Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-29 00:00:00

[PERSON] . звернулася до суду з позовом до [PERSON] . про визнання частки майна у спільній сумісній власності подружжя. Посилається на те, що з відповідачем з 07.06.1991 року перебуває у шлюбі, який зареєстрований [INFO] Чернівецької області за актовим записом № [NUMBER] . Від спільного шлюбу в них є двоє неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] року народження та [PERSON] , [INFO] року народження, які на даний час проживають з нею та знаходяться на її утриманні. До реєстрації шлюбу відповідачу за рішенням виконкому [INFO] Чернівецької області від 03.05.1989 року за № [NUMBER] було виділено земельну ділянку площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] з наданням дозволу на будівництво відповідно затвердженого проекту. Під час спільного подружнього життя з відповідачем на зазначеній ділянці, вони спільно розпочали будівництво житлового будинку. У травні 2008 року за рішенням Сокирянського районного суду шлюб з відповідачем було розірвано. Спільно нажите рухоме майно сторони розділили між собою в добровільному порядку шляхом укладення між собою договору розподілу рухомого майна. Угоди про розподіл незавершеного будівництвом житлового будинку під час розірвання шлюбу у добровільному порядку між ними досягнуто не було.Виділити (визначити) належні сторонам частки незавершеного будівництвом житлового будинку у добровільному порядку вони не можуть, оскільки він не здатний в експлуатацію. Просить суд визнати право спільної часткової власності на будівельні матеріали у вигляді незавершеного будівництвом житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] Чернівецької області, визнавши за сторонами по ? частині будівельних матеріалів. У попереднє судове засідання представник позивача не з‘явився, однак подав письмову заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач також не з‘явився, однак подав до суду письмову заяву з проханням справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги визнає. За таких обставин та у відповідності до положень ч.4 ст. 130, ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З наведених у позовній заяві, обставин, які згідно положень ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами встановлено, що у період перебування у зареєстрованому шлюбі позивачкою та відповідачем спільно розпочато будівництво житлового будинку, розташованому на виділеній відповідачу земельній ділянці за адресою: вул. Гоголя, 95 с.Білоусівка Сокирянського району Чернівецької області. На даний час шлюб між сторонами розірвано, угоди про добровільний розподіл даного майна не досягнуто. Згідно положень ст. 22 Кодексу про шлюб і сім‘ю (далі – КпШС), який був чинний на час початку здійснення будівництва, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною власністю. Аналогічне положення закріплено статтею 60 Сімейного кодексу України (далі – СК України), який введено в дію з 01.01.2004 року. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об’єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна подружжя є рівними, якщо інше не визначеного домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.ч.1,2 ст. 331 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Відповідно до абзацу першого частини третьої зазначеної статті до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. За таких обставин, судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 22 КпШС, ст.ст. 60, 61 ч.1, 70 ч.1 СК України, ст. 331 ч.3 ЦК України та

Outcome: approved