Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-15 00:00:00

24 січня 2007 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання недійсним заповіту посвідченого секретарем виконкому Голубицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області за № 47 від 06.06.2006 року та визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого Першою Чернігівською державною нотаріальною конторою 11.12.2006 року [PERSON] недійсним. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] за час життя був складений заповіт на користь [PERSON] посвідчений секретарем Виконкому Голубицької сільради Ріпкинського району в момент коли [PERSON] не розуміла значення своїх дій, не могла керувати ними, тому просив такий заповіт визнати недійсним. Судом до участі в справі в якості співвідповідачів залучено [PERSON], [PERSON]. У судовому засіданні позивач та його представники просили задовольнити позовні вимоги. Відповідач та його представник просили відмовити в позові. Співвідповідач [PERSON] просила відмовити в позові. Представник третьої особи - Голубицької сільради Ріпкинського району просив відмовити в позові, оскільки посвідчення заповіту було вчинено відповідно до Закону. Перша Чернігівська державна нотаріальна контора, [PERSON] в судове засідання не з»явилися, хоча про час і місце розгляду справи сповіщалися у встановленому законом порядку. Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належала [ADDRESS] 20.10.2005 року [PERSON] було складено заповіт (а.с. 58) щодо розпорядження своїм майном після смерті на користь [PERSON] 06.06.2006 року [PERSON] було складено заповіт (а.с. 55) щодо розпорядження своїм майном після смерті на користь [PERSON] [INFO] року [PERSON] померла. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 59) відповідач став власником [ADDRESS] Згідно договору дарування квартири (а.с. 32) [PERSON] та [PERSON] прийняли в дар і стали співвласниками спірної квартири. Згідно комплексної посмертної судової психолого-психіатричної експертизи (а.с. 173-181) встановлено, що у [PERSON] станом на 06.06.2006 року мав місце важкий психічний розлад, який позбавляв її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. При цьому, договір дарування (а.с. 32) предметом якого є відчуження відповідачем квартири співвідповідачами з боку [PERSON] не оспорюється, що свідчить про погодження позивача з перебуванням спірної квартири у власності [PERSON] та [PERSON] і вказує на відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] в частині визнання недійсними заповіту та свідоцтва про право на спадщину. Разом з тим, як випливає із п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 29.12.1976 року „Про судове рішення”, при ухваленні рішення судом в порядку захисту порушених або оспорюваних прав позивача, суд зобов'язаний вказати яким саме передбаченим Законом способом підлягає захисту порушене право позивача та обґрунтувати правові наслідки, які створює дане рішення. Оскільки, договір дарування спірної квартири не оскаржувався позивачем, тому недійсність заповіту та свідоцтва не створить для позивача правових наслідків відносно користування або розпорядження спірною квартирою, про намір щодо якого позивач посилався в судовому засіданні, зокрема, відносно проживання його або відповідача в спірній квартирі. Таким чином, в задоволенні позовних вимог про визнання заповіту, свідоцтва про право на спадщину недійсними, слід відмовити.

Outcome: dismissed