Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітку, середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Позов мотивує тим, що він працював на підприємстві відповідача з 20 липня 2005 року по 09 червня 2008 р., був звільнений на підставі ст. 40 п. 1 КЗпП України, за скороченням штатної чисельності. За період його роботи відповідачем заробітна плата виплачувалася йому несвоєчасно та неповністю, внаслідок чого на момент звільнення утворилася заборгованість в сумі 3779 грн. 33 коп. Ця заборгованість не виплачена до цього часу. Крім того, він має право на компенсацію за втрату частини зарплати в зв’язку з порушенням строків її виплати, тому відповідач повинен сплатити йому цю компенсацію в сумі 897 грн. 69 коп. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач просить стягнути з відповідача також середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні. Вказує, що невиплата заробітної плати призвела до його моральних страждань. Моральну шкоду він оцінює в сумі 1000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання надала клопотання про проведення розгляду справи без її участі, позовні вимоги визнає частково, вказує, що позивач звернувся до суду з позовом про поновлення його на роботі, цей позов розглядається, тому у задоволенні вимог позивача щодо стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні просить відмовити. Крім цього, вимоги про стягнення моральної шкоди визнає частково, в сумі 100 грн. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 115, 116 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, який не перевищує 16 календарних днів, при звільненні працівника підприємство повинно провести з ним розрахунок в день його звільнення або не пізніше наступного дня після пред’явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судом встановлено, що позивач працював на підприємстві відповідача. За період його роботи відповідач заборгував йому зарплату в сумі 3779 грн. 33 коп., що підтверджується довідкою відповідача № 448 від 14.07.08 р., тому суд вважає за необхідне стягнути цю суму на користь позивача. Відповідно до ст. 34 Закону України „Про оплату праці” та на підставі вимог п. 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв’язку з порушенням строків її виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року № 1427, в редакції від 21.02.2001 року № 159 – працівникам у разі затримки на один і більше місяців виплати грошових доходів проводяться компенсаційні виплати, що згідно розрахунку позивача, складають 897 грн. 69 коп., які суд також стягує на користь позивача. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак, судом встановлено, що позивач звернувся до Олександрійського міськрайонного суду з позовом про поновлення його на роботі, 04.07.08 р. провадження у вказаній справі відкрито. Тому, у задоволенні вимог позивача про стягнення середнього заробітку слід відмовити. Стосовно вимог про стягнення моральної шкоди на користь позивача, суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, так як відповідач порушив законне право позивача на своєчасне одержання винагороди за працю, яке гарантоване йому ст. 43 Конституції України, ст.ст. 1,24 Закону України „Про оплату праці” та ст.115 КЗпП України. Статтею 30 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. В обґрунтування своєї вимоги позивач навів доводи, але не надав доказів спричинення йому моральної шкоди саме в сумі 1000 грн. Виходячи з розміру заборгованої заробітної плати, пояснень позивача, з урахуванням ступеню його моральних страждань, суд вважає, що з відповідача на користь позивача повинна бути стягнута моральна шкода в розмірі 500 грн. Оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору (його вимоги виникли з трудових відносин), судовий збір необхідно віднести на рахунок відповідача, а тому з відповідача необхідно стягнути судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи.

Outcome: partial