Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-14 00:00:00

[PERSON]. 15.08.2008 року звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON]. та стягнення з останнього аліментів на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. В позовній заяві позивач зазначила, що 15.10.1999 року вона вступила в зареєстрований шлюб з [PERSON].. Шлюб було зареєстровано Городнянським відділом ЗАГС, запис № 10. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає разом з позивачем. Причиною розірвання шлюбу позивач зазначає те, що відповідач не дає їй грошей на утримання дитини, виганяє з дому. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON]., витрати при видачі свідоцтва про розірвання шлюбу покласти на відповідача, так як на її утриманні неповнолітня дитина. Також просить суд стягнути з [PERSON]. на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення донькою повноліття. Ухвалою судді від 22 серпня 2008 року відкрито провадження у зазначеній справі. В судове засідання позивач [PERSON]. не з'явилась, про час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала суду письмову заяву від 15.08.2008 року з проханням її позовну заяву про розірвання шлюбу та стягнення аліментів розглянути без неї у зв'язку зі станом здоров'я її дитини, свої позовні вимоги підтримує ( а.с. 4 ). Відповідач в судовому засіданні пред'явлений позов визнав в повному обсязі. Згоден на розірвання шлюбу та не заперечує щодо сплати аліментів на утримання дитини в розмірі визначеному позивачем в позовній заяві. Підтвердив факт реєстрації шлюбу з позивачем 15.10.1999 року. Вказав, що від шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO]. Разом з дружиною вони не проживають вже з кінця травня 2008 року. Дружина давно хотіла поїхати на батьківщину через що в них сталась сварка, раніше вони також сварились з дружиною. Причиною сварок зазначає те, що дружина не хотіла з ним жити, почала гуляти. На даний час з дружиною вони припинили шлюбні стосунки, спільного господарства не ведуть. Вважає за неможливе подальше подружнє життя і збереження шлюбу, примирення між ними неможливе. Місце проживання дитини визначено і донька буде проживати разом з матір'ю, спору про майно немає. На даний час середній його заробіток становить 950 грн.. Стан його здоров'я задовільний. Інших дітей або непрацездатним осіб на його утриманні немає, аліментів він нікому не платить. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб. Відповідно до вимог частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з'ясувавши позицію позивача по суті заявлених нею позовних вимог, заслухавши пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши в судовому засіданні докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 15.10.1999 року, встановлено, що шлюб між [PERSON]та [PERSON] укладено 15 жовтня 1999 року, про що виконкомом Тупичівської сільської ради Городнянського району Чернігівської області 15.10.1999 року зроблено актовий запис за № 10. Спільне прізвище подружжя після реєстрації шлюбу - [PERSON]( а.с. 6 ). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] та її батьками значаться [PERSON]та [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 55 СК України передбачає, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. При цьому стаття 56 СК України визначає, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сімейні відносини подружжя припинило, спільного господарства подружжя не веде, проживають окремо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відновлювати стосунки відповідач наміру не має, відмовляється від надання строку на примирення, а тому враховуючи фактичні взаємини подружжя, наведені позивачем причини розірвання шлюбу, пояснення відповідача, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та їхньої спільної дитини, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON]підлягає розірванню. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, з урахуванням матеріального становища обох сторін, відсутності у подружжя інших неповнолітніх дітей, стану здоров'я відповідача та малолітньої дитини, а також того, що відповідач не заперечує сплачувати аліменти на утримання дитини, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного,

Outcome: approved