Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] . [NUMBER] року звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача [PERSON] ., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є його двоюрідним братом, якому на праві власності належить земельна ділянка, посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] розміром 3.98 гектари , розташовану на території [ADDRESS] , виданим [NUMBER] року Новотроїцькою райдержадміністрацією. На даний час відповідач переїхав на постійне місце проживання до [INFO] отримав громадянство [INFO] що підтверджується, паспортом громадянина [INFO] . Наразі відповідач приїхав до нього та хотів оформити державний акт на право власності на цю земельну ділянку, однак його попередили, що так як він уже не являється громадянином України, то не має права мати у власності земельну ділянку і протягом року повинен нею розпорядитися. Цей державний акт на право на земельну ділянку відповідач продав та передав позивачу як двоюрідному брату та громадянину України. Просив визнати за ним право приватної власності на земельну ділянку, посвідчену державним актом на право власності на земельну ділянку. В судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на підстави, викладені у заяві. Просить визнати договір купівлі-продажу земельної ділянку дійсним та визнати за ним право приватної власності на земельну ділянку, посвідчену державним актом на право власності на земельну ділянку. Судові витрати просить віднести на його рахунок. Відповідач у судовому засіданні підтвердив факт продажу позивачу [PERSON] . земельної ділянки, посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку. Згоден, щоб за позивачем визнали право власності на земельну ділянку, посвідчену державним актом на право власності на земельну ділянку. Вислухавши пояснення позивача і відповідача, перевіривши матеріали справи, враховуючи доводи сторін в обґрунтування і визнання позову, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Предметом спору є право власності на земельну ділянку, посвідчену державним актом на земельну ділянку. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються ст.4 Конституції України; ст.316-319, 325, ч.2 ст.220, 328, 380, 334, 392, 655, 657 ЦК України, ст. 81 ч. 1 п. 4 Земельного Кодексу, ст.2, 3, 13, 12 Закону України «Про власність». В суді встановлено факт укладення між сторонами договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] належного відповідачу [PERSON] ., а також факт виконання всіх істотних умов договору купівлі - продажу позивачем. Позивач сплатив обумовлену ціну 5000 гривень і отримав у власність земельну ділянку, посвідчену державним актом на право на земельну ділянку. Відповідач отримав гроші готівкою і передав земельну ділянку, посвідчену державним актом на право власності на земельну ділянку у власність позивачеві та зобов’язався нотаріально посвідчити правочин купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченої державним актом і зареєструвати його в державному реєстрі, але цей обов”язок не виконав і ухиляється від його виконання, що підтверджується письмовими доказами по справі. Відповідно до ст.334 ч.3 ЦК України право власності на майно за договором купівлі - продажу не посвідченого в нотаріальному порядку та визнання його дійсним виникає з моменту набрання рішення суду законної сили у випадку, якщо сторона виконала всі істотні умови договору купівлі-продажу, а інша ухиляється від виконання умов договору, то є підстави для визнання такого договору дійсним і визнання права власності на земельну ділянку, посвідчену державним актом серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку в розмірі 3.98 гектари землі, виданого [NUMBER] року [INFO] на ім”я [PERSON] , оскільки друга сторона ухиляється від його нотаріального посвідчення і реєстрації в установленому порядку відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України та п.4 Постанови ПВС України від 08.04.1978р. « Про судову практику в справах про визнання угод недійсними». Згідно зі ст.13, 12 ЗУ «Про власність» фізична особа має право мати у своїй власності будь-яке майно, яке вона придбала внаслідок правочинів не заборонених законом. Однак позивач не може використати своє право на право на земельну ділянку, оскільки відповідач перешкоджає цьому. Захист права власності здійснюється власником і є непорушним відповідно до ст.321 ЦК України. Це положення закріплене в ст.4 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Отже за таких обставин позов підлягає задоволенню і є підстави для визнання права власності за позивачем на земельну ділянку, посвідчену державним актом серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку в розмірі 3.98 га із земель Чкалівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області виданого [NUMBER] року Новотроїцькою райдержадміністрацією Херсонської області на ім”я [PERSON] , і визнання договору купівлі-продажу дійсним. Оскільки позов задоволений повністю і позивач просить не відшкодовувати з відповідача судові витрати, то суд вважає необхідним відшкодування судових витрат відповідно до ст.81,88 ЦПК України віднести на рахунок позивача і з відповідача не стягувати. На підставі ст. 4 Конституції України, ст.316-319, 325, ч.2 ст.220, 328, 380, 334, 392, 655, 657 ЦК України, ст.2, 3, 13, 12 Закону україни «Про власність», п.4 Постанови ПВС України «про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 08.04.1978 року і

Outcome: approved