Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-17 00:00:00

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 3 липня 2008 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення [PERSON] з будинку [ADDRESS] без надання іншого житла, а також задоволено зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], визнано дійсним договір купівлі-продажу зазначеного будинку та визнано за [PERSON] право власності на будинок [ADDRESS]. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги та виселити [PERSON] з будинку без надання іншого житла та відмовити у задоволенні позову [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку та визнання права власності на будинок, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача [PERSON] належить до задоволення, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв'язку з істотним порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального закону. Суд дійшов висновку, що сторони у 2005 році домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу будинку, [PERSON]сплатив обумовлену ціну за будинок 3000 грн [PERSON], котра діяла від імені усіх співвласників, з весни 2005 року [PERSON]постійно проживає у спірному будинку як власник, зробив ремонт домоволодіння, на свій розсуд упорядкував садибу, видалив непотрібні йому дерева, поставив нові ворота, що свідчить про фактичне вчинення сторонами купівлі-продажу будинку, від оформлення якого у нотаріуса [PERSON], [PERSON] та [PERSON] ухилилися, що дає підстави для задоволенні його позовних вимог, у той же час [PERSON], [PERSON], [PERSON] не довели, що у грудні 2006 року між ними та [PERSON] був укладений договір найму житла строком на один рік, за що [PERSON]сплатив 3000 грн одноразово і їх вимоги про виселення [PERSON] необґрунтовані. Однак такого висновку суд першої інстанції дійшов всупереч вимогам норм матеріального та процесуального закону оскільки ґрунтується тільки на показання свідків. Відповідно до ст.59 ЦПК України обставина справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації і у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору та визнання його дійсним у судовому порядку досягнення усіх істотних умов договору відповідно до ст.220 ЦК України має бути підтверджено письмовими доказами і висновок суду, що сторони досягли усіх істотних умов договору купівлі-продажу будинку, не може ґрунтуватися тільки на показаннях свідків. По справі не надано жодного письмового доказу, , що між сторонами було досягнуто усіх істотних умов договору і у 2005 році було укладено договір купівлі-продажу спірного житлового будинку, власниками якого [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є з 1997 року, що підтверджується наданою копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 жовтня 1997 року, виданого нотаріусом Остерської державної нотаріальної контори Козелецького району. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заперечують факт продажу будинку і наявність про це будь-яких документів, сам [PERSON]також підтвердив у судовому засіданні про відсутність будь-яких письмових документів про купівлю-продаж будинку навіть про передачу 3000 грн за будинок За таких обставин у суду першої інстанції не було правових підстав визнавати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнавати за [PERSON] право власності на спірний будинок, рішення суду першої інстанції у цій частині належить до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] Відповідно до ст.811 ЦК України договір найму житла має бути укладеним у письмові формі, а недодержання сторонами письмової форми договору не має наслідком його недійсність, а у разі, якщо право чин вчинено усно і одна сторона вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, такий договір вважається дійсним. По справі встановлено, що між сторонами мало місце укладення договору найму житла, а саме спірного будинку, оскільки у судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] посилалися, що за усною домовленістю надали [PERSON] будинок для проживання, за що отримали плату за рік наперед у розмірі 3000 грн, а [PERSON] своїх поясненням підтвердив факт проживання у спірному будинку. Розірвання договору найму житла можливе при дотриманні вимог ст.825 ЦК України, відповідно до якої наймодавець крім того повинен попередити наймача про розірвання договору найму не пізніше ніж за два місяці. Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не надали суду доказів про належне повідомлення наймача [PERSON] про розірвання договору найму житла не пізніше встановленого законом строку. [PERSON]заперечує, що його було попереджено про розірвання договору найму, а надана позивачами суду копія листа [PERSON] за 10 лютого 2008 року про необхідність звільнення будинку протягом місяця не підтверджує, що таке попередження було належним чином доведено до відома наймача [PERSON] За таких обставин вимоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про виселення наймача [PERSON] з житлового будинку без надання іншого житла не можуть бути задоволені.

Outcome: dismissed