Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тими обставинами, що шлюб з відповідачкою було розірвано 15.11.2005. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2008 за позивачем було визнано право власності на квартиру [ADDRESS], а додатковим рішенням цього ж суду від 06.05.2008 було визначено порядок користування квартирою, де йому було виділено кімнату площею 10,4 кв. м. Але користуватися нею він не може, так як відповідачка перешкоджає йому, не пускаючи його у квартиру. Просить суд усунути йому перешкоди у користуванні спірною квартирою шляхом вселення. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги доповнивши їх усно про зобов'язанням відповідача надати ключі від квартири [ADDRESS], та посилаючись на ті самі підстави, просила їх задовольнити. Відповідачка та її представник у судовому засіданні при розгляді справи по суті заслухали оголошену позовну заяву, представника позивача, поставили питання надавши свої письмові заперечення, в яких заперечували проти задоволення позову, суду пояснили, що фактично у спірну квартиру хочуть вселитися батьки позивача, а не сам він, оскільки він через каліцтво потребує сторонньої допомоги та не може самостійно проживати у спірній квартирі. Наявність батьків позивача у квартирі зробить неможливим сумісне користування нею, оскільки у відповідачки склалися з ними неприязні стосунки. Просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В наступні судові засідання ні позивач ні його представник не з'явилися, причин неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не надавали. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено на підставі рішення та додаткового рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, які набрали законної сили, що позивачеві належить 1\2 частина спірної квартири та визначений порядок користування нею, а саме - позивачеві у користування надана кімната житловою площею 10,4 кв. м. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Так як позивач є власником 1\2 частини спірної квартири, то він має право користуватися нею на власний розсуд за своєю волею незалежно від волі відповідачки, а тому має право на вселення до квартири та користування нею у порядку, визначеному судовим рішенням. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved