Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства „Завод”Пульсар” (далі - ВАТ „Завод”Пульсар”) про стягнення заробітної плати не виплаченої при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що працював на ВАТ „Завод”Пульсар” на посаді регулювальника радіоелектронної апаратури. В порушення вимог ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України “Про оплату праці” відповідач не виплачував йому заробітну плату в повному обсязі. На даний час він звільнився з підприємства, однак відповідач не провів з ним розрахунків і заборгованість з заробітної плати відповідача перед позивачем на день звернення до суду складає 4533коп. 51коп. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та дала аналогічні пояснення викладеним в позові. Представник відповідача ВАТ «Завод»Пульсар» в судове засідання повторно не з'явився і причини неявки суду не повідомив, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений в установленому Законом порядку. Надав суду письмові заперечення, відповідно до яких позов не визнав, просять відмовити в його задоволенні, оскільки господарським судом Хмельницької області порушена процедура банкрутства і накладений мораторій на задоволення вимог кредиторів, тому вважає, що підстави для задоволення в позові відсутні. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював на посаді регулювальника радіоелектронної апаратури ВАТ „Завод”Пульсар”. Наказом № 60-К від 22.05.2006 року звільнений з роботи з ВАТ „Завод”Пульсар” за скороченням штатів. З дня звільнення [PERSON] з роботи, тобто з 22.05.2006 року по даний час, відповідач, в порушення вимог чинного законодавства не провів з ним розрахунку при звільненні в повному обсязі, заборгованість з якого на день звернення до суду складає 4533грн. 51коп. - 2 - Факт невиплати позивачу заробітної плати в сумі 4533грн. 51коп. стверджується жодним чином не спростованою довідкою відповідача від 15 січня 2007р. № 12, а також поясненнями представника позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпПУ в разі невиплати власником або уповноваженим ним органом належних звільненому працівникові сум у строки визначені законом, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як встановлено судом ВАТ „Завод”Пульсар” у визначені законом строки з [PERSON] повного розрахунку не провело, а тому на користь позивача з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 17650грн. 78коп. (820грн. 28коп. (зарплата за два останні місяці роботи) : 27 день (кількість відпрацьованих робочих днів) = 30,38грн. - з/плата за один робочий день. 30,38грн. х 581 днів (затримки виплати розрахунку) = 17650грн. 78коп.). Оскільки, відповідно до Закону України від 20.12.2005 року № 3242-ІV, який набрав чинності з 05.01.2006 року, ч. 3 ст. 117 КЗпПУ, яка визначала зменшення розміру середнього заробітку на суму заробітної плати за новим місцем роботи втратила чинність. При цьому враховуючи, що [PERSON] в квітні 2006 року, тобто в останньому місяці, що передував звільненню фактично перебував у відпустці, судом для визначення середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до положень постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100 із змінами та доповненнями, взято заробітну плату та кількість відпрацьованих робочих днів останнім, в лютому-березні 2006 року. Крім того, підлягає стягненню моральна шкода, що заподіяна [PERSON] порушенням його законних прав на оплату праці і полягає у моральних переживаннях через невиплату заробітної плати, необхідністю докладання додаткових зусиль для організації свого життя та отримання засобів для існування, з урахуванням строку заборгованості, враховуючи, матеріальне становище підприємства, суд визначає у розмірі 200грн. В решті позовних вимог слід відмовити. Суд не приймає до уваги твердження відповідача в тій частині, що з початком процедури банкруцтва ведений мораторій на задоволення вимог кредиторів і позивач в зв'язку з цим прострочив строк для заявлення таких вимог, оскільки такі не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону. Зокрема, відповідно до ч. 6 ст. 12 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 15.05.1992 року № 2343-ХІІ, в редакції від 22.12.2005 року із змінами і доповненнями, на який представники відповідача посилаються як на підставу своїх заперечень, дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги про виплату заробітної плати. За таких обставин підлягають відхиленню твердження відповідача, що позовні вимоги із веденням мораторію в частині стягнення середнього заробітку до задоволення не підлягають, оскільки це є не що інше, як штрафні санкції. З таким висновком суд не може погодитись, оскільки він є помилковим, так як право на отримання працівником середнього заробітку за час розрахунку при звільнені виникає безпосередньо із трудових правовідносин пов'язаних із нарахуванням і виплатою заробітної плати, на виплати якої дія мораторію не поширюється. А тому, аналізуючи всі дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими і підлягають задоволенню. Виходячи з наведеного, на підставі ст. ст. 116-117 КЗпП України, ч. 6 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 15.05.1992 року № 2343-ХІІ, в редакції від 22.12.2005 року із змінами і доповненнями

Outcome: partial