Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-18 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Виробничого кооперативу „Ківшовата агро”, Державного підприємства „Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах” в особі Київської регіональної філії про відшкодування нанесеної матеріальної шкоди у розмірі 197 000 (сто дев`яносто сім тисяч) гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовують тим, що 24.04.2008 року між виробничим кооперативом „Ківшовата агро” та позивачами були укладені договори оренди на земельні ділянки, які належать позивачам на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки, які розташовані за адресою: Київська область, Таращанький район, Ківшоватівська селищна рада. Та 20 травня 2008 року виробничий кооператив „Ківшовата агро” звернувся до відповідного територіального органу земельних ресурсів - у Таращанському районі Київської області, з метою формування реєстраційної справи для проведення державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок і земельні ділянки фактично позивачами на використовувались для сільськогосподарських потреб. В зв`язку з тим, що інформація про стан реєстрації договорів оренди земельних ділянок не була відома позивачам, а вимоги договору оренди земельних ділянок щодо сплати орендної плати не виконувались, 24 червня 2008 року позивачі звернулися до ВК „Ківшовата агро” з вимогою сплати орендної плати за час використання земельних ділянок. ВК „Ківшовата агро” надіслало лист позивачам, у якому було відмовлено у задоволенні їх вимог з тих підстав, що станом на 24 червня 2008 року державна реєстрація договорів оренди земельних ділянок, розташованих за адресою: Київська область, Таращанький район, Ківшоватівська селищна рада, не проведена, в зв`язку з чим відповідна юридична особа не має обов`язків орендаря земельних ділянок по відношенню до позивачів. Позивачі вважають такі дії з боку ВК „Ківшовата агро” незаконними, та такими що порушують їхні права та інтереси, з наступних підстав. Згідно ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Ст. 22 Цивільного кодексу України встаноюлює особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ст. 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року “Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування завданої шкоди” розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Крім того згідно п. 2 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему України № 174 від 02.07.2003 року передбачено, що у разі оформлення договору оренди (суборенди) землі територіальний орган земельних ресурсів надає за актом приймання-передачі оператору (реєстратору) - відповідного структурного підрозділу центру ДЗК реєстраційну справу для створення реєстраційної картки. Позивачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, але просили суд, розглядати справу без їхньої присутності, про що свідчить відповідна заява позивачів. Представник відповідача Державного підприємства „Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах” в особі Київської регіональної філії позов не визнав, та залишив вирішення питання на розгляд суду. Представник відповідача Виробничого кооперативу „Ківшовата агро”, позов не визнав та пояснив, що станом на 24 червня 2008 року державна реєстрація договорів оренди земельних ділянок, розташованих за адресою: Київська область, Таращанький район, Ківшоватівська селищна рада, не проведена, в зв`язку з чим відповідна юридична особа не має обов`язків орендаря земельних ділянок по відношенню до позивачів. Відповідно до ст. 125, 126 Земельного кодексу України, ст. 20 Закону України “Про оренду землі” право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону. Таким чином, дотримуючись чинного законодавства України ВК „Ківшовата агро” не приступала та й не мала права приступати до використання земельних ділянок, розташованих за адресою: Київська область, Таращанький район, Ківшоватівська селищна рада, до моменту здійснення державної реєстрації. З урахуванням думки представників відповідачів, суд ухвалив про розгляд справи у відсутність позивачів. Вислухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно статтям 125 та 126 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. 24.04.2008 року між виробничим кооперативом „Ківшовата агро” та позивачами були укладені договори оренди земельних ділянок, які належать позивачам на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки, розташовані за адресою: Київська область, Таращанький район, Ківшоватівська селищна рада. Виробничий кооператив „Ківшовата агро” 20 травня 2008 року звернувся до відповідного територіального органу земельних ресурсів - у Таращанському районі Київської області, з метою формування реєстраційної справи для проведення державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок, але ВК „Ківшовата агро” фактично не використовавала вищевказані ділянки, а до регістрації договорів оренди позивачі мали право їх використовувати для сільськогосподарських потреб. Вимоги договору оренди земельних ділянок, та діюче законодавство України не передбачають вимоги по сплаті орендної плати регістрації договорів оренди вищевказаних земельних ділянок. 24 червня 2008 року позивачі звернулися до ВК „Ківшовата агро” з вимогою сплатити орендну плату за час використання земельних ділянок. Листом ВК „Ківшовата агро” позивачам було відмовлено у задоволенні їх вимог з тих підстав, що станом на 24 червня 2008 року державна реєстрація договорів оренди земельних ділянок, розташованих за адресою: Київська область, Таращанький район, Ківшоватівська селищна рада, не проведена, фактично ВК „Ківшовата агро” не використовувала вищевказані земельні ділянки, в зв`язку з чим не має обов`язків орендаря земельних ділянок по відношенню до позивачів. Стаття 55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. В ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка визначається, як частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах “Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею” за № 43 від 04.05.99 року, регістрація договорів оренди земельних ділянок проводиться регіональною філією ЦДЗК. У п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року за № 7 “Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ”, йдеться мова про те, що при оскарженні рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування по питанням, віднесеним до їх компетенції (при відмові в передачі у власність чи в продажу земельної ділянки чи розміщенні об'єкту), суд у випадку задоволення позову визнає рішення цих органів недійсними та зобов'язує їх, в залежності від характеру спору, здійснити певні дії на захист порушеного права, чи сам визнає це право за позивачем. З вищевикладеного вбачається, що державна реєстрація договорів оренди земельних ділянок, розташованих за адресою: Київська область, Таращанький район, Ківшоватівська селищна рада, не проведена, в зв`язку з чим відповідна юридична особа не має обов`язків орендаря земельних ділянок по відношенню до позивачів. А державне підприємство „Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах” в особі київської регіональної філії неправомірно ухиляється від проведення реєстрації договорів оренди земельних ділянок. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial