Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-20 00:00:00

у вересні 2001 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] і [PERSON] й, уточнюючи позов, просив визнати за ним право власності на &frac12; частину садового будинку та право користування &frac12; частиною земельної ділянки, а також визнати недійсним розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації в Київській області щодо цієї земельної ділянки, бажаючи набути право власності на спірний будинок в цілому. Позивачка звернулася до суду із зустрічним позовом, посилаючись на право спільної сумісної власності - спірний садовий будинок, який збудовано під час шлюбу сторін й без законних підстав у 2005 році зареєстровано за [PERSON] в цілому. Просила визначити розмір часток у цьому майні, враховуючи її інтереси та інтереси її дітей, та виділити їй &frac34; його частини з наданням в користування гаражу та більшої житлової кімнати, а відповідачеві - &frac14; його частину з наданням в користування меншої житлової кімнати. Решту приміщень садового будинку просила залишити в загальному користуванні. Позивач [PERSON] в судове засідання повторно не прибув, у зв'язку з чим 20 жовтня 2008 року його позов залишено без розгляду. Позивачка [PERSON] та її представник просили про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Доводи відповідача [PERSON] зводилися до того, що він не має місця проживання, а тому просив надати йому садовий будинок у цілому, зобов'язавши його виплати на користь відповідачки 12 322 грн. - вартість &frac12; частини спірного будинку. Підстав до поділу будинку не вбачав і проти позову [PERSON] заперечував. Третя особа - [PERSON], просив про задоволення позову [PERSON] Інші треті особи в судове не прибули, просили розглянути справу за їх відсутності. Заслухавши сторони і дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як убачається з матеріалів справи, сторони з 1985 року по жовтень 2001 року знаходилися в зареєстрованому шлюбі. В цей період за спільні кошти побудували садовий будинок по [ADDRESS]. Даний садовий будинок належить сторонам на праві спільної сумісної власності на підставі ст. 22 КпШС України, що встановлено по даній справі рішенням цього ж суду від 3 липня 2003 року в частині, що набрала законної сили. Відповідно до ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Разом з тим, 14 лютого 2005 року Вишгородським бюро технічної інвентаризації проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на даний садовий будинок у цілому. Підставою для цього слугувало згадане рішення суду, яке у частині визнання права власності [PERSON] на садовий будинок законної сили не набрало й скасовано ухвалою апеляційного суду Київської області від 9 жовтня 2003 року. Таким чином дану державну реєстрацію спірного будинку проведено без законних підстав й у цій частині порушено права позивачки на спільну сумісну власність, які підлягають захистові згідно ст. 386 ЦК України, а тому дану державну реєстрацію слід визнати незаконною і скасувати. Відповідно до вимог ст. 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може, відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Дані про технічну можливість поділу спірного майна згідно ст. 29 КпШС України в матеріалах справи відсутні. Виходячи з роз'яснень даних у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок” від 4 жовтня 1991 року № 7, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. За таких обставин при вирішенні цього спору, належить визначити частки кожного з подружжя згідно ст. 28 КпШС України у межах пред'явлених позовних вимог. Так, спірний садовий будинок складається з двох житлових кімнат площею 8,8 кв.м. та 12,7 кв.м., веранди 8,4 кв.м., кухні 8,8 кв.м. та гаражу 12 кв.м., а також надвірних споруд - сараю та убиральні. Судом установлено, що позивачка [PERSON] постійно користується садовим будинком, де веде садівницьке господарство разом зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON], які приїжджають до садового будинку на автомобілі, що розміщується в його гаражі. Постійне користування садовим будинок викликано також незадовільним станом здоров'я спільної дитини подружжя ([PERSON]). Відповідач [PERSON] проти таких доводів заперечував, просив визнати за ним право на весь будинок, однак доводів стосовно своїх інтересів та потреб у користуванні садовим будинком не навів. Між тим з доводами відповідача щодо необхідності забезпечення житлом за рахунок садового будинку суд не погоджується, оскільки спірний будинок не є житловим. Разом з тим, зазначені вище інтереси та потреби позивачки заслуговують на увагу, а тому за [PERSON] слід визнати право власності на &frac34; частини садового будинку, надавши в користування більшу кімнату та гараж, а меншу кімнату надати в користування відповідачеві. Решту приміщень та надвірних споруд належить залишити в загальному користуванні сторін. За таких обставин пред'явлений позов ґрунтується на вимогах закону і підлягає задоволенню. Крім того, позивачем представлено документальне підтвердження понесених судових витрат, які слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: approved