Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-15 00:00:00

Позивачка [PERSON]. звернулась з позовом про стягнення з комунального закладу “Санаторій медичної реабілітації “Глорія” (далі санаторій “Глорія”) матеріальної, в розмірі 797грн та вихідної, в розмірі 3300грн., допомоги. Під час судового засідання позивачка уточнила свої вимоги в частині розміру вихідної допомоги і наполягала на стягнені з відповідача матеріальної допомоги до дня її народження в розмірі 797грн, яка не виплачена відповідачем в порушення умов колективного договору, а також вихідної допомоги на підставі ст.44 КЗпП України в розмірі тримісячного середнього заробітку-2877грн 99коп, яка не була виплачена після її звільнення 06.08.2008р. з підстав, передбачених ч.3 ст.38 КЗпП України. Представник відповідача Шагінянц М.В. проти позовних вимог заперечував посилаючись на те, що позивачці на протязі 2007-2008р. виплачувалась матеріальна допомога в розмірі посадового окладу. Так як санаторій є бюджетною установою, виплата допомоги в більших розмірах заборонена Постановою КМ України №1298 від 30.08.2002р. Проти виплати вихідної допомоги заперечував посилаючись на те, що адміністрація не порушувала умови колективного договору. Позивачка, наполягаючи на стягнені матеріальної допомоги в розмірах, що перевищують розмір посадового окладу, посилалась на умови колективного договору, який, на її думку, має пріоритетне значення і яким передбачено виплату декількох видів матеріальної допомоги в розмірі, що перевищує розмір одного посадового окладу. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, приходить до наступного. Позивачка [PERSON]. працювала на посаді юристконсульта санаторію “Глорія” в період з 20.02.2007р. по 06.08.2008р. Звільнена з займаної посади наказом головного лікарі №76 від 04.08.2008р. на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, в зв”язку з невиконанням власником умов колективного договору. Ці обставини підтверджуються копією наказу про звільнення позивачки, записом в її трудовій книжці і не оспорюються сторонами. Під час роботи позивачці виплачувалась матеріальна допомога: в 2007р.- в розмірі 500грн (наказ №49 від 23.07.2007р.), в 2008р.- в розмірі 700грн та 300грн (накази №47 від 25.03.2008р. та №86 від 23.07.2008р.). Згідно п.4 постанови КМ України №1298 від 30.08.2002р. керівникам бюджетних установ надано право в межах фонду заробітної плати надавати працівникам цих установ матеріальну допомогу, в тому числі на оздоровлення, в сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік. Як пояснив представник відповідача, і проти чого не заперечувала позивачка, вона отримувала на протязі 2007-2008р.р. матеріальну допомогу в розмірі її посадового окладу. Представник відповідача пояснив, що матеріальна допомога виплачувалась в межах фонду економії заробітної плати і виплатити в більших розмірах він, як керівник бюджетної установи, не мав можливості. З урахуванням наведених обставин вимога позивачки про стягнення декількох видів матеріальних допомог є необгрунтованою і задоволенню не підлягає. Представник відповідача Шагінянц М.В. не оспорював того, що позивачка була звільнена з роботи з підстав, передбачених ч.3 ст.38 КЗпП Украиїни. При цьому ні в наказі про її звільнення, ні в трудовій книжці позивачки не зазначено, які саме порушення умов колективного договору стали підставою для розірвання трудового договору. Тому, на думку суду, є необгрунтованим заперечення відповідача проти вимоги про стягнення вихідної допомоги на тій підставі, що матеріальна допомога виплачена в розмірі, передбаченому трудовим законодавством і таким чином відсутнє порушення умов колективного договору. Враховуючи, що адміністрація при звільненні позивачки погодилась з підставами її звільнення, ці підстави не оспорені у встановленому законом порядку відповідачем, вимоги позивачки про стягнення вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідачем на підставі постанови КМ України №100 від 08.02.1995р. “Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати” визначений сереньомісячний заробіток позивачки в розмірі 959грн 33коп ( з урахуванням обов”язкових відрахувань). Цей розмір не оспорюється позивачкою. Таким чином на користь позивачки повинна бути стягнена вихідна допомога в розмірі 2877грн 99коп (959,33 х 3). Так як задоволена основна вимога позивачки, підлягає задоволенню і її вимога про відшкодування за рахунок відповідача її витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7,5грн. Судовий збір, від сплати якого була звільнена позивачка, повинен бути стягнений з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial