Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання договору завдатку недійсним та стягнення суми авансу та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що він домовився з [PERSON] про купівлю належного йому будинку за 7000 доларів США та передав останньому 300 доларів США завдатку, а відповідач зобов'язався продати та звільнити будинок до 30 квітня 2006 року. Однак, відповідач в обумовлений строк домоволодіння не звільнив, передану йому суму завдатку повернути відмовився. Просить стягнути з відповідачу суму завдатку, судові витрати, моральну шкоду. Позивач у судовому засіданні вточнив заявлені позовні вимоги та показав, що вони вирішили продати свій будинок і купити новий. У листопаді 2005 року знайшли родину, домовилися письмово. Не пізніше вересня 2006 року в їхній будинок повинна була в'їхати нова сім'я. У лютому 2006 року знайшли новий будинок для себе. Дали відповідачеві аванс 300 доларів США. За курсом 1515 грн. Однак покупці на їхній будинок зненацька відмовилися його здобувати. Це було повною несподіванкою для них. Гроші цій родині вони повернули, але в частині, тому що вже витратили на оформлення. Всю цю ситуацію він розповів відповідачеві. Просив почекати їх із продажем будинку. І домовилися, що якщо відповідач продасть будинок, не буде їх чекати, то 300 доларів США він поверне, тому що це аванс. Вони б встигли продати будинок, але не знали, що необхідно зняти арешт із будинку. Тому також чекали коли зніметься арешт із їхнього будинку. Чекали приблизно 8-10 днів. Він поїхав до відповідача і його дружина сказала, що будинок вони вже не продають, тому що збираються залишити комусь із родичів. Потім взагалі сказали, щоб їм більше по цьому питанню не дзвонили. 28 липня 2006 року будинок відповідача був проданий, але не ім. Текст договору задатку писала його дружина, і всі його читали. Договір називався «Договір задатку». Він від будинку відповідача не відмовлявся, але просив почекати з його продажем через непередбачені обставини. Він юридично не грамотний, тому не надавав значення як правильно називається «задаток» або «аванс». Дійсно умови договору до 30 квітня 2006 року не виконали. Але домовлялися до [PERSON] усно про те, що він почекає. Але письмово все це не оформили. Про те, що потрібно звертатися до нотаріусу він не знав, і не надавав цьому значення. Просить визнати Договір про задаток недійсним, стягнути з відповідача суму авансу 1515 грн., судові витрати - держмито 51 грн., витрати на інформаційне технічне забезпечення - 30 грн., юридичну допомогу в сумі 650 грн., витрати по розшуку відповідача 692 грн. 85 коп., моральний збиток 2000 грн. Уважає, що не його провина, що він не міг вчасно продати будинок, тому відповідач повинен повернути йому гроші. Слухання справи вже проходить тривалий час, все це позначилося на його стані здоров'я, нервах. Представник позивача [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги позивача, та просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав і показав, що дійсно він продавав свій будинок. Покупцем був позивач. У с. П”ятихатка дружина позивача написала, що він одержує 300 доларів США задатку, а потім ще доплатять 7000 доларів США. До 30 квітня 2006 року позивач повинен був купити будинок. Пізніше позивач приїхав з родиною. Позивач сказав, що будинок його купувати не буде, тому що не може продати свій будинок. Але допоможе продати йому його будинок. Позивач до нього не приїжджав і не говорив, щоб він почекав із продажем будинку, що в нього нібито проблеми. Він виїжджав у Білорусію і йому терміново потрібно було продавати будинок. Час був обмежене. Він розумів, що це договір задатку, а не який або інший договір. Зміни в договір не вносили, тому що позивач цього не просив. Позивач сказав, що задаток це розмір його пенсії, нехай пропадає, тому що сам винуватий. Просить у позові відмовити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав і пояснив, що сторони між собою уклали договір задатку. У цьому договорі зазначений задаток, а не аванс. Даний договір написаний у простій письмовій формі, і нотаріально його завіряти немає необхідності. У ЦК України написано, що тільки в писемній формі. Є проста письмова форма, є договір задатку, договір не виконаний. Тому позов не підлягає задоволенню. Моральна шкода не передбачена по даної категорії справ. Аванс не є способом забезпечення договору. Договір не анульований. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав і пояснив, що позивач сам відмовився від будинку. Він особисто сам давав об'яву в газету про продаж будинку. Свідок [PERSON] судовому засіданні показала, що вони хотіли купити будинок у відповідача. На 3-й раз приїхали до відповідача додому й дали 300 доларів США. Договір становили в довільній формі, тому що не знали як правильно він складається. До 30 квітня 2006 року повинні були купити будинок. При розмові вона була присутня. Ці гроші були авансом і говорилося, що якщо не вийде, то гроші повинні повернутися. Фізично вони не встигали продати свій будинок. Крім того, на їхній будинок був накладений арешт. 07 серпня 2006 року арешт із будинку був знятий й 08 серпня 2006 року будинок вони продали. Договір називався «Договором задатку». Вони не знали закону, тому так і склали договір. Нового договору не було. Вони домовлялися, що якщо у відповідача з'явиться новий покупець, то він може його продати, але гроші їм відповідач повинен повернути. Від будинку вони не відмовлялися. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що батьки хотіли купити будинок у відповідача. Давали за будинок суму в доларах - 300 доларів США. Хто саме писав договір вона не пам'ятає. Але хазяї цей будинок продали. Вона знає, що батьки розмовляли з відповідачем про неможливість своєчасного придбання будинку. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що в позивача відмовилися купувати його будинок. Була зустріч позивача й відповідача, позивач просив почекати із продажем будинку. Але якщо відповідачеві потрібно терміново продати будинок, те тоді потрібно повернути гроші, які позивач їм давав. Відповідач сказав, що він може почекати, проблем немає. Позивач сказав, що найближчим часом вирішить питання із придбанням будинку, і із продажем свого будинку. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона була присутня коли позивач сказав, що лом купувати не буде, тому що не може продати свій. Додому позивача наклади арешт. Нехай гроші пропадають, це його місячна пенсія. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, їх представників, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про завдаток, у відповідності до умов якого [PERSON] зобов'язався продати домоволодіння по [ADDRESS] за 7000 доларів США та звільнити його не пізніше 30 квітня 2006 року. Суму завдатку 300 доларів США входить до загальної вартості домоволодіння. У разі відмови від продажу будинку продавець зобов'язаний повернути покупцю суму вдвічі більшу суми завдатку, у разі відмови від придбання будинку покупець позбавляється права на повернення всієї суми завдатку (а.с. 9, 44,56) У відповідності до довідки Джанкойського БТІ домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано по праву приватної власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.07.2007 року (а.с. 28, 45-46, 53-54) З довідки Джанкойського БТІ від 27.09.2007 року вбачається, що [PERSON] 28.02.2006 року робив замовлення на довідку для продажу домоволодіння у [ADDRESS], яка видана 14.03.2006 року та дійсна 3 місяці. Після спливу цього строку було повторно видано довідку на наявність власності 11.07.2006 року (а.с. 57-58) Судом установлено, що ухвалою Сімферопольського районного суду АР Крим від 26.07.2006 року був знятий арешт з домоволодіння, належного [PERSON], накладеного 19.04.2006 року (а.с. 62) У чинність ч.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Згідно ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений в письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, установлених законом або домовленістю сторін. Згідно ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсності, крім випадків, установлених законом. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання (неустойка, застава, задаток й ін.), зроблений з недотриманням вимоги щодо його письмової форми, є нікчемним. Однак, позивач у судовому засіданні просив визнати суд Договір задатку недійсним, але належних доказів для визнання даного договору недійсним суду не представив. Згідно ст. 570 п.2 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є задатком, вона вважається авансом. Суд також встановив, що договір купівлі - продажу дому в установленому законом порядку укладений не був. Оскільки позивач та відповідач домовились укласти договір купівлі-продажу дому, але відповідно його не оформили, то передані в рахунок виконання договору [PERSON] 300 доларів США, еквівалент 1515 грн. визнається авансом і повертається в тому розмірі, в якому вона надавалася. Оскільки відповідно до ст.. 99 Конституції України і Указу Президента України від 25 серпня 1996 року №762/96 „Про грошову реформу в Україні” грошовою одиницею і єдиним законним засобом платежу на території України є гривня, стягнення підлягає сума в розмірі 300 доларів США за курсом Національного банку України, що на день ухвалення рішення становило 1515 грн. Суд встановив, що моральні страждання позивача виразилися в переживаннях, у зв'язку з неповерненням грошей зі стороні відповідача, тому що не придбання будинку в нього стало неможливим вчасно із причин не залежним від нього. Однак, з огляду на матеріальне становище відповідача, суд думає знизити розмір морального збитку до 500 грн. і вважає, що цей розмір морального збитку відповідає ступеню моральних страждань позивача, відповідає розумності й справедливості, і відповідає можливості виплати відповідачем відповідно до його матеріального становища. Суду позивачем надані квитанції про надання юридичних послуг тільки на суму 290 грн. у зв'язку з частковим задоволенням позову суд думає стягнути з відповідача на користь позивача сплату юридичної допомоги в розмірі 145 грн., судові витрати - держмито 21,5 грн., витрати на інформаційне технічне забезпечення позову 15 грн. У позовних вимогах позивача про стягнення затрат по розшук відповідача на суму 692 грн. 85 коп. суд думає відмовити, тому що, суду не надані доказі сплати цієї суми на дані затрати. На підставі викладеного й

Outcome: partial