Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-21 00:00:00

В травні 2008 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовами до [PERSON], [PERSON] про відшкодування збитків та моральної шкоди, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що вони є приватними підприємцями і здійснюють свою діяльність разом в швейній майстерні, яка знаходиться на першому поверсі в приміщенні гуртожитку по вул. Першотравневій, 43 в м. Бахмач. 09 березня 2008 року ввечері в майстерні було розбито віконне скло. Проведеною Бахмацьким РВ УМВС перевіркою встановлено, що вікно розбив [PERSON], 1991 року народження, син відповідачів. У зв”язку з розбитим вікном вони не мали змоги працювати з 10 по 17 березня 2008 року, оскільки працівники міліції лише 17 березня 2008 року встановили, що віконне скло розбив [PERSON], і того ж дня його батьки - відповідачі засклили вікно. Позивачки просять стягнути за 8 днів, що не працювала майстерня, завдані збитки: на користь [PERSON] - 864 грн., [PERSON]- 1216 грн.. Також зазначили, що у холодному приміщенні майстерні з розбитими вікнами не могли приймати замовників та вчасно виготовляти замовлення. З цього приводу також було багато розмов та нарікань зі сторони замовників. Все це завдавало моральної шкоди позивачкам, принижувало їх особисту гідність та ділову репутацію. Тому просили стягнути з відповідачів відповідно 1600 грн. та 2500 грн. на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою судді Бахмацького районного суду від 18 червня 2008 року позови [PERSON] та [PERSON] об”єднані в одне провадження. Рішенням Бахмацького районного суду від 01 серпня 2008 року позовні вимоги [PERSON], [PERSON] задоволені частково, стягнуто з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди по 100 грн. з кожного, в рахунок судових витрат 34 грн. та 15 грн. витрат з ІТЗ з кожного, а всього по 149 грн. з кожного. Стягнуто з відповідачів на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди по 100 грн. з кожного, в рахунок відшкодування судових витрат 34 грн. та 15 грн. витрат з ІТЗ з кожного, а всього по 149 грн. з кожного. В апеляційній скарзі [PERSON], [PERSON] просять скасувати рішення суду першої інстанції, справу повернути на новий судовий розгляд. Посилаються на те, що судом розглянуто справу без участі їхнього сина, не залученого до участі у справі, і не враховано судом те, що вони як батьки неповнолітнього сина несуть згідно ч.2 ст.1179 ЦК України субсидіарну відповідальність. Апелянти вважають недоведеним та необґрунтованим відшкодування моральної шкоди на користь позивачів. Не погоджуються апелянти і в частині стягнення з них судових витрат, оскільки судом при їх розподілі порушені правила ст. 88 ЦПК України. Вислухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як уточнила в судовому засіданні апеляційного суду [PERSON] судове рішення оскаржується лише в частині стягнутих моральної шкоди та судових витрат, а в частині відмови у відшкодуванні на користь [INFO] збитків рішення суду не оскаржується. Задовольняючи частково позовні вимоги позивачів щодо відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вірно виходив з положень ст. 23 ЦК України і з врахуванням характеру правопорушення, ступеня вини неповнолітнього, глибини душевних страждань позивачів, всіх істотних обставин по справі, обгрунтовано визначив розмір відшкодування моральної шкоди. Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції і вважає доводи апеляційної скарги в даній частині необгрунтованими. Стосовно доводів апеляційної скарги про незалучення до участі у справі неповнолітнього [PERSON] в якості відповідача апеляційний суд виходить з того, що зазначене не може бути підставою для скасування законного і обґрунтованого рішення суду першої інстанції. Як підтвердила апелянт [PERSON] в судовому засіданні апеляційного суду, син не мав станом на 09 березня 2008 року і не має на даний час будь-яких доходів, власного майна. На час скоєння події син навчався у школі, зараз навчається у вищому учбовому закладі і знаходиться на повному утриманні батьків. Частиною 2 ст.1179 ЦК України визначено, що у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Крім того, апеляційний суд враховує, що позивачі заявили вимоги саме до батьків неповнолітнього і наполягали на задоволенні саме ними цих вимог, виходячи з відсутності доходів у [PERSON] За таких обставин безпідставними є посилання апелянта на порушення судом вимог ст.619 ЦК України щодо незалучення до участі у справі в якості відповідача неповнолітнього сина, оскільки виходячи зі змісту вищезазначеної статті саме на відповідачах лежить обов”язок повідомити основного боржника про вимогу кредиторів та подати клопотання про його залучення до участі у справі у разі пред”явлення позову. Крім того, сторони не заперечували той факт, що безпосередній заподіювач шкоди - неповнолітній [PERSON] знав про наявність вимог про відшкодування шкоди і не подав заяви про залучення його до участі у справі. Також апеляційний суд враховує, що відповідно до положень ч.2 ст.39 ЦПК України батьки неповнолітніх осіб є їх законними представниками і наділені правом захищати права, свободи та інтереси неповнолітніх і цим правом скористались відповідачі [INFO]. Проте апеляційний суд приходить до висновку, що в частині стягнення судових витрат рішення суду підлягає зміні, так як суд мав стягнути не по 49 грн. з кожного із відповідачів на користь позивачів, а по 15 грн. з кожного, оскільки вимоги позивачів задоволені лише в частині відшкодування моральної шкоди, тому підлягають компенсації понесені позивачами судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи лише в частині задоволених позовних вимог.

Outcome: partial