Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-19 00:00:00

4 листопада 2008 р. позивачка звернулася у суд з даним позовом і просить ухвалити рішення, яким визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на майно, що належало її померлій матері [PERSON], яке є самочинно збудованим на відведеній під збудоване будинковолодіння на приватизованій земельній ділянці площею 0,55 га, по [ADDRESS]. Свій позов позивачка мотивує тим, що 11 листопада 2003 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається в тому числі з житлового будинку і надвірних споруд. Померла за свого життя мала право на визнання за нею права власності на дане майно, здавши його в експлуатацію, відповідно до вимог Закону, але не здала, бо померла, а тому вказане будинковолодіння має статус об'єкта незавершеного будівництва, бо не здане в експлуатацію. А тому, в зв'язку з цим позивачка не може оформити свої спадкові права на вказане будинковолодіння, так як воно після закінчення будівництва не прийняте в експлуатацію та не пройшло державної реєстрації. В попереднє судове засідання позивачка з'явилась, позов підтримала повністю, заявила клопотання слухати справу у попередньому судовому засіданні, так як для цього надані всі необхідні докази, та надала суду пояснення аналогічні тим, які викладені в позовній заяві. Представник відповідача та третьої особи в попереднє судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомленими про день, час і місце слухання справи, але направили заяви, в яких не заперечують проти задоволення позову та просять суд справу слухати у їхню відсутність. Суд вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення та ухвалює рішення з попереднього судового засідання, маючи для цього всі законні підстави. В судовому засіданні встановлено, що дійсно 11 листопада 2003 року померла гр. [PERSON], мати позивачки, якій належав житловий будинок з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS], на приватизованій, на підставі рішення Зарічанської сільської ради № 43 від 16.11.1993 року, земельній ділянці, площею 0, 55 га, що підтверджується довідкою № 851, виданою Зарічанською сільською радою від 27.10.2008 року та, яка була виділена померлій в постійне користування під вже самочинно збудований будинок, але не здала будинок в експлуатацію, бо померла. Тобто будинковолодіння має статус об'єкта незавершеного будівництвом. Крім того, спадщина складається ще й із земельної частки (паю) площею 2,02 га в землі, яка перебуває в колективній власності КСП “Родина” с. Заріччя Корсунь - Шевченківського району Черкаської області та, яка належала померлій [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на підставі рішення Корсунь - Шевченківської районної державної адміністрації від 26.11.2003 року за № 358, та з грошового заощадження з нарахованими процентами, 40 % компенсацією та компенсацією станом на 02.01.1992 року по рахунках № 01089 та № 3397 у філії [NUMBER] в с. Заріччя Корсунь - Шевченківське відділення [NUMBER]“Державний Ощадний банк України”, яке належало померлій [PERSON] на підставі ощадних книжок. Спадкодавець заповіту не залишила. Позивачка є спадкоємицею першої черги за законом, оскільки інші спадкоємці померлої за законом спадщину не приймали і на неї не претендують. Позивачка в передбачений ст. 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року шестимісячний термін з дня смерті [PERSON] прийняла спадщину, шляхом подачі до Корсунь - Шевченківської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, де вищевказаною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 436, а 17.08.2004 року позивачці було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну частку (пай) та на грошові заощадження, серії [NUMBER] за реєстраційним № 2657, але не може оформити свої спадкові права на вказане в даному позові будинковолодіння померлої матері, так як воно є самочинно збудованим, тобто збудованим на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без належного дозволу та належно затвердженого проекту. Відповідно до ст.376 ч.3, 5 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому законом порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. А також, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. В попередньому судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка померлій була наділена у постійне користування під уже самочинно збудований будинок та нею ж приватизована. Згідно заяв гр. [PERSON] та гр. [PERSON], які являються власниками суміжних садиб, вони не заперечують проти задоволення вищевказаного позову, оскільки це не порушує їх прав, як власників суміжних садиб. Згідно ст.331 ЦК України нерухоме майно підлягає державній реєстрації, яку може провести лише особа, яка його побудувала і яка є живою, а до моменту реєстрації вказане будинковолодіння вважається об'єктом незавершеного будівництва. Оскільки вказаний житловий будинок на день смерті померлої не був зареєстрований в установленому законом порядку, тобто являється об'єктом незавершеного будівництва, то за таких обставин суд вважає, що позов підлягає до задоволення і відповідно до положень ст.1216 ЦК України обов'язок по здачі вказаного будинковолодіння в експлуатацію переходить до позивачки, оскільки вказана стаття передбачає, що спадкування це є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/, а тому суд позов задовольняє та визнає за позивачкою право власності в порядку спадкування, як за спадкоємицею першої черги за законом, дочкою померлої [PERSON], на дане майно, як на незакінчений будівництвом об'єкт, з послідуючою здачею його в експлуатацію . Задовольняючи позов, суд залишає за позивачкою витрати на інформаційне забезпечення по справі, оскільки ні до подання позову до суду, ні під час судового розгляду справи відповідач не заперечував проти його задоволення і прав позивачки не порушував. Від сплати судового збору позивачка звільнена, згідно абз. 1 п.18 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” (із змінами та доповненнями) від 30 квітня 1993 року № 43 - 93, оскільки являється потерпілою внаслідок ЧАЕС (категорія 4), що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] виданим від 21.12.1992 року.

Outcome: approved