Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], [PERSON],[PERSON] - опікуна неповнолітньої [PERSON], третя особа: Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частку майна у спільній сумісній власності. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказала на те, що вона на протязі 15 років проживала однією сім&cent;єю, та підтримувала фактичні шлюбні відносини з [PERSON] - чоловіком відповідачки [PERSON], батьком [PERSON] та дідом неповнолітньої [PERSON], батько якої [PERSON] помер [INFO]. Від фактичних сімейно-шлюбних стосунків з [PERSON] у них народився син - [PERSON] [INFO], відносно якого [PERSON] визнав батьківство. За період сумісного проживання однією сім&cent;єю ними було придбане наступне майно: автомобіль “Ніссан-Алмера 1,5 МТ Люкс”, квартира [ADDRESS], не житлове приміщення № 60 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Вокзальна, 8 на першому поверсі житлового будинку А-5, та грошові кошти внесені на рахунок [PERSON] [NUMBER] у відділенні Державного ощадного банку України № 6719/0137, з залишком вкладу у сумі 16969,81 грн. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Спадкоємцями за законом є жінка померлого - [PERSON], його донька - [PERSON], неповнолітня онука [PERSON] 1992 року народження, батько якої [PERSON] помер [INFO], тобто раніше спадкодавця та неповнолітній її син - [PERSON] 1994 року народження. Відповідачі, що є спадкоємцями за законом, не визнають її права на частку у вищевказаному майні. Окрім того, її та [PERSON] неповнолітній син [PERSON] [INFO], проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні часто хворіє, у зв'язку з чим вона повинна була звертатися до лікарів та проводити курс лікування сина, нести додаткові витрати для його лікування, нормального фізичного та духовного розвитку, оскільки його батько [PERSON] помер. Однак її заробітної плати та одержуваної на сина пенсії недостатньо для цього. Тому вона, вважаючи, що її частка у спільній сумісній власності на квартиру, нежитлове приміщення та залишок вкладу має бути збільшена, просила визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS], нежитлового приміщення № 60 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Вокзальна, 8 на першому поверсі житлового будинку А-5 та залишку грошових коштів внесених на рахунок [PERSON] [NUMBER] у відділенні Державного ощадного банку України № 6719/0137 у сумі 11 313,20 грн., 2\\3 автомобіля «Нісан-Альмера 1,5 МТ Люкс» , державний [NUMBER]. За клопотанням позивачки ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська позовні вимоги щодо визнання права власності на 2/3 частини нежитлового приміщення № 60 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Вокзальна, 8 на першому поверсі житлового будинку А-5 виділене в самостійне провадження. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Пояснила, що з [PERSON] проживала разом з 1991 року по день його смерті. В 1994 році у них народився син [PERSON], разом однією сім'єю вони проживали [ADDRESS] де й були зареєстровані з 2004 року. Вони вели спільний бюджет, майно, що було придбане за період спільного проживання, вважає спільпридбанним. Оскільки син [PERSON] постійно хворіє вона просить збільшити її частку в спільнопридбанному майні, тому, що вимушена нести додаткові витрати на утримання їх з [PERSON] спільного сина [PERSON]. Відповідачі та їх представник за довіренністю [PERSON] проти позовних вимог заперечували, вказуючи на те, що спадкодавець [PERSON] завжди до дня його смерті проживав з своєю сім'єю, тобто з ними: дружиною [PERSON] [ADDRESS]. Про це свідчить довідка з місця проживання від 29.09.1998 року, дані про встановлення у цієї квартирі телефону та рахунків за його користування на ім'я [PERSON], а також довідка з поштового відділення про надходження поштової кореспонденції на його ім'я за цією адресою. На придбання ним нежитлового приміщення № 60 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Вокзальна, 