Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-17 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідачів про виселення та стягнення матеріальної та моральної шкоди. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, суду пояснила, що вона являється власником садибного будинку і земельної ділянки, що розташовані в присілку Поля с. Кривопілля Верховинського району Івано-Франківської області. Це підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, витягом з реєстру права власності на нерухоме майно та Державним актом про право приватної власності на землю. Крім житлового будинку, житловою площею 32 кв. м., садиба складається з літньої кухні, оборогу, комори, 2 стаєнь, погребу, вбиральні, криниці, сараю, що підтверджується технічним паспортом на садибу. Таким чином, вона є єдиним і одноосібним власником садиби та земельної ділянки. В садибі зареєстровані також [PERSON], який є її сином, його дружина [PERSON] та їх неповнолітня дочка [PERSON] [INFO]. Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16.03.2007 року було задоволено її позов яким зобов'язано відповідачів не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою та садибою, усунути перешкоди в користуванні майном. В цій частині рішення Апеляційним судом Івано-Франківської області від 08.06.2007 року залишено в силі. Однак, до цього часу вона не може проживати у власному житловому будинку, не користується своїм майном, не може обробляти земельну ділянку, яка належить їй на праві власності так як відповідачі чинять їй перешкоди При намаганні викосити траву на своїй земельній ділянці, відповідачем поставлено було в траву залізні штилі, які при косінні пошкодили косарку і громадянин, якого найняла викосити траву, відмовився косити. Також при намаганні нею зайти в будинок, їй кричать відповідачі «чого ти сюди прийшла?» та «що ти тут шукаєш?», чиняться перешкоди, тому вона змушена постійно звертатися в різні інстанції із скаргами на незаконні дії відповідачів. В її вільному користуванні є тільки літня кухня, в яку її пересилили відповідачі, хоча і тут вона не може проживати із-за неналежної поведінки відповідачів. На сьогодні вона в будинку не проживає, не може користуватися криницею, погребом які закриті на замок (ключів вона не має), іншими господарськими будівлями, а також не садить город, не заготовляє сіно. З 2002 року вона проживала в дочки [PERSON], а з жовтня 2007 року проживає у дочки [PERSON] у смт. Верховина, але це вимушена дія, тому, що відповідачі створили їй неможливі умови для проживання. Вона є людиною похилого віку, 1925 року народження, учасник війни, й потребує особливих умов проживання: спокою, тиші, уваги. Діти повинні піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу, підтримку та здійснювати за ними догляд у разі необхідності, що передбачено ст. 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших осіб похилого віку в Україні». В порушення цих вимог законодавства, син та члени його сім'ї кричать на неї, здійснюють на неї психологічний тиск. Дружина її сина розпоряджається у її хаті як господиня, не прислухається до її зауважень. Так само веде себе і їхня 16-ти річна дочка [PERSON]. В минулому просила не фарбувати хату, яка збудована ще в 1951 році і становить цінність саме як дерев'яна «рублена» хата. Та відповідачі не послухали її, пофарбували стіни будинку із середини в жовтий колір, чим фактично знизили її цінність. Вона неодноразово зверталася із скаргами як до Кривопільської сільської ради так і до відділу внутрішніх справ Верховинського району з проханням зобов'язати відповідачів не чинити їй перешкоди у користуванні її власністю та з питання насильства в сім'ї. Як вбачається із відповіді начальника Верховинського РВ УМВС від 05.09.2007 року, [PERSON] винесено офіційне застереження про недопустимість чинення насильства в сім'ї. Реакції з боку сільської ради на її неодноразові скарги немає. Це пояснюється тим, що відповідач - [PERSON] працює в Кривопільській сільській раді і має змогу перешкоджати у відповіді на її скарги. Однак, у відповіді на запит адвоката, з Кривопільської ради зазначили, що сіно на її земельній ділянці косить її син [PERSON] і фактів захоплення земельної ділянки іншою особою немає. Члени сім'ї, які проживають разом із власником, мають право на житло, але житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається власником, а не навпаки. Відповідачі, порушуючи законодавство, вказують в якій кімнаті їй жити, куди можна заходити, а куди ні, тобто їй, як власнику майна та земельної ділянки, чинять перешкоди належно володіти, користуватися і розпоряджатися самостійно і без втручання інших осіб її власністю. Оскільки відповідачі систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для її проживання з ними в одному будинку, то є всі підстави для їх виселення. До відповідачів вживалися наступні заходи попередження: - рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16.03.2007 р. відповідачів зобов'язано не чинити їй перешкод у користуванні земельною ділянкою та садибою. - Відділом внутрішніх справ Верховинського району відповідачу винесено офіційне застереження про недопустимість вчинення насильства у сім'ї відносно неї. Але всі ці застереження не дали жодних позитивних результатів. Відповідачами у 1995 році збудовано власний житловий будинок, який зареєстрований в по господарській книзі села Крив опілля № 3 за № [NUMBER]. Головою дому є дочка [PERSON] - [PERSON], яка в цьому будинку зареєстрована, але не проживає, а постійно проживає і працює у м. Львів і відповідачі зазначили її головою двору тільки для того, щоб не вказувати цей будинок як їхню власність. Будинок повністю готовий для проживання де вони і живуть, але не зареєстрований як власність. Тобто, відповідачі повністю забезпечені житлом і права неповнолітньої дочки в даному випадку не порушуються, що підтверджується і довідкою Кривопільської сільської ради. Однієї із позовних вимог було виселення відповідачів без надання іншого житла, але так як відповідачі мають своє власне житло, то просить провести виселення відповідачів в їхній житловий будинок зареєстрований в по господарській книзі села Кривопілля за № 3, особовий рахунок [NUMBER] розділ 11 та збудований [PERSON] в 1995 році так як сумісне проживання з відповідачами її неможливе. Своїми діями відповідачі спричиняють їй значну майнову та моральну шкоду. Майнова шкода полягає у зниженні фактичної цінності будинку, а також у витратах на придбання продуктів харчування, які вона несе, оскільки не має змоги вести особисте селянське господарство. Стягнення просить за моральну шкоду в сумі 1699 грн. яка полягає в тому, що не може здійснювати своє право користування й розпорядження будинком, не може в ньому проживати, користуватися земельною ділянкою, садити город. В свої 83 року змушена проживати не в своїй хаті, яку вони будували разом з чоловіком і яка є для неї дорогою не тільки в матеріальному вираженні, а й у моральному. Внаслідок поганого поводження рідного сина, вона постійно отримує стреси, погіршується самопочуття, час від часу дочка, у якої вона змушена проживати викликає їй швидку допомогу. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що проживає в спірному будинку із народження. Тут народилися і виросли його діти. Спір виник із-за того, що мати зробила заповіт на все своє майно на сестру [PERSON], яка намагається господарство продати, а матір забрала до себе проживати. Щоб не стояло сіно на земельній ділянці його матері, він збирав сіно в попередні роки. В цьому році він сіно не косив і сіно на даний період на земельній ділянці матері залишилось не кошеним. Ні він, ні його сім'я не чинить перешкоди його матері [PERSON] проживати у власному будинку та користуватися земельною ділянкою. Будинок та господарські споруди він утримує в належному стані так як немає кому іншому це господарство утримувати. Власного житлового будинку немає, а тому твердження позивачки, що має своє господарство є голослівним і нічим не підтверджено. На твердження позивачки, що його попереджували в Верховинському РВ УМВС про неналежну поведінку по відношенню до позивачки, то такого не було. На рішення Косівського районного суду не чинити перешкоди в користуванні [PERSON] будинком та господарськими спорудами і земельною ділянкою, то таких перешкод він не чинить, мати може проживати спільно з ним, але вона не хоче сама жити з ними. Просить в позові відмовити. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що його довірителі будь яких перешкод позивачці в проживанні у її власному будинку не чинять, власного житла в яке вони могли б переселитися його довірителі не мають, будь-яких доказів про несумісність проживання спільно із позивачем ні позивачка ні її представник суду не представили суду, а тому підстав для задоволення позову немає, просить в позові відмовити. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони та їх представників, свідків прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення із наступних підстав. В судовому засіданні як позивачка так і її представник, а також відповідачі ствердили, що в спірному господарстві сім'я відповідача проживала постійно і нікуди не переселялась. До виникнення спору, спільно вели господарство. Позивачка та її представник не навели жодного факту протиправної поведінки відповідачів щодо [PERSON], які б унеможливлювали їх проживання у будинку позивачки, тобто будь-які об'єктивні докази незаконних дій відповідачів щодо власника спірного будинку, а тому судом не здобуто підстави для задоволення позовної вимоги про виселення з будинку відповідачів у зв'язку із порушенням ними правил співжиття. Ст.. 116,117 ЖК України передбачають такі виселення з жилого приміщення без надання іншого: 1) руйнування жилого приміщення; 2) використання його не за призначенням; 3) порушення правил співжиття внаслідок систематичного руйнування або псування жилого приміщення або використання його не за призначенням, що робить неможливим для інших проживання в одній квартирі чи в одному будинку, якщо заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. Про протиправність може йтися лише у випадку порушення правової норми, що закріплює обов'язок суб'єкта права дотримуватися певного правила співжиття. Виселенню підлягають лишень конкретно винні в цьому особи. В частині зміни позовних вимог про виселення у власне житло відповідно до ст. 115 ЖК України позивачкою не доведено в судовому засіданні дану позовну вимогу , не представлено доказів що сім'я [PERSON] має у своїй власності благоустроєне житло в яке сім'я поселилася або чи можна виселити дану сім'ю в це житло. При таких обставинах суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачкою в судовому засіданні не доведені і позов не підлягає до задоволення. На підставі ст.115,116, 156, 157 ЖК України, п.22-1 постанови Пленуму ВСУ «Про деякі питання що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»,

Outcome: dismissed