Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-07 00:00:00

12 березня 2008 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що працює провідним інженером сектору програмування та технічного обслуговування в обласному центрі інформаційно-аналітичних технологій та пропаганди здорового способу життя. 20 лютого 2008 року [PERSON] поширив відносно позивача відомості, які не відповідають дійсності. В доповідній записці на ім'я начальника центру ІАТ та ПЗСЖ відповідач зазначив, що «можливою метою [PERSON] було привласнити матеріальні цінності закладу». Крім того, як вважає позивач, поширюючи інформацію [PERSON] заподіяв [PERSON] моральну шкоду, яка полягає в тому що позивача було звинувачено в намаганні привласнити матеріальні цінності закладу. Звертаючись до суду позивач просить визнати такими, що не відповідають дійсності відомості про те, що «можливою метою [PERSON] було привласнити матеріальні цінності закладу» та принижують честь, гідність та ділову репутацію, зобов'язати відповідача в десятиденний термін спростувати поширену недостовірну інформацію на загальних зборах трудового колективу ОЦІАТ та ПЗСЖ, також позивач просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 1000 грн. та судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, послався на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому порядку. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій пояснив, що доповідна записка на ім'я начальника центру інформаційно-аналітичних технологій та пропаганди здорового способу життя була ним написана оскільки поведінка [PERSON] була атиповою для даної ситуації. Відомості «можливою метою [PERSON] було привласнити матеріальні цінності закладу» мають на меті повідомлення начальника центру для з'ясування ситуації з матеріальними цінностями та звернути увагу на поведінку [PERSON], а привід для подання таких відомостей став після конфлікту позивача з бухгалтером, котра намагалася з'ясувати чому модемів не має в інвентаризаційному описі позивача. Інформацію, яка викладена в доповідній записці відповідач надав тільки начальнику центру для з'ясування обставин. Суд вважає за можливе відповідно до ст. 169 ч.4 ЦПК України розглядати справу на підставі наявних доказів у справі у відсутність відповідача. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 лютого 2008 року відповідачем було складено і надано начальнику Центру інформаційно-аналітичних технологій та пропаганди здорового способу життя доповідну записку про порушення трудової дисципліни [PERSON], в якій зокрема було зазначено «можливою метою [PERSON] було привласнити матеріальні цінності закладу». Відповідно до ст. 10 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини від 04.11.1950 року, кожна людина має право на свободу волевиявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. В своїй практиці Європейський суд з прав людини розрізняє факти та оціночні судження, оскільки існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 Конвенції. Згідно ч.1, 2 ст. 47-1 Закону України „Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Оціночними судженнями, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Висловлене відповідачем припущення за своїм характером є оціночним судженням, що виключає можливість доказування його достовірності чи спростування та притягнення відповідача до відповідальності за його поширення. Вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки позивачем в судовому засіданні належним чином не доведено факту заподіяння моральної шкоди та вини відповідача в цьому, не зазначено в чому саме полягає завдана йому моральна шкода та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір відшкодування завданої шкоди.

Outcome: dismissed