Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-10 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON]. та Ковельської міської ради про визнання недійсним Державного акту серія [NUMBER] від 30.08.2002 року на право приватної власності на земельну ділянку по [ADDRESS]в м.Ковелі, площею 0,0266 га, виданий Ковельською міською радою [PERSON] , з підстав непогодження внутрішніх меж між суміжними користувачами, а також з підстав невідповідності визначених в акті розмірів зовнішніх меж ділянки та її площі фактичним розмірам . На обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що є власником частини житлового будинку по [ADDRESS] та користується земельною ділянкою, суміжною з земельною ділянкою відповідачки [PERSON]. При видачі [PERSON]. Державного акту на право приватної власності на землю по [ADDRESS]в м.Ковелі, площею 0,0266 га. завищені розміри зовнішніх меж усієї земельної ділянки по [ADDRESS] в м.Ковелі, відповідно невірно визначена площа земельної ділянки, а також [PERSON]. без погодження з ним, неправомірно, виділено у власність 0,95 см. зі строни [ADDRESS] біля стіни будинку, які згідно схеми розподілу земельної ділянки доданого до рішення Ковельського міського народного суду від 11.01.1974 року належать йому і необхідні для обслуговування своєї частини будинку. Зазначає, що про порушення свого права він дізнався лише у 2007 році під час розгляду справи за позовом [PERSON]. до нього про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Просить зазначений Державний акт на право приватної власності на землю визнати недійсним. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON]. позов не визнала і пояснила, що у 1989 році придбала частину будинку по [ADDRESS] у колишньої дружини позивача, одночасно до неї перейшло право користування 300 кв.м присадибної земельної ділянки. При виготовленні у 2001 році технічної документації для видачі державного акту на землю проводились заміри земельної ділянки, про що позивач знав, також при розподілі земельної ділянки між сторонами вона відмовилась на користь позивача від частини земельної ділянки, яка перебувала у її користуванні- зі сторони вулиці Глінки біля будинку, де розміщена газова труба до частини будинку, що належить позивачу, погодившись таким чином на зменшення своєї частини земельної ділянки. Також пояснила, що ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 18.05.2007 року визнано мирову угоду, укладену між сторонами, згідно якої, на визначені позивачем ,як спірні, 0,95 см біля будинку, встановлений сервітут. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача - Ковельської міської ради позов не визнала і пояснила, що Державний акт на право приватної власності на землю виданий [PERSON]. відповідно до технічної документації виготовленої державним комунальним підприємством «Ковельгеодезія» та акту розподілу земельної ділянки між співвласниками будинку на підставі рішення Ковельської міської ради від 30.05.2002 року № 2/14 про безоплатну передачу земельної ділянки в приватну власність з дотриманням вимог законодавства. Просить в позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов безпідставний і задоволенню не підлягає. Як встановлено судом, [PERSON]. на підставі договору купівлі-продажу , реєстраційний [NUMBER] від 07.03.1989 року, укладено з [PERSON], належить на праві власності 9/25 частини житлового будинку по [ADDRESS], право власності зареєстровано у 1989 році на квартиру № 2. Сторони не заперечують, що інша частина будинку - квартира № 1 - належить позивачу, хоча останнім не представлені документи на підтвердження такого права власності. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] має право на користування земельною ділянкою площею 300 кв.м. на підставі рішення Ковельської міської ради від 13.04.1970 року № 157 та рішення Ковельського міського народного суду від 11.01.1974 року про поділ між [PERSON]та [PERSON] спільної земельної ділянки виділеної для користування індивідуальним забудовникам по [ADDRESS] по 300 кв.м. кожному у відповідності з актом комісії від 25.12.1973 року., що є достатнім документом, що підтверджує право користування до 01 січня 2005 року. Придбавши у 1989 році частину житлового будинку [PERSON]. не набула права користування на виділену [PERSON] частину земельної ділянки, оскільки Земельним Кодексом України 1970 року, чинного на час придбання будинку, не передбачався перехід права користування присадибною земельною ділянкою у зв'язку з переходом права власності на будинок ( ст.16 ЗК України). Рішення про надання присадибної ділянки мало прийматись відповідним органом у встановленому порядку. Як пояснила суду відповідачка вона вважала, що наділена правом користування земельною ділянкою площею 300кв.м. та іншого правовстановлюючого документа на той час не отримувала. Суд не приймає до уваги наявний в справі витяг з рішення виконкому Ковельської міської ради від 05.11.1997 року № 351 про передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку [PERSON]по [ADDRESS] площею 300 кв.м., [PERSON]. по [ADDRESS] площею 300 кв.м., як недопустимий доказ, оскільки відповідно до положень ЗК в редакції 1990 року, чинного на момент постановлення рішення, відповідно до Постанови ВРУ «Про прискорення земельної реформи та приватизації землі» від 13 березня 1992 року №2200-ХІІ, Декрету КМУ від 26.12.1992 року №15-92 , Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, ЗУ « Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 року рішення про передачу земель у приватну власність уповноважені були приймати лише відповідні ради за місцем розташування цих ділянок. Однак, відповідно до ст.42 ЗК України 1990 року, чинного на момент виготовлення технічної документації на замовлення [PERSON]. для отримання державного акту на право власності на землю, співвласники житлового будинку мають право на частину земельної ділянки відповідно до частини власності на житловий будинок. Встановлення меж земельних ділянок, що передаються у приватну власність, у натурі виконують землевпорядні організації на замовлення рад, після чого громадяни одержують акт на власності на землю. Співвласники житлового будинку мають право на частину земельної ділянки відповідно до частини власності на житловий будинок. Як вбачається з акту розподілу земельної ділянки між співвласниками житлового будинку по [ADDRESS] в м.Ковелі від 19.11.2001 року [PERSON]. визначено - 266 кв.м, [PERSON]-360 кв.м., позивач не оспорює пропорційність такого розподілу. Відповідно до п.2 Перехідних Положень Земельного Кодексу України в редакції 2001 року заяви громадян щодо відведення земельних ділянок, не вирішені на момент введення в дію цього Кодексу ( 01.01.2002 року), реалізовуються органами виконавчої влади та місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції з додержанням вимог цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний державний акт видано [PERSON]. 30.08.2002 року на підставі рішення Ковельської міської ради від 30.05.2002 року № 2/14 про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,0266 га в межах згідно з планом , відповідно до ст.12, ст.118 ЗК України 2001 року. З акту про встановлення границь ділянки в натурі вбачається, що межові знаки, якими закріплена ділянка, виставлені на місцевості 20.11.2006 року. Позивачем оспорюється передача [PERSON]. у власність 0,95 см. зі сторони [ADDRESS] біля стіни будинку, які згідно схеми розподілу земельної ділянки доданого до рішення Ковельського міського народного суду від 11.01.1974 року, належать йому і необхідні для обслуговування своєї частини будинку. Як вбачається з схеми розподілу земельної ділянки від 25.12.1973 року відстань від будинку до [ADDRESS] - 4 метри, згідно плану земельної ділянки виготовленого ДКП «Ковельгеодезія» у 2001 році ця відстань становить - 4 м.95 см. Сторони визнали відповідність останнього визначення фактичному розміру ділянки. Із схеми розподілу земельної ділянки від 25.12.1973 року та рішення Ковельського міського народного суду від 11.01.1974 року про розподіл спільної земельної ділянки не вбачається, що ці 0,95 см. від будинку, виділені у користування [PERSON] Окрім того, ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 18 травня 2007 року встановлено, що [PERSON] визнав право власності [PERSON]. на дану земельну ділянку і погодився на встановлення сервітуту. За змістом ст.403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Відповідно до п.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільних, господарських або адміністративних справах, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, вимоги позивача про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 30.08.2002 року з підстав неправомірної передачі [PERSON]. у власність земельної ділянки розміром 0,95 см. зі сторони [ADDRESS] біля стіни будинку, є безпідставними. Другою підставою позову позивач зазначає невідповідність розмірів зовнішніх меж ділянки та її площі фактичним розмірам . Однак позивач не представив суду доказів на підтвердження даної обставини, суд не має можливості вирішити питання про відповідність схематичних розмірів фактичним лише шляхом співставлення документальних планів ділянки різного за часом виготовлення. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed