Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-07 00:00:00

У вересні 2008 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним вище позовом, в якому вказує, що вона являється власником земельної частки (паю), яка знаходиться на території Поповичківської сільської ради Талалаївського району згідно сертифікату та виданого на його підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], відповідно якого вона володіє 3,52 га ріллі, за № 203, кадастровий № 7425382 800:06:001:0324, після отримання державного акту на земельну частку (пай) договір оренди, який було заключено відповідно до сертифікату на право володіння земельною часткою (паєм) втратив чинність. Але представник дочірнього підприємства «Нафком-Агро» Тарасенко Л.В., в лютому 2007 році, без її згоди та відому заключила договір оренди землі на 5 років з оплатою 1,5 відсотки вартості земельної частки (паю) з чим вона не погоджується та просить суд визнати його недійсним та скасувати державну реєстрацію. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать розписки про одержання судових повісток, причину неявки свого представника суду не повідомив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON], отримавши земельний сертифікат на право користування земельною часткою (паєм), заключила договір оренди землі з дочірнім підприємством «Нафком-Агро» після отримання Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] їй була виділена земельна ділянка 3,52 га землі на території Поповичківської сільської ради Талалаївського району, № 203, 3,52 ріллі, кадастровий № 7425382800:06:001:0324, але вона договір оренди з ДП «Нафком-Агро» не перереєструвала. Та в супереч її волі представник ДП «Нафком-Агро» Тарасенко Л.В. 15 лютого 2007 року без згоди [PERSON] оформила договір оренди від її імені з ДП «Нафком-Агро» з 01.01.2007 року і до 31.12.2012 року з умовною оплатою 1,5 відсотки вартості земельної частки (паю) в Талалаївському районному відділі Чернігівської регіональної філії центру ДЗК, який 19 липня 2007 року зареєстрували за № 040783700214, не повідомивши про його реєстрацію [PERSON] За таких обставин суд приходить до висновку, про те, що договір оренди землі не відповідає чинному законодавству та порушує права [PERSON] Оскільки остання не може використовувати свій земельний пай за своїм бажанням та призначенням. Зазначене вказує на те, що договір оренди землі повинен набирати чинності тільки після того, як сторонами будуть чітко визначені та зафіксовані письмово всі істотні умови, зокрема термін оренди, розмір та форми орендної плати, відповідальність сторін тощо. Умови ж орендної плати визначено п. 5 договору, яка становить 1,5 відсотки вартості землі частки паю її розмір в договорі відсутній, оскільки не зазначена індексація визначеної суми. За таких умов, відповідач зазначених обов'язків не виконав, допустив порушення законодавства, при перезаключенні договору оренди земельної частки (паю) затвердженого Державного комітету України по земельних ресурсах від 17.01.2000 року № 5 зареєстрований у Мін'юсті України 23.02.2000 року в п. 2.2 якого вказується про те, що за використання вказаного в договорі земельної частки (паю) орендар сплачує орендодавцю щорічну орендну плату, розмір якої визначено за домовленістю між сторонами, але не може бути меншим від розміру встановленого чинним законодавством. Обов'язок належним чином укласти договір оренди земельної частки (паю) передбачений Указом Президента України від 03.12.1999 року № 1529 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки». Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2000 року № 783 « Про проведення індексації грошової оцінки земель» передбачено що вартість земельної частки (паю) розраховується з урахуванням коефіцієнта інфляції 2,465, який діє з 01.01.2002 року крім того , згідно п. 1 Указу Президента України від 02.02.2002 року №92\\2002 « Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян власників земельних ділянок та земельних часток (паїв) із змінами , внесених Указом Президента України № 830 \\2002 від 13.09.2002 року запроваджено плату за оренду земельних часток (паїв) у розмірі 1,5 % визначеної відповідно до законодавства вартості земельної частки (паю), але зазначених положень відповідач не виконав. Також відповідачем до уваги не бралася вартість земельної частки (паю), що належить позивачці. Таким чином, відповідач щороку використовував земельний пай непроіндексовувавши вартість оренди, а брав до уваги лише 1,5 % розраховувався з позивачем не в повному обсязі. Відповідач зобов'язаний був про індексувати вартість орендної плати з урахуванням зазначеного відсотка, що підлягає виплаті позивачці за договором, самостійно на підставі зазначених Указу Президента України і Постанови Кабінету Міністрів України щодо проведення індексації грошової оцінки земель і для цього погодження сторін та внесення змін до договору не є обов'язковими, але цих вимог відповідач також не виконав. Відповідно до ст. 651 ЦК України договір може бути змінено чи розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору коли внаслідок завданої ним шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того на що вона розраховувала при укладенні договору, але враховуючи те що договір не продовжувалися і не переоформлялися в установленому порядку, а був самовільно переоформлений представником відповідача, що стверджується договором оренди та актами прийому-передачі земельної ділянки позивачки, яка його не підписувала і права на його підпис нікому не доручала, тому він вважається недійсним та підлягає скасуванню, оскільки відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 4 Закону України «Про власність» кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Згідно з вимогами ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог встановлених ст. 203 ЦК України тобто недодержання вимог чинного законодавства в момент його вчинення щодо вільності волевиявлення учасника правочину, який повинен відповідати його внутрішній волі. За ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. Зазначене положення ЦК України повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та особистих свобод, що у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. ст. 203, 236, 657 ЦК України.

Outcome: approved