Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-29 00:00:00

Позивач у справі є платником аліментів на користь відповідача і за постановою судді Мурованокуриловецького районного суду від 06 лютого 2002 року і зобов`язаний сплачувати на користь позивача 1/3 частину всіх видів заробітку на утримання двох неповнолітніх дітей. Відповідно до діючого законодавства позивач, як непрацюючий, має сплачувати на кожну дитину не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць. Враховуючи, що в нього на утриманні перебуває ще дві дитини від громадянського шлюбу з іншою жінкою та обставину, що він тривалий час ніде не працює, звернувся до суду з вимогою про зменшення розміру аліментів на утримання дітей від відповідача і визначення їх у твердій грошовій сумі по 100 грн. на кожну дитину. В судовому засіданні позивач підтримав свою вимогу і пояснив: Від шлюбу з відповідачем у нього є двоє неповнолітніх синів, на утримання яких він сплачує аліменти. Оскільки він не працює, державний виконавець зобов`язав його щомісяця сплачувати на утримання кожної дитини не менше 210 гривень в місяць. На сьогоднішній день він має заборгованість лише за жовтень місяць, але в даний час не має змоги сплачувти такий розмір, оскільки на утриманні має ще двох дітей від іншої жінки, тривалий час ніде не працює з незалежних від нього причин. Позивач визнала позовні вимоги і пояснила суду: Оскільки позивач ніде не працює, він дуже нерегулярно сплачував їй на утримання двох їхніх дітей. Звичайно, їй цих коштів не вистачає на утримання дітей, але, розуміючи, що він утримує, крім її дітей, ще двох дітей від іншого шлюбу, не має постійного місця роботи, вона не заперечує проти стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі по 100 грн. на кожну дитину щомісяця. Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити. Постановою судді Мурованокуриловецького районного суду від 06 лютого 2002 року (а.с. 4) позивача зобов`язано сплачувати на користь відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що позивач протягом останніх шести років працює лише на сезонних роботах, він зобов`язаний сплачувати відповідачу аліменти в сумі понад 400 гривень щомісячно. Зі свідоцтв про народження (а.с. 7), пояснень сторін в судовому засіданні вбачається, що на утриманні позивача знаходяться ще й двоє малолітніх дітей, 2002 і 2003 років народження. Доходи позивач має лише від ведення домашнього господарства, сезонних робіт та як безробітний (а.с. 5). Отже, порівняно з часом, коли виносилося рішення про стягнення з позивача у цій справі аліментів, його матеріальний стан змінився в сторону зменшення, а сімейний - в сторону збільшення, а тому, виконуючи добросовісно рішення суду, позивач ставитиме себе та свою нову сім`ю у важке матеріальне становище, чим порушить права та інтереси своїх малолітніх дітей. За таких обставин, та враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає правильним і таким, що відповідає інтересам обох сторін та їхніх дітей, зменшення розміру аліментів та визначення їх на підставі ч. 1 ст. 184 СК України у твердій грошовій сумі в розмірі 100 гривень щомісяця на кожну дитину. На підставі викладеного та

Outcome: approved