8 на першому поверсі житлового будинку А-5 вона - [PERSON] дала письмову згоду, яка засвідчена приватним нотаріусом. Незадовго до своєї смерті [PERSON] разом з дружиною [PERSON] вирішили зробити ремонт квартири, у якій вони проживали за адресою кв. [ADDRESS], аванс за виконання робіт вносив [PERSON] Крім цього, про факт їхнього проживання однією сім'єю свідчать безліч фотографій та свідків. Після смерті [PERSON] вони - дружина та дочка померлого несли усі витрати на поховання, їй - дружині [PERSON] призначена пенсія за померлого. Тому усе майно, яке зареєстровано на ім'я [PERSON] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON], і позивачка не має ніякого права на нього. Про, те що у [PERSON] був син [PERSON] дізнались тільки на похоронах. Суд, вислухавши пояснення позивачки [PERSON], її представника, пояснення відповідачів [PERSON], [PERSON],[PERSON] - опікуна неповнолітньої онуки[PERSON], їхнього представника, показання свідків [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON] ,[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні позивачка тривалий час, а період з 1991 року по 25 квітня 2006 року, проживала однією сім&cent;єю з [PERSON] - чоловіком відповідачки [PERSON], батьком - [PERSON], дідом - [PERSON], батько якої [PERSON] помер [INFO]. Між позивачкою та [PERSON] склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Від шлюбних стосунків у позивачки 19.12.1994 року народився син - [PERSON], відносно якого [PERSON] встановив батьківство, що підтверджується свідоцтвом про встановлення батьківства, виданим 12.06.1995 року Жовтневим відділом РАЦС м. Дніпропетровська, актовий запис № 63 (а.с.8). Проживаючи однією сім&cent;єю позивачка з [PERSON] мали спільний бюджет, підтримували шлюбно-сімейні відносини. За період сумісного проживання позивачки однією сім&cent;єю з [PERSON] було придбане наступне майно: автомобіль «Ніссан-Алмера 1,5 МТ Люкс», квартира [ADDRESS] та грошові кошти внесених на рахунок [PERSON] [NUMBER] у відділенні Державного ощадного банку України № 6719/0137. Залишок вкладу у сумі 16 969,81 грн. На момент придбання вказаного автомобілю за договором купівлі-продажу № 276/к-П від 27.09.2001 р. позивачка проживала однією сім'єю з [PERSON] та неповнолітнім сином [PERSON] у трикімнатній квартирі [ADDRESS], Ця квартира була придбана. на ім&cent;я матері [PERSON] - [PERSON], яка до своєї смерті [INFO] теж проживала з ними, що підтверджується довідкою ЖЕК-2 про реєстрацію їх усіх за вказаною адресою (а.с. 123). Про те, що позивачка проживала однією сім'єю з [PERSON] та неповнолітнім сином [PERSON] у 2001 році також свідчить довідки дитячого садка № 314, який відвідував син [PERSON] з 1998 по 2001 рік та характеристика зі СШ № 9, де він навчався у початкових класах. (а.с.124). Крім того, це підтверджується свідоцтвом про реєстрацію автомобілю ТЗ, та показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтвердили той факт, що Золотарьов спільно проживав з [PERSON] та сином [PERSON], у них був спільний бюджет, разом відпочивали, були зареєстровані та проживали за однією адресою, коли [PERSON] помер, про смерть їх повідомила [PERSON]. Проживаючи сумісно з [PERSON] позивачка увесь час працювала, мала заробітну плату, про що свідчить довідка ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська від 29.06.2006 року, яку вносила у загальний бюджет сім&cent;ї. Тому суд вважає, що спірний автомобіль був придбаний внаслідок спільної праці позивачки та [PERSON] як членів однієї сім&cent;ї і на підставі ст. 17 діючого на той час Закону "Про власність", є їх спільною сумісною власністю. Оскільки згідно з законом вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, позивачка має право власності на 1/2 частину автомобілю. Квартира [ADDRESS] придбана була внаслідок укладеного [PERSON] договору № 97/159 від 8.11.99 р про часткову участь у будівництві жилого будинку № 3 по пров. Верстатобудівний у м. Дніпропетровську. У 2002 році [PERSON] внесені були за вказану квартиру кошти у сумі 126 284 грн. за квитанціями до приходних ордерів АКБ “Прем&cent;єрбанк” від 25.03.2002 року на суму 60 000 грн., від 12.06.2002 року на суму 20 000 грн. та від 07.11.2002 року на суму 45 699 грн. (а.