє власне житло в іншому районі і змінювати місце свого проживання не має наміру, що в судовому засіданні підтвердила сама відповідачка та свідки. Позивачка є одинокою, має похилий вік - 84 роки, а відповідно до чинного законодавства, особа, яка досягла 80-ти річного віку вважається такою, що потребує сторонньої допомоги. Відповідачка ніякого догляду позивачці не надавала, приїздила не частіше одного разу на місяць, ні допомоги по утриманню будинку, ні догляду позивачка не отримувала, а коли стала про це говорити відповідачці, то та повідомила, що господарка будинку вона і не зобов'язана їй ні в чому допомагати. У позивачки не було жодних намірів і підстав для безоплатної передачі у власність відповідачці належного їй будинку та земельної ділянки, оскільки спірний будинок та земля є єдина її цінність, вона надіялась, що відповідачка забезпечить більш-менш належні умови її життя та забезпечить догляд, вона думала, що вони будуть жити разом, а коли вона отримала згоду, що та її догляне, переоформила будинок та землю. Позивачка є юридично не обізнаною людиною і укладаючи договори дарування, вона розраховувала на допомогу та на підтримку відповідачки і була впевнена, що відповідачка отримавши будинок і землю, догляне її до смерті. Свідок [PERSON], яка працює нотаріусом в Ватутінській міській нотаріальній конторі в судовому засіданні пояснила, що позивачка та відповідачка неодноразово приходили до нотаріальної контори з метою укладення договору. Вона роз'яснювала їм умови договору дарування та договору довічного утримання, спочатку вони хотіли укласти договір довічного утримання, однак поскільки укладання даного договору було дорого, то відповідачка вирішила укласти договір дарування, так як при складанні такого договору потрібно платити значно менший податок. В судовому засіданні також було встановлено, що позивачка, укладаючи договори дарування житлового будинку та земельної ділянки, в силу свого похилого віку та вад слуху і зору, не придавала істотного значення тому, який договора вона підписує і була впевнена, що укладання даних договорів реалізуватиме їх домовленість з відповідачкою, тобто вона передає їй свій будинок за умови, що вона догляне її до смерті. Відповідно акту депутата Ватутінської міської ради від 04.09.2008 року (а.с.11) [PERSON]. подарувала свій будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] своїй сестрі [PERSON]., домовившись при цьому, що остання буде проживати з нею, вести спільне господарство та доглядатиме за нею. Свідки [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]. та [PERSON]. підтвердили той факт, що [PERSON]. залишаючи своїй сестрі будинок та земельну ділянку, мала домовленість, що її сестра переїде до неї проживати і догляне її до смерті, так як вона вже має похилий вік і не може себе сама обходити. Однак відповідачка умови домовленості не виконувала, приїздила лише до позивачки інколи, а останнім часом не приїзджала зовсім, а в основному їй по господарству все допомагали і допомагають вони - сусіди. Свідки [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]. підтвердили, що відповідачка приїзджала до позивачки рідко. Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Таким чином суд вважає, що укладаючи договори дарування позивачка помилялася щодо істотних умов договору, маючи на увазі фактично договір довічного утримання, так як за умовами домовленості між позивачкою та відповідачкою остання повинна була переїхати в будинок позивачки та доглядати її до смерті, одначе після укладання договорів дарування відповідачка відмовилася переїздити в будинок позивачки та доглядати її, а потім і зовсім перестала до неї їздити і допомагати. Як було вище вказано позивачка має похилий вік 84 роки і не має можливості сама себе обходити, потребує стороннього догляду, а гарантом її догляду є її будинок та земельна ділянка, які вона хоче передати тій особі, яка догляне її до смерті. Більш того позивачка не має іншого житла і землі і в разі залишення даних договорів в силі позбавило б позивачку житла та землі, яка для неї є основним джерелом існування. Виходячи з викладеного суд вважає за необхідне визнати договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] від 24 січня 2006 року та договір дарування земельної ділянки від 24 січня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] не дійсними, як укладені внаслідок помилки, визнати за [PERSON] право власності на даний будинок та земельну ділянку та стягнути з відповідачки понесених судових витрат. На підставі наведеного, ст. 229 ЦК України та

Outcome: approved