Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-11 00:00:00

28 серпня 2008 року [PERSON] звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом ДП “Добропіллявугілля” ВП “Шахта Новодонецька” про стягнення 3355,38 грн. одноразової допомоги при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію. В судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги, позивачка суду пояснила, що вона з лютого 1952 року працювала на підприємствах вугільної промисловості. В липні 1981 року була прийнята на шахту «Новодонецька» виробничого об'єднання по видобутку вугілля. 2 липня 1995 року була звільнена з шахти „Новодонецька” з професії моториста вентиляторної установки 2 розряду за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Стаж роботи на підприємстві вугільної промисловості на момент звільнення склав 20 років 10 місяців. При звільненні їй не була виплачена одноразова допомога у зв'язку з виходом на пенсію. У червні 2008 року позивачка звернулася на шахту із заявою про виплату одноразової допомоги при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію, передбаченої пунктом 12.15 Галузевого (тарифного) угоди. Вона отримала відповідь від 18.08.2008 № 1755 в якій їй було відмовлено у виплаті одноразової допомоги з тих підстав, що з 1995 по 2001 рік витрати з виплати вказаної одноразової допомоги проводились за рахунок коштів підприємства, фондів матеріального заохочення. На протязі цього періоду шахта не мала вільних коштів (прибутку), тому виплати допомоги не проводились. Крім того, оскільки право на отримання одноразової допомоги у неї виникло в 1995 році, їй було відмовлено у зв'язку зі спливом строку для захисту порушеного права. Вона, вважаючи причини, по яких їй було відмовлено у виплаті одноразової допомоги, безпідставними, звернулась до суду. Також позивачка просить поновити строк звернення до суду, як пропущений з поважних причин. У судовому засіданні представник відповідача ДП „Добропіллявугілля” [PERSON]., який діє на підставі довіреності, позовні вимоги не визнав та пояснив, що з 1995 по 2001 рік витрати з виплати вказаної одноразової допомоги проводились за рахунок коштів підприємства, фондів матеріального заохочення. На протязі цього періоду шахта не мала вільних коштів (прибутку), тому виплати допомоги не проводились. Просить в позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка з лютого 1952 року працювала на підприємствах вугільної промисловості; на шахті "Новодонецька" з липня 1981 року. Була звільнена з шахти "Новодонецька" 2 липня 1995 року. В трудовій книжці позивачки в графі „Причини звільнення” вказано „звільнена за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію”. Дана обставина сторонами не заперечується і підтверджується наявними в справі документами. Відповідно до пункту 12.15 Галузевої (тарифної) угоди між Держвуглепромом і галузевими вугільними профспілками від 12.02.1992 при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію працівнику виплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і розміру середнього заробітку. При стажі роботи в галузі більше 20 років розмір одноразової допомоги становить три середньомісячні заробітні плати. При звільненні позивачки за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію її стаж роботи у вугільній галузі складав 20 років 10 місяців, але одноразова допомога їй не виплачувалась, що не заперечується представником відповідача. Суд не може взяти до уваги доводи відповідача, викладені в відповіді на заяву, щодо невиплати одноразової допомоги позивачу у зв'язку з відсутністю у підприємства вільних коштів (прибутку). Галузева (тарифна) угода не пов'язує виплату одноразової допомоги з фінансовими можливостями підприємства. Розмір одноразової допомоги у сумі 3355,38 грн., розрахований з розрахунку середньомісячного заробітку по професії моторист вентиляторної установки 2 розряду складає 53,26 грн. за два місяці, що передували зверненню до суду, згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, на підставі довідки підприємства, судом перевірений, сторонами не заперечується. Відповідно до довідки, виданої підприємством, середній денний заробіток моториста вентиляторної установки 2 розряду складає 53,26 грн. Оскільки для числення середнього заробітку були взяті два місяці - червень та липень 2008 року з 19 та 23 робочими днями відповідно, середній денний заробіток необхідно помножити на 21 день. Таким чином, розмір одноразової допомоги складає (53,26 грн. х 21 день х 3 місяці) 3355,38 грн. У суду немає підстав відмовляти позивачці у поновленні пропущеного строку звернення до суду. Стаття 233 КЗпП України встановлює строк звернення до суду для вирішення трудового спору 3 місяці з дня, коли працівник дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права. Як слідує, з пояснень позивачки, їй не відмовляли в виплаті допомоги, а відмову вона одержала в письмовому вигляді в липні 2008 року. Можна погодитись, що позивачка помилялася щодо часу виникнення у неї права на звернення до суду, тому суд вважає можливим поновити строк, бо вважає його пропущеним з поважної причини. Крім того, згідно ст. 238 КЗпП України при розгляді спорів про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 233, 234, 238 КЗпП України,

Outcome: approved