Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-08 00:00:00

Позивач у липні 2008 року звернувся до суду з позовом, в ході судового засідання, вказує, що 04.05.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено усний договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля ГАЗ- 3302 на загальну суму 63 000 грн. Продаж відбувся у автосалоні «Самара». Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру за № 32 від 04.05.2007 року позивачем була сплачена відповідачу грошова сума у розмірі 63 000 грн. за усним договором відповідач зобов'язувався передати транспортний засіб ГАЗ-3302 протягом декількох календарних днів. У вересні відповідач повідомив позивача, що не зможе передати транспортний засіб згідно договору усної купівлі-продажу від 04.05.2007 року та повернув приблизно половину від суми попередньої оплати, яку надав позивач відповідачу у день купівлі транспортного засобу, а саме 30 000 грн. На сьогоднішній день, незважаючи на усні та письмові звернення позивача до відповідача з вимогою повернути частину грошової суми, останній частину суми не повертає. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав частково, в частині повернення попередньої оплати у розмірі 33 000 грн., в іншій частині позовних вимог просив відмовити. Суд, вислухавши пояснення позивача представника позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.05.2007 року між [PERSON]. та [PERSON]. було укладено усний договір купівлі-продажу транспортного засобу ГАЗ-3302 на загальну суму 63 000 грн. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 32 від 04.05.2007 року позивачем була сплачена відповідачу грошова сума у розмірі 63 000 грн. (а.с7). Суд вважає, що спірні правовідносини, які склалися між сторонами регулюються Главою 83 ЦК України, тобто сума, яка була передана відповідачеві у розмірі 63 000 грн. є без достатньої правової підстави, так як згідно до ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Крім того, відповідач, як суб'єкт підприємницької діяльності не мав відповідної ліцензії на продаж автотранспортних засобів, дозвіл на оформлення довідки - рахунок з продажу автомобілів - не отримував. Крім того, згідно норм чинного законодавства автотранспортні засоби підлягають державній реєстрації в органах ДАІ на підставі відповідних документів (нотаріально посвідчена угода, довідка- рахунок, біржова угода та ін.), які сторонами не укладалися та не оформлялися. Отже, з відповідача [PERSON]. на користь позивача [PERSON]. слід стягнути безпідставно отриману суму в розмірі 33 000 грн. Позивач також просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 14 820 грн. та моральну шкоду 10 000 грн. однак суд вважає, що в цій частині позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному об'ємі особою, яка її заподіяла, тобто, підставою для цивільно-правової відповідальності за спричинену шкоду є - вина, протиправність дій, шкідливі наслідки та причинний зв'язок між діями особи та наслідками. Позивачем було надано рахунок № 500 від 06.05.2008 року (а.с.6) про вартість автомобіля такої ж моделі та марки, але доказів фактичних затрати з боку позивача на покупку автомобіля, згідно наданого рахунку, судові не надано. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, враховуючи положення ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 “ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001 року №5, розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визнає залежно від характеру та обсягу страждань ( фізичних, душевних, психологічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Суд не вбачає законних підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, оскільки чинним законодавством не передбачено стягнення моральної шкоди по договірним зобов'язанням. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги позивача і стягнути з відповідача грошову суму в розмірі 33 000 грн.

Outcome: partial