Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-14 00:00:00

08 липня 2008 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати відповідачку втратившою право користування квартирою [ADDRESS] у місті Одесі на підставі ст.71 ЖК України, посилаючись на те, що він є власником зазначеної квартири, відповідачка приходиться дружиною його батька, котрий помер 10.03.2003 року, та понад рік у квартирі не проживає, забрала усі свої речі та добровільно вибула з квартири, мешкає за іншою адресою в м.Одесі. Також позивач повідомив, що він несе додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, не може у повному обсязі користуватися та розпоряджатися своєю власністю, тому вимушений звернутися до суду. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, уточнивши підстави позову, та просили суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житлом на підставі ч.2 ст.405 ЦК України. Відповідачка в попередньому судовому засідання позовні вимоги визнала у повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, у разі визнання позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні та наявних у справі матеріалів, позов підлягає задоволенню. Так, у судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] у місті Одесі належить позивачеві на праві власності згідно Свідоцтва про право власності на житло серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 25.06.2004 року, право власності зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 06.07.2004 року (а.с.7). Відповідачка зареєстрована в квартирі позивача у якості колишньої дружини його батька з 06.08.2001 року, однак більше року у квартирі не проживає, заяву про зняття з реєстраційного обліку відповідачка не подавала через заборгованість по оплаті за комунальні послуги і по цей час зареєстрована за даною адресою, будь-які особисті речі чи документі відповідачки в квартирі відсутні. Зазначені обставини визнані відповідачкою в судовому засіданні. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, доказуванню не підлягають. Реєстрація відповідачки, яка не проживає в квартирі позивача, перешкоджає йому у здійсненні права власності у повному обсязі, позивач вимушений нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, що нараховуються згідно кількості зареєстрованих осіб. Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно вимог ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, у відповідності зі ст.6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” від 11 грудня 2003 року, який відповідно до Конституції України регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, при зміні місця проживання в межах адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюється повноваження органу реєстрації, особа, яка зареєструвала місце проживання, або її законний представник повинні письмово повідомити про це відповідний орган реєстрації протягом семи днів. Згідно ст.7 зазначеного Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги правомірні та обґрунтовані, регулюються нормами ст.ст.29, 405 ЦК України та Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” і підлягають задоволенню, оскільки вказане житло належить позивачеві на праві власності на законних підставах, відповідачка не проживає в квартирі понад один рік, тому втратила право користування зазначеним житлом. На підставі встановленого, відповідно до ст.ст.6, 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” від 11 грудня 2003 року, ст.ст.29, 405 ЦК України,

Outcome: approved