Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та виселенні, посилаючись на те, що вона є власником 53/100 частин жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2007 року. Відповідачі у справі [PERSON] і [PERSON] є членами родини колишнього власника частини будинку [PERSON]- батька позивача, у якого [PERSON] купила зазначену частину будинку. Позивач стверджує, що відповідачі проживають у будинку та не бажають добровільно знятися з реєстрації і виселитися зі спірного житла, чим порушують право власника [PERSON] у володінні, користуванні та розпорядженні належним їй майном. У зв'язку з наведеним позивач просить позов задовольнити, усунути перешкоди в здійсненні нею права власності шляхом виселення відповідачів [PERSON] та [PERSON] та зняття їх з реєстраційного обліку. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] проти позову заперечували і звернулись до суду із зустрічною позовною заявою про встановлення за ними сервітуту на користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS], як сервітутного права користування, що виникло у них з моменту проживання в якості членів сім'ї колишнього власника будинку [PERSON] і сумісного користування з ним цим житлом. Відповідачі зазначали, що [PERSON] проживає і користується спірним жилим будинком з 22.12.1979 р. - тобто з часу укладання шлюбу із [PERSON]-сином колишнього власника будинку, а дочка [PERSON] проживає в будинку з народження, з 1981 року. В 1984 - 1985 роках відповідач [PERSON] разом з чоловіком [PERSON]зробили прибудову до будинку, що істотно збільшило вартість жилого будинку. Після смерті [PERSON], який помер [INFO], відповідачка з дочкою залишалися проживати в спірному будинку. Відносини зі свекром [PERSON] були добрими, вони вели з ним сумісне господарство, здійснювали за ним догляд. В 1986 році [PERSON] заповів приналежне йому майно внучці [PERSON], дав згоду на їхню реєстрацію в будинку, як членів його сім*ї. У 1996 році вони були зареєстровані в будинок [ADDRESS], здійснюють оплату за користування житлом і комунальними послугами, спірне житло є єдиним постійним місцем проживання, іншого житла вони не мають. Після смерті чоловіка [PERSON], позивач [PERSON]- сестра чоловіка, стала вживати дії по позбавленню їх житла, спочатку уклала із [PERSON] договір довічного утримання, після чого 15.05.2007 року уклала із [PERSON] договір купівлі-продажу та пред'явила позов до суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, приходить до наступного. [PERSON] належала на праві приватної власності 53/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS], на підставі дублікату договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідченого 4 Харківської державною нотаріальною контрою 22.01.1955 р. В будинку проживали власник [PERSON], його син [PERSON] . Відповідачка [PERSON] проживає і користується жилим будинком [ADDRESS] з 22.12.1979 р. , після реєстрації шлюбу із [PERSON]Дочка [PERSON] проживає в цьому будинку з народження, з 1981 року. У 1994- 1995 р.р. [PERSON] з чоловіком [PERSON] зробили прибудову до спірного будинку, що не оспорюється сторонами. Після смерті [PERSON], яки й помер [INFO], відповідачі залишились проживати у спірному будинку зі свекром [PERSON], здійснювали за ним догляд, надавали необхідну допомогу. В 1996 році [PERSON] заповів все приналежне йому майно внучці [PERSON] У 1996 році [PERSON] дав згоду на реєстрацію [PERSON] і [PERSON] у будинку [ADDRESS], як членів його сім*ї, тим самим підтвердивши право відповідачів на користування спірним будинком. Порядок користування жилими приміщеннями був визначений за згодою [PERSON] Відповідачі проживають у двох жилих кімнатах площею 26 кв.м., проводять оплату за користування житлом і комунальними послугами. Спірне житло є єдиним постійним місцем їх проживання, іншого житла вони не мають. 26.12.2003 року позивачка [PERSON] уклала із батьком [PERSON] договір довічного утримання. У січні 2005 року нею був пред'явлено позов про захист права власності і виселенні відповідачів з будинку. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10.06.2005 року в позові [PERSON] відмовлено. За договором купівлі-продажу від 15.05.2007 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON], право власності на спірний будинок було зареєстровано за позивачкою. На момент посвідчення угоди [PERSON] з сім*єю- чоловіком [PERSON], дочкою [PERSON] проживали з 1979 р. в трикімнатній ізольованій квартирі житловою площею 43, 92 кв.м. по [ADDRESS], яка зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] 26.06.2007 року всі вони були зняті з реєстраційного обліку та зареєстровані в будинку [ADDRESS]. Згідно довідки КП «Харківське міське БТІ» квартира [ADDRESS] знаходиться в будинку ЖБК, пайові внески виплачені в повному обсязі. Судом установлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] і [PERSON] не становлять перешкод позивачеві у володінні, користуванні і розпорядженні будинком. Крім того, питання про виселення [PERSON] у позовних вимогах не ставиться. Відповідно до ст.. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач не довела, що вона потребує тих житлових приміщень, які займають відповідачі, для проживання її сім'ї. Перехід до [PERSON] права власності на частину житлового будинку не є безумовною підставою для виселення осіб, які проживають і зареєстровані в будинку . На підставі зазначеного, заявлені [PERSON] позовні вимоги не знайшли свого підтвердження і задоволенню не підлягають. Згідно ст.405 ЦК України члени сім*ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Сервітутне правовідношення виникає в силу закону згідно ч.1 ст.402 ЦК України при наявності факту проживання особи разом із власником обтяженого сервітутом житла і загального з ним користування цим житлом, визначенням обсягу прав щодо користування та внесенням відповідної плати за користування чужим майном. Таким чином, сервітутне право [PERSON], виникло з 1979 року у [PERSON] з 1981 року, тобто з моменту проживання як членів сім*ї власника в будинку [ADDRESS], загальному користуванні вказаним житлом, відповідно до порядку, який було встановлено власником та внесенням [PERSON] та [PERSON] , плати за користування обтяженим сервітутом житлом. Оскільки зміст сервітуту визначається при його встановленні, не допускається зміна його умов з волі власника в процесі реалізації сервітутного права після його встановлення. Відповідно до ч.6 ст.403 ЦК України, сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, до якого він встановлений. Положеннями діючого законодавства не передбачене припинення права на користування житлом члена сім*ї, який придбав право на користування житлом відповідно до закону. Згідно ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом.Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян. У відповідності зі ст.ст. 156, 64 Житлового Кодексу України, колишні члени сім*ї власника, що продовжують проживати в даному житловому приміщенні, мають право на користування цим житлом. Таким чином, вимоги відповідачів про встановлення сервітуту підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved