Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-09 00:00:00

13.09.2007 року [PERSON] пред'явила в суд позов до ДСК „ЧМП”, вимагаючи стягнути з відповідача на її користь грошову суму у розмірі 7 885,44 грн., з яких : 1) 1 592,49 грн. складає заборгованість по заробітній платі за період з 03.04.2000 року по 01 травня 2001 року, та 1 030,85 грн. складає компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати за той же період часу; і 2) 3 660,00 грн. складає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 11 червня 2001 року по травень 2002 року включно, та 1 602,10 грн. складає компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати за той же період часу. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримали позов і наполягали на його задоволені в повному обсязі. Представник відповідача не визнав позов. Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Судом установлено, що позивач працювала в ДСК „ЧМП” з листопада 1979 року та з 01.08.1996 року по 31.12.2001 року мала статус одинокої матері. Згідно наказу ДСК „ЧМП” від 28.01.2000 року № 6 „Про введення скороченого режиму робочого часу в Управлінні ДСК ЧМП” в період з 03 квітня 2000 року по 01 травня 2001 року позивач була переведена на скорочений режим робочого часу і отримувала заробітну плату пропорційно відпрацьованому робочому часу, що складало 60% від її заробітної плати при повному режимі робочого часу. Наказом ДСК „ЧМП” від 11.06.2001 року № 190-л [PERSON] була звільнена з 11 червня 2001 року у зв'язку зі скороченням штату (п.1 ст.40 КЗпП України). Частиною 1 статті 116 КЗпП України визначено, що при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Проте лише наприкінці травня 2002 року відповідачем була здійснена виплата належного [PERSON] при звільнені розрахунку, а саме - компенсації за невикористану відпустку і вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку згідно ст.44 КЗпП України. Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статі 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вирішуючи дану справу суд виходить з того, що звернення з приводу спору про оплату праці в разі порушення законодавства про неї не обмежено будь-яким строком. Виходячи з викладеного, суд вважає, що згідно ч.1 ст.117 КЗпП України відповідач повинен виплатити [PERSON] середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 11 червня 2001 року по травень 2002 року включно. Позивач стверджує, що її середньомісячний заробіток станом на час звільнення складав 305,00 грн., а представник відповідача не заперечував проти цього, отже належний [PERSON] від відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при її звільнені складає 3 548,17 грн. (305грн. х 11міс. = 3 555грн. + (305грн. : 30дн. х 19дн.) = 3 548,17 грн.). Дія правил ст.34 Закону України „Про оплату праці” і Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати поширюється на випадки порушення передбачених ст.115 КЗпП України строків виплати заробітної плати. Оплата вимушеного прогулу, часу затримки видачі трудової книжки або затримки розрахунку при звільнені наведеними нормами не регулюється. При оплаті вимушеного прогулу, часу затримки видачі трудової книжки або затримки розрахунку при звільнені середній заробіток коригується відповідно до п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати (затверджений постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. № 100). У разі затримки цих виплат може йтися (за наявності відповідних умов) про індексацію сум виплат згідно із Законом України „Про індексацію грошових доходів населення” від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ і Порядком проведення індексації грошових доходів громадян (затверджений постановою КМУ від 7 травня 1998 р. № 663). Позивач вимагає стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені із застосуванням ст.34 Закону України „Про оплату праці” і Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, але, як зазначено вище, оплата часу затримки розрахунку при звільнені цими нормами не регулюється, отже вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Вимоги про індексацію суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені згідно із Законом від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ і Порядком проведення індексації грошових доходів громадян (затверджений постановою КМУ від 7 травня 1998 р. № 663) позивачем не заявлені, а згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача заборгованості за зниження заробітної плати в період з 03.04.2000 року по 01.05.2001 року з урахуванням компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, суд бере до уваги, що, по-перше, в установлений законом строк і в установленому законом порядку позивачем не оспорювався наказ ДСК „ЧМП” від 28.01.2000 року № 6 „Про введення скороченого режиму робочого часу в Управлінні ДСК ЧМП”, по-друге, в рамках даної справи позивачем також не пред'явлені такі вимоги, і, по-третє, станом на день розгляду судом даної справи вказаний вище наказ відповідача в установленому законом порядку не скасований. Таким чином ці вимоги позивача не підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: partial