overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача Голдашівської сільської ради про визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та визнання права власності на спадщину. Зазначає, що [INFO] померла [PERSON]- дружина її брата, після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно - земельний та майнові паї. Позивачка стверджує, що крім неї спадкоємців на майно померлої немає. Вона проживала зі спадкодавицею з 1995 року, доглядала її, тому має право на спадщину як спадкоємець четвертої черги. У зв'язку з наведеним позивачка просить постановити рішення, яким визнати її спадкоємицею четвертої черги за законом після смерті [PERSON], визнати за нею право власності на спадкове майно померлої. В попередньому судовому засіданні позивачка підтримує позовні вимоги. Відповідач. позов визнав, не заперечує проти його задоволення, про що надав суду відповідну заяву. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] померла [PERSON], дружина брата позивачки, після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку та майновий пай. Спадщину після її смерті прийняла позивачка, оскільки проживала разом зі спадкодавицею з 1995 року, що підтверджується довідкою сільської ради. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і підлягає прийняттю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягненні заборгованості з орендної плати у розмірі 569 грн. і судових витрат у розмірі 51 грн. та 30 грн. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав свої позовні вимоги як в частині стягнення заборгованості з орендної плати, так судових витрат в сумі 81 грн. і просив їх задовольнити. [PERSON] позовні вимоги позивача також підтримав повністю, в судове засідання не з»явився і просив справу розглянути у його відсутності, позов задовольнити. Представник відповідача Прокопенко Т.Є. позовні вимоги позивача визнала. У судовому засіданні встановлено, що 02 січня 2007 року між позивачем і відповідачем був укладений договір оренди земельної ділянки площею 5,04 га, яка належить на праві власності [PERSON], строком на 10 років, відповідно до якого [PERSON] передав відповідачу в оренду для сільськогосподарських потреб свою земельну ділянку. А відповідач відповідно до п.9-13 договору зобов'язався виплачувати позивачу щорічно в натуральному вигляді за користування земельною ділянкою орендну платню до 31 грудня(а.с.3-4).. У 2007 році відповідач не виконав умови договору в частині виплати орендної платні, виплативши таку частково, внаслідок чого за станом на момент розгляду справи виникла заборгованість з орендних платежів в сумі 569 грн.(а.с.5). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року із змінами і доповнення, діючими у момент здійснення сторонами орендних правовідносин, розмір, форма і терміни внесення орендної платні встановлюються за угодою сторін в договорі орени. Виходячи з положень ст.ст.6, 626-631,526 ЦК України укладений договір є обов»язковим для належного виконання сторонами, відповідно до його умов, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно зі ст.ст.610,611 ЦК України в разі порушення зобов»язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Тому суд знаходить в цій частині позовні вимоги позивача обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю. Крім того на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи те, що позовні вимоги позивача задоволено повністю з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати по судовому збору в розмірі 51 грн., та на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 30 грн., а всього в сумі 81 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягненні заборгованості з орендної плати у розмірі 1048 грн. і судових витрат у розмірі 51 грн. та 30 грн. У судовому засіданні представник позивача змінив свої позовні вимоги, підтримавши їх в частині стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 548 грн. та судових витрат в сумі 81 грн. і просив їх задовольнити. [PERSON] позовні вимоги позивача також підтримала повністю і просила їх задовольнити. Представник відповідача Прокопенко Т.Є. позовні вимоги позивача визнала. У судовому засіданні встановлено, що 02 січня 2007 року між позивачем і відповідачем був укладений договір оренди земельної ділянки площею 5,19 га, яка належить на праві власності [PERSON], строком на 10 років, відповідно до якого [PERSON] передала відповідачу в оренду для сільськогосподарських потреб свою земельну ділянку. А відповідач відповідно до п.9-13 договору зобов'язався виплачувати позивачу щорічно в натуральному вигляді за користування земельною ділянкою орендну платню до 31 грудня(а.с.3-4).. У 2007 році відповідач не виконав умови договору в частині виплати орендної платні, виплативши таку частково, внаслідок чого за станом на момент розгляду справи виникла заборгованість з орендних платежів в сумі 548 грн.(а.с.5,27). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року із змінами і доповнення, діючими у момент здійснення сторонами орендних правовідносин, розмір, форма і терміни внесення орендної платні встановлюються за угодою сторін в договорі орени. Виходячи з положень ст.