Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-08 00:00:00

04.08.2008 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину у розмірі 1\\4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засідання позивачка позовні вимоги підтримала, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в розмірі відповідно діючого законодавства. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з*явилася, просить справу розглянути без її участі, заперечує проти задоволення позову, про що суду надала заяву. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановленні такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 15 вересня 2007 року Часовоярською міською радою Донецької області, актовий запис № 57 (а.с.4). Від сумісного життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] року народження (а.с. 5), який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с. 7). З 01.07.2008 року сторони мешкають окремо та з цього часу відповідач не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання свого сина. Згідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов*язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними - стаття 181 Сімейного кодексу України. Відповідач сплачує аліменти на утримання: дитини - [PERSON], [INFO] року народження, &frac14; частину заробітку (доходу) та матері дитини - [PERSON], 1/10 частину заробітку (доходу) до досягнення дитиною трьох років. П. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року “Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів” зазначає, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 184 СК України) або в твердій грошовій сумі ( ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров*я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 70 ЗУ від 21.04.1999 року № 606-Х1У “Про виконавче провадження” максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Враховуючи конкретні обставини справи, а саме: відповідач працездатний, має постійний заробіток, здоровий, інвалідом не являється, сплачує аліменти на утримання дитини та матері дитини до досягнення дитиною трьох років, суд вважає необхідним стягнути аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд враховує і те, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 СК України. Крім того, в порядку ст. 79 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 51 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 7,50 грн., а також на підставі п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за 1 місяць.

Outcome: partial