Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-23 00:00:00

Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення вартості товару та пені. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.07.2005р. між ним та [PERSON] був укладений договір поставки. Відповідно до умов договору, позивач прийняв на себе зобов'язання поставити відповідачці зареєстровану продукцію Sim-Sim та ACE&BASE операторів мобільного зв'язку UMS та Київстар Дж.Ес.Ем на торгову точку, а відповідача прийняла на себе зобов'язання прийняти та реалізувати цей товар у термін 30 днів та оплатити кількість реалізованого товару після його реалізації кожного разу на протязі 10 днів. Після спливу строку договору, реалізатор зобов'язаний оплатити весь реалізований товар та повернути товар, що залишився, у схоронності та згідно його нормативів, що повинно бути підтверджено представником поставщика. Позивач стверджує, що він виконав умови договору шляхом передання товару відповідачці, згідно накладних від 28.07.2005р. та 12.08.2005р. на загальну суму 2441 гривна 50 копійок. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідачки суму у розмірі 2441 гривна 50 копійок. Крім того, згідно п. 5.1. договору, оскільки відповідачка порушила зобов'язання за договором, вона повинна сплатити на користь позивача пеню у розмірі 0,3% від суми усього товару за кожний день прострочення. Станом на 11.06.2007р. сума пені складає 4819 гривень. Позивач також вважає, що з відповідачки підлягає стягненню 0,3% річних за користування чужими коштами, згідно ст. 536 ЦК України, тому просить стягнути з відповідачки додатково суму у розмірі 131 гривня 60 копійок. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив, що відповідачка за договором отримала від нього товар, а саме продукцію Sim-Sim та ACE&BASE операторів мобільного зв'язку UMS та Київстар Дж.Ес.Ем, згідно накладних від 28.07.2005р. та 12.08.2005р. на загальну суму 2441 гривня 50 копійок. Однак після спливу строку зазначеному у договорі, відповідачка не повернула позивачу суму отриманих коштів, а також не повернула товар, який залишився. Відповідачка в останнє судове засідання не з'явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Під час розгляду справи відповідачка заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що вона не має заборгованості перед позивачем, а всі кошти та товар вона йому повернула. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так, судом встановлено, що 22.07.2005р. між СПД [PERSON] та [PERSON], яка також була суб'єктом підприємницької діяльності, був укладений договір поставки. Згідно умов договору, позивач прийняв на себе зобов'язання поставити відповідачці зареєстровану продукцію Sim-Sim та ACE&BASE операторів мобільного зв'язку UMS та Київстар Дж.Ес.Ем на торгову точку, а відповідачка прийняла на себе зобов'язання прийняти та реалізувати цей товар у термін 30 днів та оплатити кількість реалізованого товару після його реалізації кожного разу на протязі 10 днів. Після спливу строку договору, реалізатор зобов'язаний оплатити весь реалізований товар та повернути товар, що залишився, у схоронності та згідно його нормативів, що повинно бути підтверджено представником поставщика. Позивач виконав умови договору та передав відповідачці зареєстровану продукцію операторів мобільного зв'язку UMS та Київстар Дж.Ес.Ем, що підтверджуються копіями накладних від 28.07.2005р. на суму 1089 гривень 50 копійок та від 12.08.2005р. на суму 1299 гривень 50 копійок. Всього на загальну суму у розмірі 2389 гривень, а не 2441 гривня 50 копійок, як стверджував позивач. В судовому засіданні відповідачка не надала суду доказів виконання умов договору з її сторони, тобто не надано жодного доказу повернення товару, або коштів за його реалізацію. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, оскільки відповідачка не довела в судовому засіданні фактів, підтверджуючих виконання нею умов договору, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 2389 гривень. В той же час, суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідачки пені, який зазначив позивач, у розмірі 0,3% за кожний день прострочення. Так, п. 5.1. договору встановлено, що прострочення оплати реалізованого товару … реалізатор сплачує постачальнику штраф у розмірі 0,3% від суми всього товару за кожний день прострочення. Однак вищевказаний пункт договору не відповідає вимогам чинного законодавства. Так, ст. 549 ЦК України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, штраф застосовується одноразово, а не за кожний день прострочення, а тому в даному випадку такий засіб забезпечення виконання зобов'язань не застосовується. Суд також вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідачки 3% річних за порушення умов договору. Так, фактично між сторонами не виникло грошових зобов'язань, а саме відповідачка не брала кошти в борг у відповідача, а також не зобов'язувалась повернути конкретну суму коштів, або товару, тому вона фактично не використовувала чужі грошові кошти. В зв'язку з цим, застосування положень ст.ст. 536,625 ЦК України, в даному випадку є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: partial