ст.6, 626-631,526 ЦК України укладений договір є обов»язковим для належного виконання сторонами, відповідно до його умов, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно зі ст.ст.610,611 ЦК України в разі порушення зобов»язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Тому суд знаходить в цій частині позовні вимоги позивача обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю. Крім того на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи те, що позовні вимоги позивача задоволено повністю з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати по судовому збору в розмірі 51 грн., та на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 30 грн., а всього в сумі 81 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди у здійснені права власності та розпорядженні майном. У відкритому судовому засіданні позивачка [PERSON] пояснила, що їй на підставі договору дарування, посвідченого Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою 17 січня 2006 року за реєстраційним № 162 та зареєстрованого в електронному реєстрі права власності на нерухоме майно 14 травня 2006 року належить жилий будинок [ADDRESS]. Раніше цей дім належав на праві приватної власності її матері[PERSON], яка [INFO] помела. В даному будинку відповідач зареєстрований, як чоловік померлої[PERSON]., після смерті якої останній забрав свої речі та виїхав. На теперішній час в будинку проживає вона та її сім'я. Відповідач не бажає знатись з реєстрації за власним бажанням, у зв'язку з чим вона звернулась до суду з даним позовом та просить усунути перешкоди у здійснені права власності та розпорядженні майном. Відповідач[PERSON] до відкритого судового засідання з'явився та визнав у повному обсязі позовні вимоги позивачки, крім того пояснив, що він дійсно зареєстрований за вищевказаною адресою, але після смерті своєї дружини він там не проживає. Вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно договору дарування жилого будинку від 17 січня 2006 року посвідченого Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою за реєстраційним № 162, будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON](а.с.7). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] померла [INFO], актовий № 178 (а.с.12). Згідно акту № 18 від 27 березня 2008 року[PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але за даною адресою не проживає (а.с.18). Таким чином, судом встановлено, що відповідач, будучи зареєстрованим у спірній квартирі, перешкоджає власниці[PERSON] користуватися своєю власністю та розпоряджатися нею на свій розсуд, тим самим порушує вимоги ст.48 Закону України «Про власність».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що 10.08.2006 року уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис за №407. Від даного шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON]. Спочатку їхнє сімейне життя було відносно нормальним. Після народження дитини вона виявила, що її чоловік є байдужою, черствою людиною, не тільки по відношенню до неї, але й до дитини. Коли дитина хворіла, він їй часто говорив, що це її проблеми. Крім цього відповідач неодноразово наносив їй побої у присутності дитини, сусідів. 26.07.2008 року він черговий раз її вдарив, після чого вона пішла проживати до своєї матері, де проживає на даний час, оскільки боїться за своє життя та здоров'я. На даний час вона прийшла до переконання, що їхній шлюб з відповідачем існує лише формально і зберегти його неможливо, вони стали чужими людьми, не проживають разом, не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. Спорів стосовно спільного майна у них немає. Просить суд постановити рішення, яким розірвати їхній шлюб, витрати, пов'язані з реєстрацією розірвання шлюбу, - покласти на відповідача. Позивачка в попередньому судовому засіданні підтримала позовні вимоги, нічого суттєвого не доповнила, просить суд позов задоволити та залишити неповнолітню дитину проживати разом з нею. Відповідач позовні вимоги визнав та не заперечив проти розірвання їхнього шлюбу. Наслідки визнання позову відповідачці роз'яснені. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України, а згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що сім'я [PERSON] остаточно розпалась і зберегти її неможливо, оскільки сторони на протязі останніх місяців разом не проживають, не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. При таких обставинах суд вважає, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Підстав для не прийняття визнання позову відповідачем судом не встановлено, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що в 2001 році року уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Відділом РАЦСУ Дрогобицького управління юстиції. В шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON]. Після укладення шлюбу, на протязі їхнього спільного проживання, відносини між ними не складалися, постійно виникали конфлікти. Причинами конфліктів було те, що відповідач має імпульсивний характер та з незначного сімейного непорозуміння влаштовував скандали, під час яких