Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-16 00:00:00

В серпні 2008 року Вознесенський міжрайпрокурор звернувся в інтересах [PERSON] до суду з позовом до ТОВ «Адоніс» про стягнення орендної плати в якому вказував, що 05 квітня 2003 року ТОВ «Адоніс» та [PERSON] уклали договір оренди земельної частки(паю), що належало останьому та знаходиться в межах території Таборівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області. Договір укладено строком на 5 років. 08 грудня 2003 року договір було зареєстровано в Вознесенському районному відділі земельних ресурсів в книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) за [NUMBER]. Відповідно до його умов орендар набув права на використання об'єкта оренди за призначенням та зобов'язався щорічно в строк до 01 грудня поточного року сплачувати орендну плату в натуральній формі, виходячи з узгодженого сторонами вартості паю - 18765 грн. в розмірі 1,5% його вартості з врахуванням індексації. Проте орендар умови договору щодо повної та своєчасної сплати орендних платежів не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість за 2006 рік в сумі 39,67 грн., та за 2007 рік в сумі 610,33 грн., яка повністю визнається відповідачем. В зв'язку зі смертю орендодавця [PERSON], всі його права (в тому числі ті, що випливають з договору оренди) перейшли в порядку спадкування до [PERSON]. Враховуючи вказані обставини, необхідність повного та своєчасного виконання умов договору, а також неспроможність позивачки самостійно захистити своє порушене право, прокурор просив стягнути з відповідача нараховану, але не сплачену заборгованість по орендній платі на загальну суму 650 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник Вознесенської міжрайонної прокуратури підтримали позовні вимоги в повному обсязі та підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, судом належним чином про час та місце розгляду справи повідомлений, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка, а також представник Вознесенської міжрайонної прокуратури не заперечують проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих стороною доказів, суд прийшов до наступного. Так, судом встановлено, що 05 квітня 2003 року ТОВ «Адоніс» та [PERSON] уклали договір оренди земельної частки, що знаходиться в межах території Таборівської сільської ради Вознесенського району (а.с.4). Договір сторонами було укладено строком на 5 років та зареєстровано в Вознесенському районному відділі земельних ресурсів в книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) за [NUMBER]. Зазначена земельна частка, а в подальшому після виділення ділянки в натурі та отримання державних актів - земельна ділянка, площею 5,59 гектарів належала [PERSON] на праві власності. Відповідно до умов договору орендар набув права на використання об'єкта оренди за призначенням та зобов'язався щорічно в строк до 01 грудня поточного року сплачувати орендну плату в натуральній формі, виходячи з узгодженого сторонами вартості паю (ділянки) - 18765 грн. в розмірі 1,5% його вартості з врахуванням індексації. В зв'язку зі смертю орендодавця [PERSON], всі його права (в тому числі ті, що випливають з договору оренди) перейшли в порядку спадкування до [PERSON] (а.с. 5, 8-12). Проте, як вбачається з пояснень учасників процесу та довідки ТОВ «Адоніс» за №39 від 14 квітня 2008 року, підприємство умови договору щодо повної та своєчасної сплати орендних платежів не виконувало, внаслідок чого утворилася заборгованість за 2006 рік в сумі 39,67 грн., та за 2007 рік в сумі 610,33 грн., а всього у сумі 650 грн.. Відносини оренди землі регулюються Земельним кодексом України (зі змінами) та Законом України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року в редакції Закону від 02 жовтня 2003 року з відповідними змінами (далі - Закон). Згідно перехідних положень Закону його вимоги застосовуються також щодо відносин оренди земельних часток (паїв). Так, положення ч. 1 ст. 93 ЗК України, ст. 1 Закону вказують на те, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 21, ч. 2 ст. 23 Закону за користування земельною ділянкою орендар зобов'язаний вносити орендну плату розмір, форма і строки внесення якої встановлюються за згодою сторін у договорі. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди, вона може бути переглянута за згодою сторін. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах (ч. 1 ст. 22 Закону). Разом з тим орендар зобов'яазаний своєчасно та в повному обсязі вносити орендну плату в строки, формі та порядку, визначеному договором. За таких обставин, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню. Згідно ст. 79, ч. 5 ст. 81, ч. 1,3 ст. 88 ЦПК України, п. 30 Декрету КМУ «Про державне мито» за №7-93 від 21 січня 1993 року з відповідача також підлягає стягненню державне мито в сумі 51 грн. на користь місцевого бюджету Таборівської сільської ради.

Outcome: approved