Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-17 00:00:00

01 квітня 2008 року позивач звернувся до суду з позовом про скасування рішення виконавчого комітету Деснянської районної в місті Чернігові ради від 22 грудня 2006 року № 332 п. 8.3 про встановлення опіки над малолітньою [PERSON], [INFO] народження та стягнути моральну шкоду в розмірі 50000 грн., яка заподіяна позивачу прийнятим незаконним рішенням щодо встановлення опіки над його дочкою. В обґрунтування позову зазначив, що з жовтня 2005 року його дружина [PERSON] разом з малолітньою дочкою [PERSON] переїхала мешкати до своєї матері [PERSON] Після смерті [PERSON], яка померла [INFO] дитина продовжувала мешкати у бабусі [PERSON], яка фактично змінила місце її проживання. 22.12.2006 року виконавчим комітетом Деснянської районної в місті Чернігові ради було прийнято рішення про встановлення опіки над малолітньою [PERSON], [INFO] народження та призначення опікуном бабусю дівчинки - [PERSON] без згоди позивача, як батька дитини та без його відома. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити по пояснив суду, що в сім»ї [PERSON] постійно проходять сварки, а [PERSON] зловживає спиртними напоями, тому не може бути опікуном його доньки, оскільки не в змозі надати достойне виховання та утримання дитини. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що малолітня фактично з дня свого народження мешкає у своєї бабусі [PERSON], яка на законних підставах призначена опікуном дитини та здійснює свої опікунські обов»язки в повному обсязі. Крім того, при прийнятті рішення виконавчим комітетом Деснянської районної в місті Чернігові ради приймалося рішення також з врахуванням інтересів дитини [PERSON], [INFO] народження та стану здоров»я позивача, який є інвалідом 2 групи. Третя особа - [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову, оскільки, з жовтня 2005 року її внучка Анастасія постійно проживає в неї, а тому оскаржуване рішення щодо призначення її опікуном є законним, так як дитина фактично називає її своєю мамою. Заслухавши пояснення, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] являється батьком малолітньої [PERSON], [INFO] народження. Матір»ю дитини є [PERSON], яка померла 16 червня 2006 року. З жовтня 2005 року [PERSON] тяжко захворіла і переїхала мешкати разом з дочкою [PERSON] до своєї матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Саме з цього часу онука [PERSON], яка знаходиться під наглядом лікарняного закладу з народження із зазначенням адреси [ADDRESS] проживає постійно зі своєю бабусею - [PERSON] Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 травня 2006 року стягнуті аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини - дочки [PERSON], [INFO] народження в розмірі &frac14; частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 квітня 2006 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до рішення виконавчого комітету Деснянської районної у місті Чернігові ради від 22 грудня 2006 року № 332 «Про пропозиції опікунської ради та управління освіти міської ради» п.8.3 встановлено опіку та призначено опікуном над малолітньою дитиною [PERSON], [INFO] народження, бабусю дівчинки - [PERSON], мешканку[ADDRESS], з якою мешкає дівчинка, у зв»язку з тим, що мати дитини померла, батько є інвалідом 2 групи, за станом здоров»я не може займатись вихованням [PERSON]. З оскаржуваного рішення вбачається, що [PERSON] призначена опікуном малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] народження, на підставі статтей: 243, 244 Сімейного Кодексу України, статтей 58, 61, 62, 63 Цивільного кодексу України ( а.с. 5 ). Згідно п. 2.2. Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім»ї та молоді, Міністерства охорони здоров»я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 року, ( далі - Правил ) опіку може бути встановлено і при житті батьків неповнолітніх дітей у випадках, коли батьки: понад шість місяців не можуть займатись вихованням своїх дітей за станом здоров»я ( інваліди 1 - 2 групи), або понад шість місяців не проживають разом з дитиною та без поважних причин не беруть участі в її вихованні та утриманні, не виявляють щодо дитини батьківської уваги та турботи. Згідно з положеннями статті 3 ( ч. 1 ) Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Проте, [PERSON] не надав суду жодного доказу того, що проживання дитини [PERSON], [INFO] народження, разом з ним якнайкраще відповідатиме її інтересам, і що проживання дитини з бабусею - опікуном [PERSON] суперечить цим інтересам. Також, суд враховує ту обставину, що зауважень щодо виконання опікуном [PERSON] обов»язків опікуна орган опіки та піклування не має. За таких обставин, враховуючи, що оскаржуване рішення прийнято у відповідності до Правил, в ньому враховані інтереси малолітньої дитини [PERSON], [INFO] народження, яка впродовж трьох років до прийняття цього рішення проживала у бабусі, а не з батьком, який не цікавився долею дитини, не вживав будь-яких заходів щодо спілкування з дитиною, не відвідував її за місцем проживання та в дитячому закладі, окрім того, участь в утриманні позивач приймав лише на підставі стягуваних з нього аліментів, тому суд не вбачає підстав для скасування даного рішення. Також суд не знаходить підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди.

Outcome: dismissed