Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-05 00:00:00

30.01.2008 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою та просив суд винести рішення, яким стягнути солідарно (в рівних частинах) з [PERSON] та [PERSON] на її користь грошову суму у розмірі 725 000 (сімсот двадцять п'ять тисяч) гривень. Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на її користь, витрати пов'язані зі сплатою судового збору та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що 10 травня 2005 року між нею та [PERSON] був укладений Договір довічного утримання, відповідно до якого [PERSON] передала їй у власність квартиру [ADDRESS], а вона зобов'язувалась забезпечувати відповідачку довічним матеріальним забезпеченням. 13 травня 2005 року їй відповідно до договору про довічне утримання було видане реєстраційне посвідчення 001245 та посвідчення права приватної власності на дану квартиру. 27 липня 2007 року між нею та [PERSON], був укладений Договір «про припинення зобов'язань за Договором про довічне утримання від 10.05.2005 року». Договір від 27.07.07 року був складений у письмовій формі та підписаний особисто сторонами. Згідно п. 2, 3 Договору від 27.07.07 року, [PERSON] отримала від неї грошові кошти у сумі 725 000 (сімсот двадцять п'ять тисяч) гривень в повному обсязі, в момент підписання Договору. Також згідно п. 7 Договору від 27.07.07 року сторони дійшли згоди, що 01 серпня 2007 року об 11 годині вони повинні з'явитись до державного нотаріуса Першої Київської нотаріальної контори. Однак у вказану дату та час [PERSON] не з'явилась у Першій Київській нотаріальній конторі, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання умов договору. 30 липня 2007 року між нею та [PERSON], був укладений Договір поруки, згідно якого [PERSON], поручився перед нею за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань за Договором від 27 липня 2007 року «про припинення зобов'язань за Договором про довічне утримання від 10 травня 2005 року». Взяті на себе зобов'язання за Договором від 27 липня 2007 року «про припинення зобов'язань за Договором про довічне утримання від 10 травня 2005 року» [PERSON] не виконала та [PERSON], (поручитель) не виконав взятих на себе зобов'язань передбачених п.3.1 Договору поруки від 30.07.07 року. Так як відповідачі не бажають в добровільному порядку посвідчити договір чи повернути отримані кошти, позивачка вимушена звертатись з вказаним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити позов пославшись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] та її представники в судовому засіданні позов не визнали просили суд відмовити в задоволенні позову, оскільки [PERSON] ніякого договору не укладала. Крім того відповідач [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що підпис та рукописний текст на договорі від 27.07.2007 року їй не належить, вона не підписувала даного договору і слова «[INFO]» в даному договорі також написані не нею. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні так як на момент пред'явлення позову до нього термін договору поруки скінчився. Розглянувши цивільну справу, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, представників відповідача [PERSON], дослідивши надані суду докази, суд вважає позов частково обґрунтованим та підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 травня 2005 року між позивачкою [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір довічного утримання, відповідно до якого [PERSON] передала [PERSON] у власність квартиру [ADDRESS], а вона зобов'язувалась забезпечувати відповідачку довічним матеріальним забезпеченням. Даний факт визнається сторонами по справі. 27 липня 2007 року між позивачкою [PERSON] та [PERSON], був укладений Договір «про припинення зобов'язань за Договором про довічне утримання від 10.05.2005 року». Даний договір був складений у письмовій формі та підписаний особисто сторонами (а.с. 65). Відповідно до вимог ст.ст. 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з п.п. 2, 3 даного договору, відповідно до яких «підписання сторонами вказаного договору свідчить про те, що грошові кошти вказані в п. 2 цього договору (725 000 гривень) передані набувачем відчужувачу в повному обсязі...» - відповідачка [PERSON] отримала від позивача [PERSON] грошові кошти у сумі 725 000 (сімсот двадцять п'ять тисяч) гривень в повному обсязі, в момент підписання Договору. Заперечення відповідача [PERSON] в тій частині, що вона не підписувала даного договору і що підпис в ньому не її, що слова «[INFO]» написані не нею - суд не може прийняти до уваги, оскільки відповідно до висновку почеркознавчої експертизи від 16.07.2008 року (а.с. 118-121) Рукописний запис «[INFO]» в графі «Відчужувач:» під основним текстом договору припинення зобов'язань за договором про довічне утримання від 10.05.2005 року, укладеного 27.07.2007 року між [PERSON] та [PERSON] виконано не [PERSON] Цей запис виконано [PERSON]. Підпис від імені [PERSON] справа від рукописного запису «[INFO]» в графі «Відчужувач:» під основним текстом договору припинення зобов'язань за договором про довічне утримання від 10.05.2005 року, укладеного 27.07.2007 року між [PERSON] та [PERSON] виконано не [PERSON] Цей підпис виконано [PERSON]. Заперечення відповідача в тій частині, що вона підписувала чистий аркуш паперу і можливо на ньому без її відома були викладені умови договору - суд також не може прийняти до уваги, оскільки відповідач [PERSON] оглядала в судовому засіданні договір від 27.07.2007 року (а.с. 65) та вказала суду, що підпис на ньому та рукописний текст виконані не нею. Факт не визнання відповідачем свого підпису на договорі повністю спростовує можливість викладення договору на чистому аркуші паперу з підписом відповідачки, оскільки в такому разі вона б впізнала та визнала б свій підпис на вказаному аркуші. Крім того у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається. Однак відповідачем не надано суду жодних доказів підписання нею чистого аркушу паперу на вимогу чи прохання будь-якої особи. Таким чином суд вважає встановленим той факт, що відповідачка [PERSON] підписувала та укладала з [PERSON] договір від 27.07.2007 року «Про припинення зобов'язань за Договором про довічне утримання від 10.05.2005 року». Також згідно з п.п. 2, 3 вказаного договору вона отримала від позивачки грошові кошти в сумі 725 000 гривень, про що зазначено в даних пунктах договору, що був підписаний сторонами. Однак в порушення п. 6 зазначеного договору від 27.07.2007 року сторони не посвідчили його нотаріально. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України - недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Частиною першою ст. 219 ЦК України встановлено, що - у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Згідно з ст. 216 ЦК україни - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача про повернення відповідачем всього набутого за недійсним правочином. Вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідача [PERSON], як поручителя, безпідставно набутого відповідачем [PERSON], задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 липня 2007 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON], був укладений Договір поруки (а.с. 5), згідно якого [PERSON], поручився перед позивачем за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань за Договором від 27 липня 2007 року «про припинення зобов'язань за Договором про довічне утримання від 10 травня 2005 року». Однак, як вбачається з договору від 27 липня 2007 року сторонами фактично були виконані його умови, а саме відповідно до п.п. 2-5 зазначеного договору набувачем передані, а відчужувачем отримані грошові кошти в сумі 725 000 грн. Таким чином залишився не виконаним лише п. 6 вказаного договору, а саме договір не був посвідчений нотаріально через відмову відповідача [PERSON] його посвідчити, а тому договір поруки не виконано відповідачем [PERSON] лише в частині, а саме він не забезпечив виконання відповідачем [PERSON] умов договору про нотаріальне посвідчення договору. За таких обставин вимоги позивача до поручителя можуть стосуватися лише відшкодування збитків, спричинених не виконанням відчужувачем умов договору щодо його нотаріального посвідчення, але таких вимог позивач не заявляв. Крім того відповідач [PERSON], як поручитель не має можливості виконати умови договору за [PERSON], оскільки посвідчити його нотаріально можуть лише сторони, які його уклали. Відповідно до договору поруки поручитель [PERSON] поручився за виконання умов договору відчужувачем [PERSON] Порука за вказаним договором розповсюджується і на п. 8 даного договору, відповідно до якого - якщо цей договір буде розірвано (визнано недійсним та ін) з ініціативи відчужувача, він (відчужувач) зобов'язаний відшкодувати набувачу всі витрати, що пов'язані з укладанням даного договору. Оскільки питання про розірвання договору (визнання його недійсним та ін) з ініціативи відчужувача не ставилось - порука відповідача [PERSON], відповідно до договору поруки, не може розповсюджуватись на забезпечення виконання відповідачем обов'язку, не передбаченого договором, а саме повернути все безпідставно набуте за недійсним правочином в порядку визначеному ст. 216 ЦК України, оскільки таке зобов'язання відповідачка [PERSON] за умовами договору на себе не брала, це не передбачено ні договором про припинення зобов'язань за договором про довічне утримання від 10 травня 2005 року (а.с. 65) ні договором поруки (а.с. 5). Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В зв'язку з цим суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача [PERSON] судових витрат по справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial