Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до суду з позовом до Ямпільської міської ради Вінницької області про визнання права власності на квартиру. Вказав, що в 1991 році [ADDRESS] було розпочато будівництво 30-ти квартирного житлового будинку. Будівництво велось за рахунок коштів дольової участі фізичних та юридичних осіб. Замовником даного будівництва виступило підприємство “Агромаш”, підрядником - підприємство “ПМК-25”. В 1993 році підрядник припинив будівництво на завершальній стадії. А у 1998 році підприємства підрядника та замовника визнано банкрутами. Для подальшого завершення будівництва дольовикам було запропоновано створити об'єднання власників квартир, але це неможливо було зробити в зв'язку з тим, що під час перевірки контрольно ревізійним управлінням в Ямпільському районі використання коштів замовником будівництва та підрядником, згідно акта було встановлено, що бухгалтерських документів про фактичні витрати підрядника на виконання робіт по будівництву 30-ти квартирного житлового будинку у підприємства “ПМК-25” не збережено, через що неможливо перевірити достовірність визначеної підрядником вартості робіт. Після неодноразових звернень позивача до різних органів влади та інстанцій про вирішення нашої проблеми, та на виконання ст.27 Житлового кодексу України, згідно якої “жила площа в будинках, споруджених із залученням у порядку пайової участі коштів підприємств, установ та організацій, розподіляється для заселення між учасниками будівництва пропорційно до переданих ними коштів”, виконавчий комітет Ямпільської міської ради 12.05.1999 року прийняв рішення №125 “Про проведення розподілу квартир в 30-ти квартирному житловому будинку [ADDRESS]. На підставі даного рішення йому та його матері [PERSON] було видано ордер № 1225 на вселення в двохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Позивач також пояснив, що [INFO] померла його мати [PERSON]. На день смерті матері він проживав разом із нею та здійснив її поховання, до нотаріальної контори не звертався, оскільки вважав, що спадщину прийняв фактично, будь-які спадкоємці після смерті його матері відсутні. Захищаючи своє право на власність він вимушений звернутись до суду і просити суд визнати за ним право власності на квартиру - а саме на 1\2 частину його покійної матері та на 1\2 частину, що належить йому, як пайовикам, що внесли свій вклад в будівництво будинку. Представник позивача позов підтримав, просив суд визнати за його довірителем право власності на квартиру. Представник відповідача Ямпільської міської ради Вінницької області Боднар Олександр Володимирович позов визнав у повному обсязі, не заперечував проти його задоволення, пояснив, що дійсно міською радою не має змоги видати позивачеві свідоцтво про право власності на квартиру, оскільки відсутня бухгалтерська документація про витрати підрядника на виконання робіт, у зв'язку із тим, що підприємство визнано банкрутом. Також не заперечував проти задоволення позовних вимог про визнання за позивачем права власності на частку квартири його матері, у порядку спадкування за законом. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів, які не суперечать один одному і підтверджують доводи позивача - Ордера № 1225, виданого на підставі рішення виконкому Ямпільської міської ради від 12.05.1999 року № 125, копії вказаного рішення міської ради, повідомлення голови правління ВАТ «Агромаш», встановлено, що позивач на законних підставах є жителем квартири [ADDRESS]. Із дослідженої судом інвентарної справи на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON], та звіту про незалежну оцінку майна, встановлено, що квартира [ADDRESS] є закінченим житловим об'єктом і придатна для проживання. Як встановлено із досліджених доказів та доводів сторін - позивач був членом житлового кооперативу, вніс свій пайовий вклад в будівництво житлового будинку, однак організація, яка була підрядником на виконання робіт по будівництву визнана банкрутом. Як встановлено із доводів сторін та Акту КРУ за наведених обставин відсутня бухгалтерська документація про витрати на будівництво, у зв'язку із чим міська рада не видає свідоцтва про право власності на квартири особам, між якими квартири розподілені. Крім того, встановлено, що ордер на вселення в квартиру був виданий позивачеві та його матері [PERSON], яка померла [INFO]. Із довідки Ямпільської міської ради встановлено, що позивач постійно проживав зі своєю матір'ю на момент смерті і здійснив її поховання. Із повідомлення Ямпільської державної нотаріальної контори встановлено, що заяви про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини щодо майна [PERSON] до нотаріальної контори не подавалися, спадкової справи не заведено. Відповідно до ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Відповідно до ст. 55 Конституції України позивач має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів до суду. Відповідно до ст. 382, 384 ЦК України член житлового кооперативу або іншого товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Відповідно до ст.392 ЦК України, підставою визнання за позивачем права власності на 1\2 його частину як дольовика в будівництві житла, є обставини, що підтверджують наявністю у позивача права власності чи іншого права на майно, а саме - на квартиру. Необхідною умовою захисту права власності шляхом його визнання служить підтвердження позивачем своїх прав на вказану квартиру, що знайшло своє підтвердження дослідженими письмовими доказами та доводами сторін. Оскільки нерухоме майно знаходиться у володінні позивача, його право на це майно захищає презумпція правомірності фактичного володіння. При вирішенні позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на частку, що належала його покійній матері, суд виходить із того, що відповідно до ст.1261 ЦК України позивач є спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом і має право на успадкування майна своєї матері. Відповідно до ст.1268 ч.3 ЦК України позивач вважається спадкоємцем, який прийняв спадщину, оскільки постійно проживав зі спадкодавцем на момент смерті і не заявив про свою відмову від спадщини протягом встановленого строку для її прийняття, що підтверджено дослідженими письмовими доказами. Оцінюючи усі докази, суд вважає встановленим, що покійна мати позивача [PERSON] на законних підставах разом із позивачем набули права власності на вказану квартиру, оскільки повністю внесли свої пайові внески і отримали ордер на вселення в житло, однак, не змогли належним чином зареєструвати своє право власності за незалежних від них обставин. Оскільки позивач не має змоги в нотаріальному порядку оформити свої спадкові права на частку квартири його матері,будь-які інші спадкоємці, крім нього відсутні, суд має підстави для визнання за ним права власності на частку квартири його матері, у порядку спадкування за законом. Таким чином, позивач набуває права власності на 100% квартири. Оцінюючи усі докази, що є у справі у їх сукупності, суд вважає позовну заяву обґрунтованою і такою, що підлягає до задоволення в повному обсязі. Виходячи із наведеного та беручи до уваги ті обставини, які визнані сторонами і в порядку ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані ст.ст. ст. ст. 27 і 58 Житлового кодексу України, ст.ст. 382, 384, 386, 392 ЦК України.

Outcome: approved