Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов'язати відповідача не перешкоджати в користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою розміром 1,46 га, що розташована на землях Іванівської сільської ради, та стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та матеріальну шкоду в сумі 2146 грн., спричинену неможливістю отримати врожай з землі. Заявлені вимоги мотивуються тим, що відповідач в порушення прав землевласника, яким являється [PERSON], в жовтні 2007 року засіяв належну йому землю, позбавивши можливості отримати урожай пшениці. Уточнивши в ході розгляду справи заявлені вимоги, позивач просив зобов'язати відповідача утриматись від використання в подальшому належної йому земельної ділянки та стягнути на його користь моральну і матеріальну шкоду. В судовому засіданні [PERSON] заявлені вимоги підтримав і просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Зазначив, що належна йому земельна ділянка розміром 1,46 га була передана в оренду СТОВ «Авангард», строк договору оренди закінчився 31 грудня 2007 року. До виділення в натурі меж земля ним не використовувалась. Встановлення межових знаків відбулось в грудні 2007 року. Адвокат відповідача позов не визнала, вказуючи, що належна позивачу земельна ділянка перебувала в єдиному земельному масиві без визначення меж в оренді СТОВ «Авангард». Згодом відповідач ТОВ агрофірма „Іванівське” засіяв увесь масив, оскільки уклав договори оренди з іншими землевласниками, які також межи належних їм земельних ділянок не визначали. Зазначила, що виділ в натурі спірної земельної ділянки відбувся тільки в грудні 2007 року, а отже до цього часу [PERSON] був позбавлений використовувати землю і отримувати з неї прибуток Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено, що 6 березня 2002 року позивач отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 2,64 га в межах згідно з планом, що розташована на території Іванівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з них ріллі 1,46 га, кормових угідь 1,18 га (а.с. 5). 31 березня 2003 року [PERSON] уклав договір оренди земельної ділянки розміром 1,46 га з СТОВ «Авангард» строком на п'ять років терміном дії до 31 грудня 2007 року. В грудні 2007 року позивачу за його заявою відповідними землевпорядними органами виділено належну йому на праві власності земельну ділянку в натурі та встановлені межові знаки довгострокового зберігання, які передані під охорону власнику земельної ділянки. Факт виділення землі в натурі підтверджується також актом від 17 березня 2008 року, складеним посадовими особами Іванівської сільської ради, де відображено, що земля площею 1,46 га засіяна озимою культурою ТОВ „Іванівське”. (а.с. 6) Згідно з наданою Іванівською сільською радою довідки № 1516 від 18 серпня 2008 року належна позивачу земельна ділянка станом на час видачі довідки повністю звільнена від посівів озимого жита. За вимогами ст. 125 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Статтею 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 5 червня 2003 року, № 899-ІV передбачено, що нерозподілені земельні ділянки можуть передаватись в оренду для використання за цільовим призначенням. Можливість виділення земельних ділянок єдиним масивом у спільну власність власникам земельних часток (паїв) передбачена також ст. 4 наведеного закону. Таким чином, з урахуванням наданого договору оренди землі між позивачем і СТОВ "Авангард" суд вважає, що [PERSON] не мав можливості використовувати в жовтні 2007 році належну земельну ділянку, оскільки наведений договір не розривався, а отже право на відшкодування збитків, якщо вони були завдані, належить СТОВ "Авангард", яке на той час було орендатором. Суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що позивач не мав можливості користуватися належною йому на праві власності земельною ділянкою, оскільки її межі не були визначені в натурі. До цього часу у відповідності до вимог ст. 177, 181 [PERSON] був власником майнових прав, а не конкретного майна, а тому не міг отримувати з них упущену вигоду у вигляді неотриманого врожаю. За таких обставин, доводи позову про порушення відповідачем прав землевласника не знайшли підтвердження в ході розгляду справи, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення з ТОВ агрофірми „Іванівське” на користь [PERSON] моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed