Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-28 00:00:00

Позивачка просить визнати дійсним договір купівлі-продажу земельних ділянок площею 0,1402 га та 0,1920 га, що знаходяться по [ADDRESS], та визнати за нею право власності на ці земельні ділянки посилаючись на те, що з відповідачем по справі досягла домовленості на купівлю у нього будинковолодіння [ADDRESS]. В виконання цієї домовленості вони уклали договір купівлі-продажу, 4 січня 2006 року уклали третейську угоду і їх справа була розглянута третейським судом. 11 січня 2006 року третейський суд постановив рішення яким її позовні вимоги були задоволенні повністю, визнано дійсним укладений ними договір купівлі-продажу від 29 грудня 2005 року та за нею було визнано право власності на житловий будинок з господарськими побудовами по [ADDRESS]. При укладенні договору купівлі-продажу у неї з відповідачем було домовлено, що право власності на земельну ділянку, що знаходиться при будинковолодінні відповідач передасть їй по окремому договору після оформлення державних актів на землю, однак вартість цих ділянок була оговорено і сплачена відповідачу разом з коштами при оплаті вартості будинку. Про це відповідачем їй було надано розписку, в якій він особисто записував які суми і коли від неї отримував і за що саме ці суми були сплачені. В порушення їх домовленостей, договору купівлі-продажу та рішення третейського суду відповідач при отриманні державних актів на землю заявив їй, що вона повинна сплатити йому ще 5000 гривень за земельні ділянки, оскільки він по договору продав їй лише будинок. Вона вважає, що такі дії порушують їх домовленості, договір купівлі-продажу та суперечить рішенню третейського суду і тому вимушена звернутись з цим позовом до суду. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що між ним і позивачкою дійсно була домовленість про продаж їй житлового будинку з господарськими побудовами по [ADDRESS], що належав йому згідно свідоцтва про право на спадщину. Вони уклали договір купівлі-продажу і в цьому договорі зазначили, що земельні ділянки, після оформлення ним державних актів на них будуть продані позивачці по окремому договору купівлі-продажу. Коли вони звернулись до третейського суду то їх звернення було задоволено і винесено рішення, яким їх договір було визнано дійсним і за позивачкою визнано право власності лише на будинок з господарськими побудовами, а про земельні ділянки в договорі не вказано нічого. Він дійсно давав позивачці розписку, але в ній нічого не вказано про наміри його стосовно земельної ділянки. Інший листок, який позивачка називає розпискою, такою не є, оскільки на ньому лише вказано, коли і які суми він отримував від позивачки в рахунок оплати за будинок. Що стосується останнього запису від 11 січня 2006 року, то ним було вписано, що він отримав загальну суму 3300 доларів США за будинок і в цю вартість входить земельна ділянка, то це він писав під диктовку і тоді не розумів значення того запису. 7 серпня 2007 року він отримав державні акти на землю і запропонував позивачці оформити договір купівлі-продажу землі і сплатити по договору 5000 гривень, однак вона відмовилась і звернулась до суду. Свідок [PERSON]. показав, що він разом з позивачкою був присутній в приміщенні третейського суду де відповідач писав розписку в якій вказував, що отримав всю суму грошей за проданий будинок і земельну ділянку і йому ніхто не диктував, що треба писати. Свідок [PERSON]. показала, що є дружиною відповідача і як продавав її чоловік свій будинок вона не знає, оскільки цим не цікавилась. Однак знає, що позивачка часто телефонувала до них додому, вимагаючи розмови з чоловіком і часто ці розмови переходили в сварки. При передачі грошей чи складенні будь-яких документів вона присутня не була. Суд заслухавши покази сторін, свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, по наступним підставам: договором купівлі-продажу житлового будинку від 29 грудня 2005 року доведено, що відповідач продав, а позивачка купила житловий будинок з господарськими побудовами, що знаходиться по [PERSON] за 16500 гривень, що еквівалентно 3300 доларів США і цю суму продавець отримав до підписання договору. Згідно п. 9 цього договору продавець (відповідач) зобовязовувався передати належну йому земельну ділянку розміром 0,30 га, що знаходиться по [ADDRESS], покупцю (позивачці) на протязі 10 днів з моменту одержання ним державного акту на право власності на землю, шляхом укладення окремого договору купівлі-продажу. Рішенням третейського суду при Вінницькій товарній універсальній біржі № 2-0001/06 від 11 січня 2006 року доведено, що договір купівлі-продажу укладений 29 грудня 2005 року між позивачкою та відповідачем про продаж будинковолодіння [ADDRESS] визнано дійсним і за позивачкою [PERSON]. визнано право власності на вказане будинковолодіння. Реєстраційним посвідченням від 16 лютого 2006 року доведено, що рішення третейського суду від 11 січня 2006 року № 2-0001/06 зареєстровано в комунальному підприємстві Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації, що записано в реєстрову книгу № 1 сторінка 42 за реєстровим номером 42. Тобто доведено, що з 16 лютого 2006 року за позивачкою виникло право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 967740 від 7 серпня 2007 року доведено, у відповідачу належить земельна ділянка площею 0,1920 га, що розташована по [ADDRESS] і яка призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 967741 від 7 серпня 2007 року доведено, у відповідачу належить земельна ділянка площею 0,1402 га, що розташована у с. Лелітка і призначена для ведення особистого селянського господарства. Витягами з нормативної грошової оцінки земельних ділянок доведено, що вартість земельної ділянки площею 0,1920 наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель і споруд становить 4980 гривень, а вартість земельної ділянки площею 0,1402 га, наданої для ведення особистого селянського господарства становить 1005,24 гривень. Згідно ст. 120 Земельного Кодексу України, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку може переходити на підставі цивільно-правових угод. Враховуючи те, що право власності на житловий будинок з господарськими побудовами [ADDRESS] перейшло з відповідача до позивачки на підставі цивільно-правової угоди, тобто договору купівлі-продажу, який визнано дійсним, суд вважає, що в такому випадку до позивачки перейшло право власності на земельну ділянку, тільки ту, що призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд розміром (площею) 0,1920 га і в цій частині позовні вимоги слід задовольнити. Право власності на земельну ділянку, що призначена для ведення особистого селянського господарства розміром (площею) 0,1402 га до позивачки не може перейти, оскільки це не передбачено Земельним Кодексом України, в тому числі і тому, що вказана земельна ділянка не знаходиться за адресою самого жилого будинку з господарськими побудовами, а розташована у с. Лелітка, тобто на адресі села.

Outcome: partial