погрожував їй, говорив з нею на підвищених тонах та чинив психологічний тиск. Після цих конфліктів, боячись його погроз, вона була змушена разом з сином йти проживати до своїх батьків та шукати у них захисту. Такі випадки були неодноразові. Така поведінка відповідача негативно впливала на психічний стан їхнього сина, він був наляканий. В 2003 році вона вже зверталась з аналогічною заявою до суд, але пішла на примирення з відповідачем, бо хотіла, щоб син мав батька. Після примирення відносини між ними покращились, але це тривало недовго. Після чергового конфлікту, у лютому 2007 року, вона перейшла жити до батьків, де проживає і на даний час. Фактично, на протязі року вони не проживають разом, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин, тобто їхня сім”я існує формально. За цей час вона зрозуміла, що вони з відповідачем є цілком різні люди, мають різні погляди на сімейне життя, їхні характери не сумісні для спільного проживання, вона втратила почуття любові до відповідача, вони стали чужими людьми. Просить суд постановити рішення, яким розірвати їхній шлюб, витрати, пов'язані з реєстрацією розірвання шлюбу, покласти на відповідача. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, доповнивши, що на протязі семи років їхнього спільного проживання у їхній сім'ї були присутні скандали, під час останнього з них дитина кричала і повідомила їй, що додому повертатись не хоче, незважаючи на те, що любить свого батька. Дитина на своїх малюнках малює два будинки - один для них, другий для відповідача. Наданий їм судом термін для примирення не дав позитивного результату, вони з відповідачем перестали спільного проживати та вести спільне господарство. При таких обставинах вона не бачить подальшого збереження їхньої сім'ї, наполягає на задоволенні позову та просить залишити неповнолітнього сина на її вихованні. Відповідач позов визнав та не заперечив проти розірвання їхнього шлюбу. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що сім'я [PERSON] остаточно розпалась і зберегти її неможливо, оскільки сторони не проживають разом, не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, позивачка втратила почуття любові та поваги до відповідача, з яким у неї виникали сварки, а тому позов є підставним та підлягає до задоволення. Витрати, пов'язані з реєстрацією розірвання шлюбу, слід покласти на відповідача, неповнолітню дитину - залишити на вихованні у матері.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-08 00:00:00

1 вересня 2008 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, який зареєстрували 12 жовтня 1974 року, від якого неповнолітніх дітей не мають, посилаючись на те, що відповідач проявляла подружню невірність, зловживала спиртними напоями, з приводу чого в сім'ї виникали сварки, внаслідок чого припинили шлюбні відносини з 1994 року. Позивач у судовому засіданні підтримав позов. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст..224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 жовтня 1974 року, про що свідчить ксерокопія свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 12 жовтня 1974 року /а.с.4/. Неповнолітніх дітей не мають. У відповідності до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з 1994 року, так як відповідач проявляла подружню невірність, зловживала спиртними напоями, сторони тривалий час однією сім*єю не проживають, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Шлюб підлягає розірванню. Шлюб розривається вперше. Спору про майно на час розгляду справи немає.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-08 00:00:00

Головний лікар Краматорської психіатричної лікарні Севаст»янова Л.Л. звернулась до суду із заявою про надання психіатричної допомоги, в вигляді госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON], [INFO]наро­дження. Вислухавши думку представника КЛПУ «Міська психіатрична лікарня м. Краматорська» Іваненко Т.С., лікуючого лікаря Волощенко С.О., законного представника [PERSON]., [PERSON]., прокурора, дослідивши письмові матеріали справи суд вважає що заява не підлягає задово­ленню. Комісією лікарів-психіатрів встановлений діагноз - емаційно-лабільний розлад. Згідно положень ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», під­ставою для госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому по­рядку … яка страждає на психіатричний розлад, … та при встановленні в особи тяжкого психіатричного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточу­ючих. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON]. не вчиняв дії, що яв­ляють реальну небезпеку для нього та оточуючих. В судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт агресії [PERSON]. до своєї жінки, яка вказувала, що останній металевим предметом наніс їй удар в праве око, від чого розрубив віко, але на її обличчі відсутні будь-які сліди. Медичні документи, що підтверджують даний факт, також відсутні. Крім того, емаційно-лабільний розлад не є тяжким психіатричним розладом. При таких підставах суд не може погодитися з висновком комісії лікарів-психіатрів про необхідність госпіталізувати [PERSON].

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-08 00:00:00

Позивачка звернулась до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до відповідача про стягнення аліментів на її утримання в розмірі 850 гривень, щомісячно. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, та зазначила, що з зв'язку зі станом її здоров'я, їй потрібно робити операцію, та багато лікуватися, тому вона потребує матеріальної допомоги, яку відповідач в добровільному порядку їй не оказує. Відповідач позов не визнав, та пояснив, що його середньомісячна заробітна плата складає 1200 гривень, крім того він страждає на сахарний діабет та інші хронічні захворювання. Крім того, в наступний час шлюб між ним та позивачкою розірвано, він живе за іншою адресою, знімає квартиру, тому він не має можливості надавати позивачки матеріальну допомогу. Судом встановлено, що сторони були в юридичному шлюбі з 01.08.1975 року по 16.09.2008 року (а.с.7, 23). Позивачка страждає на захворювання правої почки, матки, має хронічний холіцестіт (а.с.10, 11). Позивачка отримує пенсію та є приватним підприємцем (а.с.9, 24-25). Відповідач отримує в останні місяці заробітну плату 1200 гривень (а.с.15), його найбільша заробітна плата була 2374, 26 гривень, а найменша - 1124,53 гривні (а.с.16). З довідки на а.с.17 вбачається, що відповідач страждає на ішемічну хворобу серця, стенокардію, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу, сахарний діабет. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Згідно вимог ч.2 ст.75 Сімейного кодексу України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Як встановлено в судовому засіданні позивачка є непрацездатною, потребує матеріальну допомогу, але відповідач не може їй таку допомогу надавати. В судовому засіданні встановлено, що відповідач страждає на ряд хрониних захворювань, потребує лікування, тому з отриманих 1200 гривень він не в змозі виплачувати 850 гривень в рахунок аліментів. При таких підставах позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-08 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] . з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини з [PERSON] ., обгрунтовуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем і 14.08.2007 року шлюб між ними був розірваний. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]народження. Син проживає з позивачем та перебуває на його утриманні. Відповідач проживає окремо від них, матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає, нікому іншому аліментів не сплачує. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі ј частини його заробітку щомісячно до повноліття дитини. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги та просила суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з'явився по невідомій причині, про час розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд вважає, що в матеріалах справи досить доказів, щодо правовідносин сторін, а тому по справі варто ухвалити заочне рішення. Дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Як видно із свідоцтва про народження, сторони мають сина [PERSON], [INFO]народження. Відповідно до ст.ст. 180,183 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позов підтверджується: копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.5), копією свідоцтва про народження (а.с.4), довідкою з місця мешкання (а.с. 3). У судовому засіданні встановлено, що відповідач, будучи батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO]народження, у добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Таким чином, вимоги позивача про стягнення аліментів у розмірі 1\4 частки від заробітку (доходу) на утримання сина є законними і підлягають задоволенню.

Outcome: approved