Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-16 00:00:00

Позивачі, [PERSON] та [PERSON], звернулися до суду з позовом до [PERSON] звернулася до суду з позовом про продовження строку для прийняття спадщини, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним, визнання права власності на частку жилого будинку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі вказали, що [INFO] померла їх мати - [PERSON], яка мешкала [ADDRESS]. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з: житлового будинку з належними до нього господарчими спорудами, розташованого за вищевказаною адресою. Вони і відповідач є спадкоємцями за законом першої черги. Інших спадкоємців не має. Він, [PERSON], не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом 6-ти місячний строк, тому що з серпня 1986 року по 1989 рік він знаходився за кордоном, в Нігеріі, тому вважає, що він пропустив строк з поважних причин. Вона, [PERSON], не зверталася до нотаріальної контори з заявою на прийняття спадщини, тому що відповідач завірив її, що переоформленням документів на будинок займатися буде він на ім'я усіх 3-х спадкоємців. Пізніше, після 6-ти місяців відповідач пояснив їй, а потім і її братові, позивачу у цій справі, що він вже оформив заяву і інші документи на них трьох. Відносини між ними були нормальні, тому не довіряти відповідачу у неї не було підстав. Тому вона - [PERSON], також вважає, що встановлений законом строк у 6 місяців пропущений з поважної причини. Однак, 27 лютого 1991 року відповідач, [PERSON], получив у Селидівської державної нотаріальної конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на своє ім'я, при цьому не вказав у нотаріуса, що є ще двоє спадкоємців по закону, тобто вони позивачі у справі, тім самим суттєво порушив їх майнові права на спадщину. Згідно ст. 529 ЦК України ( в редакції 1963 року) вони і відповідач у справі є спадкоємцями першої черги і мають право на спадкове майно, яке залишилося після смерті їх матері - у рівних частках, на 1/3 частку, кожний. У добровільному порядку відповідач не бажає вирішити спір, тому вони вимушені звертатися до суду з цим позовом. У зв'язку з тим, що їх правовідносини з відповідачем, а також час відкриття спадщини виникли до січня 2004 року, вважають можливим застосувати цивільне законодавство у редакції 1963 року. Виходячи з наведеного позивачі просять суд постановити рішення, яким продовжити строк для прийняття ними спадщини після смерті матері, [PERSON], померлої [INFO]; визнати частково недійсним свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], виданого Селідовською державною нотаріальною конторою 27.02.1991 року і визнати право власності на спадщину за ними та відповідачем по 1/3 частці, за кожним, на житловий будинок, з надвірними спорудами, розташований [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачі на своєму позові наполягали і просили його задовольнити у повному обсязі. Відповідач, [PERSON], згідно рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2007 року, через хворобу визнаний недієздатним (а.с. 86). Згідно рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 лютого 2008 року дружину [PERSON], [PERSON] призначили опікуном недієздатної особи і ухвалою того ж суду від 21 квітня 2008 року [PERSON] залучена до участі у справі у якості відповідача (а.с.109,126). [PERSON] позовних вимог не визнала, вважає їх безпідставним, оскільки позивачам було відомо, що її чоловік, [PERSON], прийняв спадщину після смерті матері. Позивачі двадцять років не пред'являли жодних вимог, поки вона не надала дозволу користуватися гаражем, який збудований нею з чоловіком. Позивачам було відомо, що чоловік оформив спадщину на своє ім'я, оскільки того бажала мати, яка свою частку у майні надала позивачам ще за життя. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків у справі, дослідивши докази у їх сукупності вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом установлено, що позивачі і відповідач у справі є рідними дітьми померлої [INFO] [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження, реєстрацію шлюбу та свідоцтвом про смерть на а.с. 60-63, 74. Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень при введенні в дію Цивільного кодексу України 2004 року, цей Кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. П.6. вказаних положень передбачає, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Мати позивачів та відповідача, [PERSON], померла [INFO] (а.с.60). Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з належними до нього господарчими спорудами, розташованого [ADDRESS] (а.с.97). Ст.549 ЦК України ( в редакції 1963 року) встановлює шестимісячний с трок для прийняття спадщини. Крім того, ст. 71 цього ж Кодексу встановлює загальну позовну давність тривалістю у три роки. Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові, що передбачено ст. 80 ЦК України ( в редакції 1963 року). У судовому засіданні не встановлено таких підстав, які б свідчили про те, що позивачами пропущений строк позовної давності з поважних причин. Позивач, [PERSON], надав суду довідку, що він з 01 серпня 1986 року по 19 травня 1989 рік знаходився за кордоном у відрядженні (а.с.65). Цією ж довідкою підтверджується, що позивач з 23 березня 1989 року відбув у відпуску, тобто повернувся на Україну, де знаходився до цього часу постійно, тобто у позивача був час звернутися і до нотаріуса, і до суду з позовом про прийняття спадщини після смерті його матері. Крім того, допитані в судовому засіданні свідки як з боку позивачів, так і з боку відповідача [PERSON], [PERSON](тітка сторін), [PERSON] (дядько сторін), [PERSON] підтвердили, що з моменту смерті матері сторін, позивачі бували у домі, який залишився після смерті матері, і їм було відомо, що мати мала намір передати будинок у користування сина [PERSON], оскільки сину [PERSON], та дочці [PERSON] вони з батьком згуляли весілля, подарували їм подарунки, які мали велику цінність, а саме [PERSON] подарували машину. Крім того, [PERSON] давав документи на будинок сестрі [PERSON], який залишився після смерті матері, щоб вона оформила спадщину. Однак, вона документи повернула і не захотіла оформляти спадщину, посилаючись на небажання ходити по інстанціях і оформляти документи та витрачати гроші (а.с.128-130, 149). Ці ж свідки підтвердили те, що підставою для звернення у суд став скандал, який виник через те, що відповідач відмовився надавати для користування позивачам свій огород та гараж, який був збудований на земельній ділянці домоволодіння. Таким чином, судом не встановлено, що позивачам не було відомо того, що відповідач на себе оформив домоволодіння за спадщиною. Та обставина, що нотаріус видав відповідачу свідоцтво про право власності на спадщину з порушенням норм законодавства не може бути тією підставою, яка надає право визнати свідоцтво про право власності на спадщину недійсною. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed