Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-27 00:00:00

У липні 2008 р. у Новомиргородський районний суд надійшла позовна заява представника позивачів [PERSON]. в інтересах [PERSON]. та інших до приватного підприємства “Агрофірма “Панчеве” (далі - ПП “Агрофірма “Панчеве”) про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, а також [PERSON] до ПП “Агрофірма “Панчеве” про визнання договору оренди земельної ділянки частково недійсним. Заявники вимагають визнати договори оренди земельних ділянок із ПП “Агрофірма “Панчеве” від 17.07.2003 р., 24.07.2003 р., 22.05.2003 р., 01.03.2004 р. недійсними, бо вказані угоди не відповідають вимогам закону. Окрім цього, вказали, що: у договорі відсутні істотні умови угоди, передбачені ст. 15 Закону України “Про оренду землі”; відсутні акти передачі сільськогосподарської продукції в рахунок орендної плати; не визначений розмір орендної плати по формах платежу та не урахований індекс інфляції. На порушення п. 2 ст. 13 Закону України “Про оренду землі” до угод не були додані акти визначення меж земельної ділянки в натурі. У договорі не зазначено розмір орендної плати, можливість її індексації, строки платежу та порядок їх внесення. Посилаючись на ст. 14 Конституції України, ст. ст. 3-4, 15, 17 Закону України “Про оренду землі”, просять суд визнати договори оренди земельної ділянки недійсними з часу укладення. Представник позивачів [PERSON]. у суді підтримав позов, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Представник відповідача БУРИЧ Т.В. у судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що оспорювані угоди повністю відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки в подальшому були зареєстровані уповноваженим органом. Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов із таких міркувань. Як витікає із положень Закону України “Про оренду землі” від 06.10.1998 р. (із змінами, внесеними згідно із Законами України від 08.09.1999 р., 17.02.2000 р., 07.12.2000 р., 20.12.2001 р., 07.03.2002 р., 26.12.2002 р., 02.10.2003 р.): Стаття 15 - Істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом. Стаття 17 - Передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. ч. 1 ст. 21 - Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Стаття 22 - Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи. У судовому засіданні безспірно з'ясовано, що сторони грубо порушили вимоги чинного земельного законодавства під час укладання договору оренди земельної ділянки 17.07.2003 р., 24.07.2003 р., 22.05.2003 р., 01.03.2004 р.: У п. 9 оспорюваних угод вказано про розмір орендної плати не менше 1,5% грошової оцінки земельної ділянки, яка діє на час проведення фактичного розрахунку. За домовленістю між сторонами орендна плата може сплачуватися у натуральній, грошовій або відробітковій формі, за цінами, які визначаються даними торгово-промислової палати України або по даним бірж і діють на день фактичного розрахунку. Річна орендна плата сплачується орендарем орендодавцю не пізніше 31 грудня кожного орендного року, про що складається додаток у письмовій формі щорічно. Як пояснила у суді представник відповідача, такі письмові додатки з моменту укладення договорів щорічно не складались. В той же час із наданих відповідачем документів (довідки за № 158 від 27.10.2008 р. та платіжних відомостей) вбачається, що розрахунок за користування земельними ділянками проводився як в грошовій, так і у натуральній і відробітковій формах. Таким чином, ці положення суттєво порушують істотні умови договору оренди землі, оскільки не визначають орендної плати із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. До того ж орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Але сторони не передбачили в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати та щорічно не погоджували розмір платежів за окремими формами оплати шляхом внесення змін або доповнень до договору. Вони також не оформляли внесення орендної плати письмово, хоча й не перераховували кошти через фінансові установи. Окрім цього, до угод не були додані невід'ємні частини, вказані як додатки до договору: фактично відсутні акти приймання-передачі земельної ділянки. Відповідно до норм чинного законодавства розмір орендної плати встановлюється у відсотковій частині від вартості земельної ділянки. Проте вартість землі в угоді вказана невірно, так як її оцінка на момент укладання договору не проводилась. Відсутні дані про досягнення згоди між сторонами про розмір орендної плати в грошовій, натуральній і відробітковій формах, її індексації, термінах та порядку перегляду. У п. 2 договорів оренди землі між відповідачем та [PERSON], [PERSON]взагалі не вказані державні акти про право приватної власності на землю чи інший документ, на підставі якого земля належить орендодавцям. Під час реєстрації договорів у книзі державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок Новомиргородського відділу КРФ ЦДЗК на вище вказані недоліки не було звернуто уваги сторін. Ураховуючи вище наведене, у судовому засіданні безспірно з'ясовано, що сторони грубо порушили вимоги земельного законодавства під час укладання договору оренди земельної ділянки від 17.07.2003 р., 24.07.2003 р., 22.05.2003 р., 01.03.2004 р. Так, у згаданій угоді відсутні дані про досягнення згоди між сторонами про розмір орендної плати у натуральній, грошовій або відробітковій формі, тобто не визначені: частка чи розмір платежу грошима; кількість або частка продукції, одержуваної із земельної ділянки у натуральному вигляді: її перелік, якісні показники, місце, умови, порядок та строки поставки (передачі); частка платежу у відробітковій формі, а також види послуг, місце і строки їх надання. У судовому засіданні незаперечно з'ясовано, що відповідач суттєво порушив охоронювані законом права позивача під час укладення оспорюваної угоди. Тому на підставі вимог ст. ст. 14, 43 Конституції України, ст. ст. 15, 17, 18, 20, 22, 35 Закону України “Про оренду землі” від 06.10.1998 р. (із змінами, внесеними згідно із Законами України від 08.09.1999 р., 17.02.2000 р., 07.12.2000 р., 20.12.2001 р., 07.03.2002 р., 26.12.2002 р., 02.10.2003 р.), постанови Кабінету Міністрів України від 17.03.1993 р. за № 197 “Про форму договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди)”, позов підлягає безспірному задоволенню. До того ж у подальших редакціях Закону України “Про оренду землі” вище згадані порушення також є підставою для визнання договору недійсним. Суд вважає, що відповідно до вимог ст. 3 Декрету КМ України “Про державне мито” та ст. ст. 79-81, 88 ЦПК України судові витрати у справі по оплаті позивачами судового збору у розмірі 51 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30 грн. потрібно стягнути з відповідача на їх користь.

Outcome: approved