с.148). 01.09.2004 року виконком Дніпропетровської міської Ради видав на ім&cent;я [PERSON] свідоцтво про право власності на нерухоме майно - кв. [ADDRESS] (а.с.16). З 09.09.2004 року позивачка з неповнолітнім сином були зареєстровані за вказаною адресою у якості членів сім'ї [PERSON] (а.с. 128). На час укладання [PERSON] договору про часткову участь у будівництві жилого будинку № 3 по пров. Верстатобудівний, ним було внесено кошти на загальну суму 126 284 грн, та отриманно свідоцтво про право власності на вказану квартиру. Позивачка проживала з [PERSON] у трикімнатній квартирі [ADDRESS] однією сім'єю, працювала та отримувала заробітну плату, яку вносила до спільного з ним бюджету, що підтверджується поясненнями свідка [PERSON] довідками про заробітну плату позивачки (а.с.21-24) . З довідки ЖЕК-2 (а.с.128) вбачається, що після отримання 06.09.2004 року свідоцтва на право власності на кв. [ADDRESS], 09.09.2004 року за цією адресою були прописані [PERSON], позивачка та її з [PERSON] син у якості членів його сім'ї. Як вбачається з п.3.2 Договору № 97/159 про часткову участь у будівництві учасник стає власником квартири на підставі рішення міському м. Дніпропетровська, забудовником та реєстраційного посвідчення, виданого МБТІ. Оскільки свідоцтво про право власності на спірну квартиру на ім&cent;я [PERSON] видано виконком Дніпропетровської міської Ради за № САА 120444 від 01.09.2004 року, а зареєстровано у БТІ 06.09.2004 року реєстраційний № 7253222, правові відношення щодо цієї квартири суд вважає повинні регулюватися нормами Сімейного та Цивільного кодексів України 2004 року. Згідно ст.74 СК України у редакції, що діяла до 22.12.06р. якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Ст.368 ч. 4. ЦК України встановлено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. На підставі цих норм закону вказана квартира є спільною сумісною власністю позивачки з [PERSON], бо вона, як жінка [PERSON], проживала з ним однією сім'єю, але не перебувала з ним у шлюбі, а спірна квартира набута в результаті їхньої спільної праці та за спільні грошові кошти, як членів сім'ї. Тому суд приходить до висновку, що позивачка на підставі ст. ст. 74, 70 СК у редакції, що діяла на той час та на підставі ч.4 ст. 368, ч.2 ст.370 ЦК України має право на її 1/2 частину. Таке ж право на підставі ст.ст. 74, 70, ч.2 ст.61 СК у редакції, що діяла до 22.12.2006р. та на підставі ч.4 ст. 368, ч.2 ст.370 ЦК України позивачка має на 1/2 частину грошових коштів внесених на рахунок [PERSON] [NUMBER] у відділенні Державного ощадного банку України № 6719/0137 з залишком вкладу у сумі 16 969,81 грн. Внески на рахунок [PERSON] [NUMBER] у відділенні Державного ощадного банку України № 6719/0137 з залишком вкладу станом на 14.07.2006 року у сумі 16 969,81 грн., про що свідчить лист керуючого філії Правобережного ВОБ № 6719 від 18.07.2006 року № 2469 та виписки з цього рахунку також були зроблені у період 2005-2006 років. Тобто вказані кошти на рахунку [PERSON] [NUMBER] у відділенні Державного ощадного банку України придбані були у період сумісного проживання позивачки з [PERSON], як жінки, однією сім'єю в наслідок їхньої спільної праці та за спільні грошові кошти, як членів сім'ї. Це стверджується не тільки довідкою ЖЕК-2 (а.с.129), але і договорами про надання послуг кабельного мовлення (а.ас. 130-132), укладеним [PERSON] за місцем проживання - кв. [ADDRESS], купівлі-продажу стекло пакетів (а.с.146), які були встановлені у цієї квартирі у жовтні 2003 року, купівлі-продажу №12 від 30.08.2005 року меблевого гарнітуру, де замовниками вказані [PERSON]. та [PERSON](а.с.172), ордером та накладної на поставку за зазначеною адресою крісла, договором від 20.03.2004 року на виготовлення між кімнатних дверей 8 шт., а також довідкою - характеристикою, наданою школами № 9 та № 34 та показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON], що пояснила, що померлий [PERSON] представляв знайомим [PERSON] як дружину, вони разом проживали в гуртожитку, потім на житловому массиві Тополі, разом з матір'ю померлого [PERSON], а в потім придбали квартиру на провулку Верстатобудівельний. В вищевказаній квартирі була дитяча кімната, [PERSON] та [PERSON]. разом приймали гостей та жили однією сім'єю. Свідок [PERSON] пояснила також, що сусідкою [PERSON] та [PERSON], їх квартири розташовані поруч за адресою пров. Верстатобудівельний, померлий [PERSON] жив однією сім'єю з [PERSON] та сином [PERSON], вона його бачила щодено зранку та ввечері до теперішнього часу була впевнена, що [PERSON] та [PERSON]. чоловік та дружина. Що стосується позовних вимог про визнання за позивачкою права власності на 2/3 частини вказаного майна, то вони не підлягають задоволенню. Згідно ч.3 ст.70 СК за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У даному випадку мова йде не про стягнення аліментів, а про одержувану позивачкою на сина пенсію, призначену у розмірі 1545,42 грн. у зв'язку зі смертю [PERSON] Беручи до уваги вказаний розмір пенсії, суд вважає, що інтереси неповнолітнього сина позивачки будуть задоволені і без збільшення її частки у спільній сумісній власності на майно з [PERSON], тому не знаходить підстав для задоволення позову у цієї частині. Суд критично відноситься до посилань відповідачів на те, що спадкодавець [PERSON] завжди до дню його смерті проживав з своєю сім'єю, тобто з дружиною [PERSON] та дочкою [PERSON] за адресою кв. [ADDRESS] протиречить фактично встановленим по справі обставинам та зібраним вищевказаним доказам. Оскільки як видно з пояснень свідків як з боку позивача та із боку відповідачів [PERSON] завжди підтримував добрі стосунки з [PERSON] та донькою [PERSON] та спілкувався з онуками, матеріально допомагав [PERSON]. Однак як підтверджується поясненнями свідків [PERSON] [PERSON] залишив [PERSON] трикімнатну квартиру на житловому массиві Тополя, постійно проживав [ADDRESS], разом з [PERSON] та сином [PERSON]. Факт постійного проживання позивачки з [PERSON] також підтвердила свідки [PERSON], [PERSON]. Щодо письмової згоди, яку давала [PERSON] на придбання [PERSON] нежитлового приміщення № 60 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Вокзальна, 8 на першому поверсі житлового будинку А-5 то це слід розглядати у даному випадку як формальне додержання вимог ч.3 ст.65 СК України, бо шлюб [PERSON] на той час не був припинений в встановленому ст.104 СК України порядку. Що стосується посилання на внесення [PERSON] авансу за виконання робіт по ремонту квартири, у якій проживає відповідачка за адресою [ADDRESS], а також на безліч доданих до справи фотографій, а також на понесені витрати на поховання [PERSON] та призначена [PERSON] пенсія за померлого то усі вони не спростовують факту сумісного проживання [PERSON] з позивачкою однією сім'єю у період придбання спірного майна і тому не можуть бути підставами для відмови їй у позові. Згідно вимогам ст. 88 ЦПК України підлягають задоволенню вимоги позивачки щодо стягнення з відповідачів понесених нею судових витрат у сумі 1730 грн. , що складає судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення, що стосується вимог позивачки про компенсацію сплаченних витрат на правову допомогу в, яка надавалася позивачці згідно договору від 06.11.2006 року, укладеного з Адвокатським об'єднанням “Адвокатська компанія “Верітас” (договір № 3374-И ) та підтверджена квитанціями, суд вважає за необхідне стягнути 5 000 грн. Усього судові витрати у сумі 6730 грн. підлягають стягненню з відповідачів у рівних частках. Беручи до уваги наведене та

Outcome: partial