Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-12 00:00:00

У лютому 2008 року Вознесенський міжрайонній прокурор в інтересах [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання правочину недійсним. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачки уклали між собою договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS], тоді як вказаний будинок є спадщиною позивачів, бо свідоцтво про прийняття спадщини за законом, видане на ім»я [PERSON] за рішенням суду від 30.11.2006 року було визнане недійсним. Укладений правочин має бути визнаний судом недійсним і сторони повернуті у попереднє становище для подальшого прийняття спадщини позивачами. У судовому засіданні помічник прокурора [PERSON] зазначила, що відповідачка [PERSON] знала що не має права розпоряджатися спірним майном, але всупереч закону зробила це. На будинок був накладений арешт, але державна виконавча служба не отримала ухвалу суду на виконання чим і скористалися відповідачі. Просить позов задовільнити. Позивачка [PERSON] та законний представник неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] дали аналогічні пояснення просять позов задовольнити, повернувши сторони у попередній стан. В порядку забезпечення позову за клопотанням прокурора судом від 12.03.2008 року було постановлено ухвалу про накладення арешту на спірний будинок. Відповідачка [PERSON] позов визнала частково, зазначила, що купуючи будинок не знала, що [PERSON] не мала права його продавати. Вказує, що готова повернути відповідачці будинок за умови повернення нею 15 000 гривень, які вона дійсно заплатила за придбане майно. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, вказує, що дійсно продала [PERSON] спірний будинок але на теперішній час вже сплатила їй 5000 грн., тому винна тільки 4 тисячі, які і має намір повернути але пізніше через брак коштів. Вислухавши пояснення учасників процесу, оцінивши та дослідивши письмові докази по даній цивільній справі суд встановив наступне. 27.10.2006 року між відповідачами був укладений договір купівлі - продажу на суму 9000 грн., згідно якого [PERSON] - продала, а [PERSON] - придбала будинок [ADDRESS]. Даний правочин посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] і в подальшому зареєстрований у КП Вознесенське МБТІ 27.10.2006 року ( а.с.21, 31). Ухвалою судді Вознесенського міськрайонного суду від 15.09.2006 року в порядку забезпечення позову був накладений арешт на житловий будинок [ADDRESS] та на грошові внески, які належали [PERSON] Дана ухвала була направлена на виконання до ВДВС міста Вознесенська та Вознесенського району. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 30.11.2007 року свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.05.2006 року на житловий будинок та грошові внески, видані на ім»я [PERSON] були визнані недійсними( а.с. 19-20). Відповідно до вимог ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин вважається судом недійсним у разі якщо сторона замовчує існування обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину. Положеннями ст. 216 ЦК України визначено, що недійсний право чин не створює правові наслідки, тобто кожна із сторін зобов"язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, у разі неможливості відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Посилання відповідачки [PERSON], що вона заплатила іншій відповідачці 15000 гривень та доводи [PERSON], що вона вже відшкодувала покупцеві будинку 5000 гривень суд сприймає критично, оскільки, по-перше вартість спірного будинку зазначається у договорі купівлі продажу і становить 9 тисяч гривень, по-друге суду не надано належних доказів передачі грошей, окрім пояснень свідка [PERSON], який є чоловіком [PERSON], тобто особою зацікавленою у вирішенні спору, до того ж сам, як пояснив особисто грошей, а ні [PERSON], ні її чоловіку не передавав, а робив це через посередника, якого не може назвати. За таких обставин суд вважає, що позов обґрунтований, підтверджений належними доказами та підлягає задоволенню. Отже, згідно ст. 230 ЦК України та п.п. 2, 16 роз"яснень Постанови Пленуму ВСУ № від 28.04.1978 року "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" при задоволенні позову суд в одному рішенні постановляє про визнання угоди недійсною і про застосування передбачених законом, а саме ст. 216 ЦК України наслідків, тобто сторони правочину повертають одна одній у натурі все, що кожна одержала на виконання цього правочину. Відповідно до ст. ст. 182, 210 ЦК України державна реєстрація прав на нерухомість здійснюється відповідними органами, у встановленому законом порядку та у спосіб передбачений чинним законодавством. Згідно ч 3,6 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу одночасно з ухваленням судового рішення або після його постановлення.

Outcome: approved