Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона працює у відповідача більше 20 років. Протягом останніх десяти років на підприємстві мали місце простої. Відповідач не провів оплати часу простою позивачу на суму 1236,93грн. у зв'язку з цим вона вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь оплату часу простою у сумі 1236грн. В судовому засіданні позивач та її представник збільшила заявлені позовні вимоги і просила суд позов задовольнити, стягнути з відповідача на свою користь оплату часу простою у сумі 1200,56г рн. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що вже відсутня заборгованість ВАТ «ХБК» перед позивачем, у зв’язку з виплатою оплати часу простою у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в заявлених позовних вимогах необхідно відмовити. Судом встановлено, що позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем з 1989 року. На підприємстві мали місце простої з 2003 року. Простої на ВАТ "Херсонський бавовняний комбінат" виникли не з вини працівників і тому суд приходить до висновку, що оплата часу простою позивачу повинна здійснюватись в розмірі 2/3 тарифної ставки (окладу) встановленого працівникові на час виникнення простою. Окрім цього, позивачу надавалась відпустка з ініціативи адміністрації з частковим збереженням заробітної плати, що підтверджується довідкою № [NUMBER] від 30.03.2007 року. На підприємстві наказом генерального директора виробничого об'єднання [PERSON] від 06.09.1996 року № [NUMBER] директором фабрик, керівникам структурних підрозділів, головному бухгалтеру наказано було відмітку в табелях працівників при неповному робочому тижні (код оплати 13) проводити АІ (оплата тарифної ставки, діючої на 01.02.1996р.), тобто за час простою з виробничих причин за 2003-2005 роки, працівникам не зайнятим працею, надавались відпустки з ініціативи адміністрації, а оплата провадилась згідно вище зазначеного наказу № [NUMBER] від 06.09.1996р. [PERSON] згідно копії її трудової книжки, працює у відповідача з 7.01.1989 року, а з 1982 року на посаді помічника майстра 6-го розряду, і його тарифна ставка з 01.11.2003 року - 114 копійок на годину. Таким чином, суд вважає можливим обчислити нарахування позивачу за час простою, із розрахунку 2/3 тарифної ставки [PERSON] , яка діяла на той час. Відповідно до ст. 34 КЗпП України, простій - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою, або іншими обставинами, під простоєм розуміється вимушене призупинення роботи. Таким чином відпустку з ініціативи адміністрації, як вказав представник відповідача, слід вважати простоєм. Згідно ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду /окладу/ на момент простою. Відповідно до ст. 12 ЗУ "Про оплату праці" норми оплати праці за час простою, який мав місце не з вини працівника встановлюється Кодексом законів про працю України, норми і гарантії в оплаті праці, передбачені ч.1 ст. 12 та Кодексом законів про працю України є мінімальними державними гарантіями. Відповідно до рішення Суворовського районного суду по справі № [NUMBER] від 10.07.2006року задоволено позовні вимоги [PERSON] до відкритого акціонерного товариства "Херсонський бавовняний комбінат", щодо стягнення оплати часу простою за період з січня 2003р. по січень 2006р. Нарахування, не оплачені відповідачем, як час простою будуть вираховуватись за формулою: (кількість робочих годин на добу) * (розмір тарифної ставки у гривнях) * (кількість днів простою) * (2/3) * - (сума яку отримала позивач за відповідний період простою у якості оплати відпустки з ініціативи адміністрації), а саме з січня 2006 по грудень 2006 року становить 1200,56 грн Таким чином, на підставі наведених розрахунків за час простою не з вини працівника за період січень 2006 року по грудень 2006 року заборгованість по оплаті часу простою [PERSON] . складала суму, в розмірі 1200,56грн . Оскільки сплата податку з громадян є обов'язком роботодавця та працівника, вище розрахована сума зазначена без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів. Також судом встановлено, що 31.01.2007р. постановою ВП № [NUMBER] підрозділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Головного управління юстиції Херсонської області було відкрито виконавче провадження згідно виконавчого листа № [NUMBER] /07 виданого 29.01.2007р. Суворовським районним судом м. Херсона "Про стягнення з ВАТ "ХБК" на користь [PERSON] за час простою не з вини працівника за період з січня 2003р. по грудень 2006р. суму в розмірі 1200,56грн грн., яку визначено без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів". 28.05.2008р. виконавче провадження по постанові ВП № [NUMBER] було закінчено, шляхом стягнення зазначеної суми на користь позивача. 14.06.2007р. постановою ВП № [NUMBER] підрозділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Головного управління юстиції Херсонської області було відкрито виконавче провадження згідно виконавчого листа № [NUMBER] виданого 7.05.2007р. Дніпровським районним судом м. Херсона "Про стягнення з ВАТ "ХБК" на користь [PERSON] за час простою не з вини працівника за період з січня 2006р. по грудень 2006р. суму в розмірі 1200,56грн., яку визначено без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів". 06.08.2008р. виконавче провадження по постанові ВП № [NUMBER] було закінчено, шляхом стягнення зазначеної суми на користь позивача. Крім того, судом встановлено, що за липень 2007р. у сумі 134,77грн. яка зазначена після відрахування прибуткового податку та інших обов’язкових платежів вже відбулося фактично подвійне стягнення оплати часу простою за рішенням Суворовського районного суду по справі № [NUMBER] від 10.07.2006року та рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона № [NUMBER] від 25.04.2007р. Враховуючи викладене, суд на основі повного і всебічного з’ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, приходить до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачем є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed