Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-27 00:00:00

Позивачка[PERSON]. звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на спільне сумісне майно подружжя, мотивуючи свій позов тим, що з 23.08.1997 року по 30.01.2007 рік вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]року народження. Під час спільного проживання в шлюбі, 03.11.2004 року вони, згідно договору купівлі-продажу, придбали квартиру [ADDRESS] а 16.08.2006 року, згідно договору купівлі-продажу, придбали квартиру[ADDRESS]в цьому ж будинку, для спільного проживання. Після придбання квартири, вони всім складом сім'ї зареєструвались у вказаній квартирі. В даний час шлюб між ними розірвано, проживають вони окремо, тому вона бажає розділити квартири та визначити свою частку. Позивачка[PERSON]. прохає суд постановити рішення, яким визнати, що їй -[PERSON]. та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності належать квартира[ADDRESS]та квартира[ADDRESS]по Ѕ частині кожному. Також позивачка[PERSON]. прохає суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь витрати, понесені нею при подачі позовної заяви до суду, а саме: за сплату судового збору в розмірі 159 гривень, витрати на ІТЗ розгляду справи в розмірі 30 гривень та витрати на юридичну допомогу в розмірі 200 гривень. В судовому засіданні позивачка[PERSON]. та її представник [PERSON]. позовні вимоги підтримали повністю, прохали їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON]. позовні вимоги визнали частково. Не заперечували, що квартир[ADDRESS], яка куплена 03.11.2004 року, належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Квартира[ADDRESS] яка куплена 16.08.2006 року, під час шлюбу, не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а належить відповідачу одноособово, оскільки останній, на покупку даної квартири, брав у борг кошти, які віддавав сам після фактичного припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу. Суд, заслухавши сторони, свідків [PERSON], [PERSON]., [PERSON]., [PERSON],[PERSON]., дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст..60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ст..70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Судом встановлено, що позивачка[PERSON]. та відповідач [PERSON] 23.08.1997 року зареєстрували шлюб у міському відділі РАЦС м.Лубни Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб[NUMBER] (а.с.10). Від шлюбу мають неповнолітню доньку -[PERSON], [INFO]року народження, відповідно до свідоцтва про народження (а.с.11). Під час спільного проживання в шлюбі, 03.11.2004 року сторони придбали квартиру [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу (а.с.14), посвідченого приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу [PERSON] а 16.08.2006 року, вони придбали квартиру[ADDRESS]в цьому ж будинку, згідно договору купівлі-продажу (а.с.15), посвідченого приватним нотаріусом[PERSON] З вищезазначених договорів купівлі-продажу вбачається, що покупцем квартири був відповідач [PERSON] і відповідно в КП “Лубенське МБТІ” квартири зареєстровані на нього. Як вже судом раніше зазначалось, що квартира[ADDRESS]набута [PERSON]під час шлюбу з позивачкою[PERSON]. та за спільні кошти подружжя, про що сторони не заперечують, а тому відповідно до ст.60, 70 СК України, суд вважає, що сторонам на праві спільної сумісної власності належить вищевказана квартира [ADDRESS]по Ѕ частині кожному. Крім цього, судом встановлено, що квартира[ADDRESS] також куплялась 16.08.2006 року відповідачем під час зареєстрованого шлюбу та подружнього життя з позивачкою, оскільки шлюб було розірвано 15.01.2007 року, згідно рішенням Лубенського міськрайонного суду (а.с.36), та з показів свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що подружжя проживали разом до кінця жовтня 2006 року. 16.08.2006 року під час укладання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS]від позивачки[PERSON]. приватний нотаріус [PERSON]. відібрала заяву про те, що вона дає згоду на купівлю квартири відповідачем та стверджує, що гроші, які витрачаються на придбання квартири є їхньою сумісною власністю, придбана квартира також буде об'єктом права спільної сумісної власності, така, що набувається ними за час шлюбу (а.с.35). В судовому засіданні приватний нотаріус [PERSON]. пояснила, що під час укладання та посвідчення угод вона завжди роз'яснює права і обов'язки, передбачені чинним законодавством, сторонам та при наявності, їх подружжю . В даному випадку відповідач не заперечував, що гроші, які він витрачав на придбання об'єкта нерухомості, є його та його дружини спільною сумісною власністю. Якби він заперечував, то вона, як приватний нотаріус, у[PERSON]. відібрала заяву іншого змісту, про те, що їй відомо, що кошти, які витрачаються чоловіком на придбання квартири , є одноособовою власністю останнього. В судовому засіданні позивачка пояснила, що протягом 2002-2004 років вона працювала оператором в КП “Водоканал”, з 2004 року по липень 2006 року неофіційно в кафе “Ленивая Вера” помічником повара, в серпні, вересні 2006 року барменом в кафе “Діоніс” завжди отримували заробітну плату, які вона також давала своєму колишньому чоловікові на придбання квартири. В даний час позивачка знову неофіційно працює в кафе “Ленивая Вера” . Той факт, що позивачка протягом 2002-2006 року працювала на різних роботах і отримувала заробітну плату не заперечує сам відповідач. Відповідач з 1994 року по 21.12.2007 року працював диспетчером на ВАТ “Лубенський м”ясокомбінат”. Даний факт сторони також визнають і не оспорюють. Таким чином, суд вважає, що сторони, під час свого шлюбу, обоє мали можливість заробляти та складати гроші на купівлі квартири, а також разом віддавати борг, якщо вони брали у борг кошти на придбання квартири. З договору купівлі-продажу від 16.08.2006 вбачається, що квартира[ADDRESS] була куплена за 15 000 гривень. Судом встановлено, що колишнє подружжя Заєць взяли у борг кошти на покупку квартири № 2 в розмірі1000 доларів США у тітки позивачки - [PERSON]., яка в судовому засіданні підтвердила ту обставину, що вона дійсно давала подружжю кошти у борг і пояснила, що в грудні 2006 року сторони удвох віддали ці кошти. Відповідач не заперечує, що він у [PERSON]. брав кошти у борг, але зазначив, що кошти він віддавав сам особисто, суд відноситься критично до вищевказаних пояснень, оскільки свідок [PERSON]. та позивачка[PERSON]. стверджують протилежне, сторони обоє працювали і були спроможні разом віддавати борги. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що 16.05.2006 року відповідач взяв у борг у нього кошти для купівлі власного житла в розмірі 10 000 гривень, який останній зобов'язався віддати до 16.07.2007 року і фактично віддавав його до 27.06.2007 року, що також підтверджується відповідною розпискою від 16.05.2006 року. Позивачка заперечує той факт, що відповідач брав у борг кошти у [PERSON] Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що сторони квартиру [ADDRESS]купляли за спільні кошти і віддавали борги за квартиру разом, відповідач, відповідно до ст.60 ЦПК України, не спростував і судом не здобуто доказів спростування презумпції права спільної сумісної власності подружжя, встановленої ст.60 СК України, на квартиру[ADDRESS]. Крім цього, не здобуто доказів тих обставин, передбачених ч.2 ст.70 СК України, при наявності яких суд може присудити одному з подружжя меншу частку. А отже, вищевказана квартира є спільною сумісною власністю сторін, є підстави визнати за позивачкою право власності на Ѕ частину спірної квартири. На підставі викладеного та

Outcome: approved