Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-16 00:00:00

Викладення позиції позивача: [PERSON] звернувшись до суду з вищевказаним позовом просить визнати договір дарування квартири [ADDRESS] від 25 грудня 1997 р., укладений між [PERSON] та [PERSON], який діяв в інтересах своєї доньки [PERSON], [INFO]- недійсним. Також позивач просив визнати за ним та його дружиною [PERSON] право власності в рівних частках на квартиру [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що спірна квартира була придана в період шлюбу, однак зареєстрована за відповідачкою [PERSON], у зв'язку із чим, при її відчуженні була потрібна його нотаріально засвідчена згода на це. Так як дана вимога закону не була дотримана при даруванні спірної квартири і він не знав про даний договір, він вимушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, вважаючи, що строк позовної давності ним не пропущений, так як він нещодавно про це дізнався. Викладення позицій відповідачів [PERSON] та [PERSON]. Відповідачі в даному попередньому судовому засіданні позов визнали, пояснивши при цьому, що неповнолітня [PERSON] є відповідно їх онукою та донькою. При укладені договору дарування, як пояснила відповідачка [PERSON], їй було невідомо про необхідність отримання згоди чоловіка на відчуження квартири. Також відповідачі пояснили, що неповнолітня [PERSON] разом з матір'ю проживає в квартирі [ADDRESS], а тому вона забезпечена житлом і недійсність договору дарування не ущемить її прав. Відповідач [PERSON] в суд не з'явився, надав суду нотаріально посвідчену заяву, в якої зазначав, що позов визнає та у зв'язку з його постійним проживанням в Росії просить розглядати позов у його відсутності. Представник зацікавленої особи також не з'явився, надав заяву з проханням слухати справу у його відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, при визнанні позову відповідачем, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Мотивувальна частина рішення: Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами вважає позов обґрунтованим та підлягаючим задоволенню на наступних підставах. Матеріалами справи встановлено, що 02 червня 1972 року позивач уклав шлюб з [PERSON], відповідачкою по справі. Від даного шлюбу у них [INFO] народилася донька [PERSON]. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON]. Від даного шлюбу у них [INFO] народилася донька [PERSON]. В період шлюбу відповідачкою [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30 травня 1995 р. була придбана квартира [ADDRESS]. Крім зазначеної квартири [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Крім того,[PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05 листопада 2002 р. була придбана квартира [ADDRESS]. В зазначеній квартирі проживали [PERSON] разом з чоловіком [PERSON]. та донькою [PERSON]. 21 липня 1999 р. [PERSON] розірвала шлюб зі [PERSON]. і на даний час продовжує проживати у зазначеній квартирі разом з донькою. 25 грудня 1997 року відповідачка [PERSON] подарувала квартиру [ADDRESS] своєї онуці - [PERSON], в інтересах якої діяв її батько - [PERSON]. Аналізуючи вищевикладене, суд вважає наступне. Відповідно до ст.22 КУпШС, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Кожний із подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і тому випадку, якщо один із них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Стаття 23 КУпШС зазначає, що майном набутим під час шлюбу, подружжя розпоряджаються за спільною згодою. При здійсненні угод одним з подружжя вважається, що він діє зі згоди іншого з подружжя. Для здійснення угод по відчуженню спільного майна подружжя, які потребують обов'язкового нотаріального посвідчення, згода іншого із подружжя повинна бути виражена у письмовій згоді. Матеріали справи свідчать про те, що квартира [ADDRESS] була придбана в період шлюбу, а тому являлася спільним майном подружжя. Для вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, згода на це співвласника, відповідно до ч.2 ст.369 ЦК України, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Як свідчать матеріали справи, а також проти цього не заперечують відповідачі, зазначені вимоги закону дотримані не були, а саме позивач не надав свою згоду на відчуження квартири, яка була спільною власністю подружжя. Згідно з ч.4 ст.369 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Таким чином суд приходить до висновку, що договір дарування належить визнати недійсним, визнавши за позивачем та відповідачкою [PERSON] право власності на спірну квартиру в рівних частках. Слід також відзначити, що неповнолітня [PERSON] забезпечена житлом, в квартирі, яка була їй подаровано бабусею не проживає і ніколи не проживала. Тому, на думку суду, ухвалене по справі рішення не ущемить прав неповнолітньої [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved