overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Лукавецької сільської ради Вижницького району, [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В позові вказував, що [INFO] померла його мати - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований [ADDRESS]. Посилався, що являється після смерті матері спадкоємцем першої черги за законом, вчасно прийняв спадщину, фактично вступивши в управління спадковим майном. Однак, державний нотаріус постановою від 29.08.2008 року відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Вказувала, що крім нього, спадкоємцем першої черги є також його сестра, [PERSON], яка відмовилася від спадщини на його користь. Просив визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Лукавецький сільський голова в судове засідання не з»явився, в адресованій суду заяві позов [PERSON] визнав, просив справу розглянути без участі представника сільської ради. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, надіслала до суду заяву, в якій з позовом [PERSON] згідна, ніяких претензій до спадкового майна не мала, справу просила роглянути в її відсутності, оскільки з поважних причин не має можливості з»явитися в суд. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після її смерті відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований [ADDRESS]. Позивач є син померлої, що підтверджується копією свідоцтва про народження, та спадкоємцем першої черги за законом. Постановою державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори від 29 серпня 2008 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться [ADDRESS] у зв»язку з тим, що ним не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності [PERSON] на дане майно. Як вбачається з технічного паспорта на житловий будинок, що розташований [ADDRESS], його власником значиться [PERSON]. Як видно з довідки виконкому Лукавецької сільської ради вихідний № 06.05.-183, згідно запису в погосподарській книзі № 10, стор. 71, особовий рахунок № 646, [PERSON]. дійсно було власником житлового будинку та господарських споруд, що розташований за вищевказаною адресою. [PERSON] в наданій суду заяві не заперечувала проти визнання права власності на вказане спадкове майно за [PERSON]. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що являється власником 23/50 частини домоволодіння по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27.01.1977р., згідно реєстрації за місцем проживання у належній позивачці частині домоволодіння зареєстровані її чоловік, син, невістка, а також брат- відповідач по справі. Останній був зареєстрований з 2004 року, але фактично з дня реєстрації в даному житловому приміщенні не проживав, даним житлом не користується, всі обов'язки, що випливають з утримання даного житла виконує лише позивачка, а тому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, просила суд позовні вимоги задоволити. Зазначала, що з відповідач з моменту реєстрації в належній їй частині домоволодіння не проживав, речі його в будинку відсутні, зв'язку з даним житлом не підтримує. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами до суду не звертався. Заслухавши пояснення позивачки, свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та житлового законодавства. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Як вбачається з довідки квартального комітету № 5 м.Черкаси від 10.10.2008р. в домоволодіння по [ADDRESS] прописані та проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також з 06.11.2004р. прописаний [PERSON], [INFO] р.н. Судом встановлено, що відповідач з 2004 року не проживає в житловому будинку по [ADDRESS], понад 6 місяців без поважних причин не користуються житлом, його речей в будинку немає, також показами свідка [PERSON], а також актом комісії квартального комітету № 5 від 05.10.2008р. У суду немає підстав ставити під сумнів докази надані позивачем. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості, мотивує свої вимоги тим, що між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 010/08-112/25283. Згідно положень якого відповідачу було відкрито відновлювальну кредитну лінію у розмірі 10 000,00 із відсотковою ставкою за користування кредитом яка складає 0,1 % річних гривень строком з 17 січня 2006 року по 17 січня 2008 рік. При цьому у відповідності з кредитним договором Позичальник зобов»язаний щомісячно до 15 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості за кредитом та за відсотками. Станом на 14.07.2008 року відповідачем умови кредитного договору належним чином не виконуються, заборгованість перед МОД ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» становить 16 824 гривні 01 копійка. На адресу відповідача надісланий лист, що залишився ним без уваги. Просить суд стягнути з відповідача вищевказану заборгованість та судові витрати. Представник позивача до суду не з»явився надіслав лист з проханням справу розглянути у його відсутність позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] до суду не з*явився, але надіслав лист у якому з позовним вимогами погодився не заперечує проти їх задоволення. Вивчивши матеріали справи та додані документи: копія договору, довідка, суд вважає , що позов обґрунтований та підлягає задоволенню Згідно до ст. 525 ЦК Одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ст. 611 ЦК у випадку порушення зобов»язання наступають правові наслідки, які встановлені договором чи законом, вчасності: На підставі ст. 525, 526, 611, 629 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-14 00:00:00

Заявник [PERSON] надав заяву, у який повідомив, що згідно з Міжурядовою угодою від 02.04.1981 року про направлення та прийом в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємствах та в організаціях СРСР, заявник в 1988 році приїхав із Республіки В'єтнам до України де працював на Каховському заводі залізобетонних виробів. У зв'язку з закінченням терміну Міжурядової угоди його було звільнено з вказаного підприємства, але він переїхав до м. Херсона, де залишився проживати у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Встановлення факту проживання на території України до 24.08.1991 року, необхідно йому для отримання права громадянства за територіальною ознакою згідно ст. 8 Закону України "Про громадянство України". Тому заявник просить постановити рішення про встановлення юридичного факту – постійного проживання на території України до 24.08.1991 року та зобов'язати ВГІРФО УМВС України в Херсонській області оформити йому громадянство України. Заявник у судове засідання з'явився, підтримав свої вимоги, просить заяву задовольнити. Представник зацікавленої особи у судовому засіданні заяву заявника [PERSON] не визнав, оскільки заявник на території України мешкає на незаконних підставах, тому що після завершення роботи, він повинен був вернутись до В'єтнаму, а після прийняття Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001 р., заявнику, відповідно до вказаного Закону, необхідно було отримати право на постійне проживання в Україні. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника, свідків [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили факт постійного проживання заявника на території України до 24.08.1991 року. Згідно ст. 8 Закону України "Про громадянство України", особа, яка сама чи хоча б один з її батьків народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 р. на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Заявлені заперечення представника зацікавленої особи в судовому засіданні, не спростовують факт постійного проживання на території України заявника з березня 1988 р., тому суд приходить до висновку про можливість задоволення вимог заявника.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-14 00:00:00

24.09.2008 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що [INFO] він розірвав шлюб з відповідачкою. Від спільного проживання в шлюбі вони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з ним та знаходиться на повному його утриманні. Просить стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі – 200 гривень щомісячно , починаючи з часу звернення його до суду і до досягнення дочкою повноліття, посилаючись на те, що відповідачка проживає окремо від них, не займається вихованням доньки, матеріальної допомоги на її утримання не надає, чим ставить сім’ю у скрутне матеріальне становище, йому важко утримувати дочку, оскільки він являється інвалідом другої групи і отримує мізерну пенсію. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, посилаючись на ті самі обставини. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з’явилася. Однак від неї надійшла заява, в якій просить розглянути справу в її відсутності, позов визнає повністю, згодна і має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі – 200 гривень щомісячно, до її повноліття. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони розірвали шлюб [INFO] (а.с.7). Від даного шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , матір’ю якої в свідоцтві про народження зазначена відповідачка (а.с.5) . Відповідачка з сім’єю не проживає, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, чим ставить сім’ю в скрутне матеріальне становище. Даному факту відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст.ст. 180-183, 191 СК України, відповідно до яких батьки зобов’язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. У разі ухилення батьків від виконання цього обов’язку кошти на утримання дітей стягуються з матері, батька дитини в частці від їх доходу і (або) у твердій грошовій сумі за рішенням суду. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред’явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів – у межах суми платежу за один місяць. Оскільки право позивача та його неповнолітньої дитини на матеріальне утримання з боку матері порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов - задоволенню. Підлягає стягненню з відповідачки в дохід держави державне мито в сумі 51 грн. відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 7 грн. 50 коп. відповідно до ст..81 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-14 00:00:00

Заявник [PERSON] надала заяву, у який повідомила, що згідно з Міжурядовою угодою від 02.04.1981 року про направлення та прийом в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємствах та в організаціях СРСР, заявник в 1989 році приїхала із Республіки В'єтнам до України де працювала на Ворошиловградській трикотажній фабриці. У зв'язку з закінченням терміну Міжурядової угоди її було звільнено з вказаного підприємства, але вона переїхала до м. Херсона, де залишилась проживати у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . 20.03.2008 р. вона отримала посвідчення на постійне проживання в Україні. Встановлення факту проживання на території України до 24.08.1991 року, необхідно їй для отримання права громадянства за територіальною ознакою згідно ст. 8 Закону України "Про громадянство України". Тому заявник просить постановити рішення про встановлення юридичного факту – постійного проживання на території України до 24.08.1991 року та зобов'язати ВГІРФО УМВС України в Херсонській області оформити їй громадянство України. Заявник у судове засідання з'явилась, підтримала свої вимоги, просить заяву задовольнити. Представник зацікавленої особи у судовому засіданні заяву заявника [PERSON] не визнав, оскільки заявник на території України мешкає на незаконних підставах, тому що після завершення роботи, він повинен був вернутись до В'єтнаму, а після прийняття Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001 р., заявнику, відповідно до вказаного Закону, необхідно було отримати право на постійне проживання в Україні, яке вона отримала тільки в березні 2008 р. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника, свідків [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили факт постійного проживання заявника на території України до 24.08.1991 року. Згідно ст. 8 Закону України "Про громадянство України", особа, яка сама чи хоча б один з її батьків народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 р. на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Заявлені заперечення представника зацікавленої особи в судовому засіданні, не спростовують факт постійного проживання на території України заявника з вересня 1988 р., тому суд приходить до висновку про можливість задоволення вимог заявника.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-14 00:00:00

Заявник [PERSON] надала заяву, у який повідомила, що згідно з Міжурядовою угодою від 02.04.1981 року про направлення та прийом в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємствах та в організаціях СРСР, заявник в 1989 році приїхала із Республіки В'єтнам до України де працювала на Ворошиловградській трикотажній фабриці. У зв'язку з закінченням терміну Міжурядової угоди її було звільнено з вказаного підприємства, але вона переїхала до м. Херсона, де залишилась проживати у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Встановлення факту проживання на території України до 24.08.1991 року, необхідно їй для отримання права громадянства за територіальною ознакою згідно ст. 8 Закону України "Про громадянство України". Тому заявник просить постановити рішення про встановлення юридичного факту – постійного проживання на території України до 24.08.1991 року та зобов'язати ВГІРФО УМВС України в Херсонській області оформити їй громадянство України. Заявник у судове засідання з'явилась, підтримала свої вимоги, просить заяву задовольнити. Представник зацікавленої особи у судовому засіданні заяву заявника [PERSON] не визнав, оскільки заявник на території України мешкає на незаконних підставах, тому що після завершення роботи, вона повинна була вернутись до В'єтнаму, а після прийняття Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001 р., заявнику, відповідно до вказаного Закону, необхідно було отримати право на постійне проживання в Україні. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника, свідків [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили факт постійного проживання заявника на території України до 24.08.1991 року. Згідно ст. 8 Закону України "Про громадянство України", особа, яка сама чи хоча б один з її батьків народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 р. на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Заявлені заперечення представника зацікавленої особи в судовому засіданні, не спростовують факт постійного проживання на території України заявника з листопада 1989 р., тому суд приходить до висновку про можливість задоволення вимог заявника.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-14 00:00:00

Заявник [PERSON] надала заяву, у який повідомила, що згідно з Міжурядовою угодою від 02.04.1981 року про направлення та прийом в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємствах та в організаціях СРСР, заявник в 1990 році приїхала із Республіки В'єтнам до України де працювала на Ворошиловградській трикотажній фабриці. У зв'язку з закінченням терміну Міжурядової угоди її було звільнено з вказаного підприємства, але вона переїхала до м. Херсона, де залишилась проживати у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Встановлення факту проживання на території України до 24.08.1991 року, необхідно їй для отримання права громадянства за територіальною ознакою згідно ст. 8 Закону України "Про громадянство України". Тому заявник просить постановити рішення про встановлення юридичного факту – постійного проживання на території України до 24.08.1991 року та зобов'язати ВГІРФО УМВС України в Херсонській області оформити їй громадянство України. Заявник у судове засідання з'явилась, підтримала свої вимоги, просить заяву задовольнити. Представник зацікавленої особи у судовому засіданні заяву заявника [PERSON] не визнав, оскільки заявник на території України мешкає на незаконних підставах, тому що після завершення роботи, вона повинна була вернутись до В'єтнаму, а після прийняття Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001 р., заявнику, відповідно до вказаного Закону, необхідно було отримати право на постійне проживання в Україні. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника, свідків [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили факт постійного проживання заявника на території України до 24.08.1991 року. Згідно ст. 8 Закону України "Про громадянство України", особа, яка сама чи хоча б один з її батьків народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 р. на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Заявлені заперечення представника зацікавленої особи в судовому засіданні, не спростовують факт постійного проживання на території України заявника з грудня 1990 р., тому суд приходить до висновку про можливість задоволення вимог заявника.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-14 00:00:00

Позивач в своїй позовній заяві просить суд стягнути з відповідача [PERSON] 958 грн. 94 коп. у вигляді заборгованості за водопостачання його квартири, посилаючись на те, що відповідач має квартиру [ADDRESS], і користується централізованим водопостачанням, яке надає відповідачу позивач, але з січня місяця 2005 року оплату послуг не проводить. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, обґрунтувавши його вищенаведеними обставинами. Відповідач [PERSON] позов визнав. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, вважає за необхідне відмовити у позові з таких підстав: Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується надати послугу другій стороні (замовнику), а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Оскільки відповідач визнав позов в повному обсязі, суд відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки воно не суперечить закону і не порушує права відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] в своїй позовній заяві просила суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право на жиле приміщення в її будинку по [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідач лише зареєстрований в її будинку, але в будинку не проживає понад 5 років і не бере участі в його утриманні. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов позивачки підтримала обґрунтувавши його вищенаведеними обставинами. Відповідач [PERSON] позов визнав і пояснив, що не проживає в будинку позивачки лише півтора року, оскільки посварився з внучкою позивачки, з якою перебував у шлюбі. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, відповідача, дослідивши письмові докази, вважає за необхідне позов задовольнити з таких підстав: Між сторонами виникли правовідносини з приводу житлових правовідносин, в яких відповідач був наймачем жилого приміщення в будинку позивачки. Відповідно до ст.163 Житлового Кодексу України, «уразі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частини четвертої статті 71 цього Кодексу». Стаття 71 ч.1 ЖК України передбачає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а при призові на строкову військову службу, альтернативну службу, тимчасовому виїзду за умовами і характером роботи, навчанням, поміщенням до дитячого виховного закладу, при виїзді в зв'язку з виконанням обов'язків опікуна, виїзду на лікування, взяття під варту, або засудження до обмеження чи позбавлення волі, або арешту на період перебування в цих закладах чи на службі. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку, що сповідується в ст. 72 ЖК України. Відповідно до ст.174 ч.4 ЦПК України, "у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову". Оскільки відповідач визнав, що він без поважних причин не проживає в будинку позивачки понад півтора року, суд вважає, що законність підстав для задоволення позову відповідає вимогам закону, а тому позов підлягає задоволенню а порушене право позивача на житло - судовому захисту. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved