Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про вселення в будинковолодіння. В позові посилається на те, що згідно рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 11.03.1996 року, було розділено між сторонами спадкове майно, а саме будинковолодіння [ADDRESS] та визнано за нею право власності на 47/100 частин та відповідачем [PERSON] право власності на 10/100 частин, а також визнано право власності на 43/100 частин спірного будинковолодіння за [PERSON]. В позові вказує на те, що на виділеній їй частині спірного будинковолодіння проживає відповідач, який незаконно користується її власністю та перешкоджає їй вселитися в житло, яке належить їй на праві власності. Вказує на те, що 05.03.2007 року Садгірським районним судом м. Чернівці по справі №2-12/1996 р. було видано виконавчий лист на виконання рішення суду. Вищевказаний виконавчий лист було направлено на виконання державній виконавчій службі, після чого їй повернули виконавчий лист без виконання та без обґрунтованої письмової відповіді. Нею прийняті всі міри щодо врегулювання даного спору та витребування майна з чужого незаконного володіння та захисту її права власності. Відповідач категорично відмовляється звільнити належну їй власність та допустити її до користування відповідною частиною будинковолодіння. Просить вселити її в належну їй частину будинковолодіння [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та дала аналогічні вимогам пояснення. Просить вселити її в належну їй частину будинковолодіння [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, в тій частині, що дійсно згідно рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 11.03.1996 року, спірне будинковолодіння було розділено між сторонами як спадкове майно та визнано за позивачкою право власності на 47/100 частин, за ним визнано право власності на 10/100 частин, а також визнано право власності на 43/100 частин спірного будинковолодіння за [PERSON]. Вказує в поясненнях на те, що вселення позивачки в спірне будинковолодіння є неможливим, оскільки в спірному будинку немає можливості проживання двох сімей, однак не заперечує проти вселення позивачки в спірне будинковолодіння, крім того вказує, що він не перешкоджає користуватися позивачці спірним будинковолодінням. Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному об'ємі. Судом встановлено, що згідно свідоцтва на право на спадщину за законом від 15.09.1992 року, спадкоємцями майна [PERSON], стали [PERSON], [PERSON] та [PERSON], спадкове майно складалось з будинку та належних до нього господарських та побутових споруд [ADDRESS]. Судом встановлено, що за позивачкою [PERSON] та [PERSON], згідно рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 11.03.1996 року, було визнано право власності на 47\100 будинковолодіння,[ADDRESS] і виділено в натурі, згідно з їх часткою 39\100 у спадковому майні житлову кімнату, площею 22,20 кв.м., коридор, площею 4,70 кв.м., підвал, площею 4,7 кв.м., сарай, площею 16,00 кв.м., 2\3 огорожі та 1\2 криниці. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем [PERSON] чиняться перешкоди позивачці у володінні, користуванні та розпорядженні її майном, а саме перешкоджає вселитись та проживати у належному їй на праві приватної власності житловому приміщенні кімнаті, площею 22,20 кв.м. та коридором, площею 8,70 кв.м., в будинковолодінні [ADDRESS]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав покази аналогічні з показами [PERSON] Ці обставини знайшли підтверджені дослідженими доказами. Згідно ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.ст. 319,321,334 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його володінні. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що згідно рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 11.03.1996 року визначені частки сторін в будинковолодінні [ADDRESS], за позивачем та відповідачем визнано право власності та виділено їм в натурі згідно з їх часткою 39\100 у спадковому майні, а саме: житлову кімнату, площею 22,20 кв.м., коридор, площею 4,70 кв.м., підвал, площею 4,7 кв.м., сарай, площею 16,00 кв.м., 2\3 огорожі та 1\2 криниці. Частки сторін у вказаному майні є рівними. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до 383 ЦК України передбачено право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст.ст. 386,387,391 ЦК України власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, витребовувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи наведене слід усунути перешкоди у користуванні співвласника [PERSON] її власністю та зобов'язати відповідача не чинити перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні спірним будинковолодінням, яке належить сторонам на праві приватної спільної часткової власності [ADDRESS], шляхом допуску до частини будинковолодіння з передачею ключів від даної частини будинку. Вселити [PERSON] в будинковолодіння [ADDRESS], а саме: житлову кімнату, площею 22,20 кв.м., коридор, площею 4,70 кв.м..

Outcome: approved