Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-07 00:00:00

Позивач за основним позовом [PERSON]. звернулася до суду з позовом, який в ході судового розгляду уточнила, та просить суд визнати за нею право власності на незакінчений будівництвом житловий [ADDRESS], який складається з літ. „А-2” - незакінчений будівництвом житловий будинок, літ. „Б” - гараж, літ. „В” - льох, № 1-3 - огорожа станом на 22.08. 2006 р.; визнати дійсним договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку та гаражу, що був укладений між нею - [PERSON]. та [PERSON]. 22.08.2006 р. та посвідчений [PERSON] - приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстровим №2235; визнати дійсним договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку та гаражу, що був укладений [PERSON]. та [PERSON] 16.09.2006 р. та посвідчений [PERSON] - приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстровим №8135, вказуючи на обґрунтування своїх вимог, що з 1968 р. по 1994 р. вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] На початку 90-х років вони разом з чоловіком, неповнолітньою донькою, [PERSON], старшою донькою [PERSON], її чоловіком [PERSON]та їх донькою, онукою [PERSON], проживали у двокімнатній [ADDRESS], загальна площа якої складала 43 кв. м., житлові умови були вкрай скрутними. В 1989 р., з метою поліпшення житлових умов, чоловік розпочав будівництво трьохповерхового житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] в м. Харкові. На той час вони обидва працювали, вона - на посаді старшого наукового співробітника ХДУ, а чоловік - доцентом кафедри вищої математики ХІБІ, будували будинок майже чотири роки за кошти, які були їх спільною сумісною власністю. 03.03.1994р. шлюб між ними було розірвано. [PERSON] згодом переїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації, отримав громадянство, вдруге одружився. Ще до офіційного розірвання шлюбу вони з чоловіком вирішили врегулювати їх майнові відносини. Враховуючи наміри чоловіка переїхати до Російської Федерації, а також те, що вона залишалась в м. Харкові одна з двома дітьми, вони вирішили розділити майно, яке було їх спільною сумісною власністю, наступним чином: у власність [PERSON] переходили математична бібліотека, колекція срібних монет, колекція марок, срібні часи „[PERSON] Буре” та усі наші грошові заощадження; їй залишилася [ADDRESS] та [ADDRESS], про що між ними була укладена угода 11.12.1993 р. в присутності адвоката, та рідної сестри чоловіка - [PERSON] Окремим пунктом в угоді зазначено, що після завершення будівництва чоловік повинен був здійснити усі необхідні дії для переоформлення технічної та іншої документації на її ім'я, однак виконати цю умову він не встиг. 19.10.2004 р. [PERSON] помер. Позивач зазначає, що станом на 22.08.2006 р. вона являлась власником незакінченого будівництвом житлового будинку, гаражу, льоху та огорожі по [ADDRESS], це право на той час ніким не заперечувалося, і що укладені в подальшому договори купівлі-продажу є дійсними. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] в зустрічному позові, який вона також уточнила, просить суд визнати за нею право власності на 1/5 частину недобудованого житлового будинку по [ADDRESS] в м. Харкові, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер 19.10.2004р.; визнати недійсними: договір купівлі-продажу спірного будинку по [ADDRESS] в м. Харкові від 22.08.2006р., р. № 2236, укладений між [PERSON]. та [PERSON]., посвідчений приватним [PERSON]; договір купівлі-продажу спірного будинку по [ADDRESS] в м. Харкові, р. № 8135, укладений між [PERSON]. та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], стягнути з [PERSON]. на її користь 80000гр. на відшкодування майнової шкоди, 1700гр. на відшкодування моральної шкоди, 1689 гр. на відшкодування сплачених нею судових витрат, вказуючи, що шлюб з [PERSON] був зареєстрований [INFO] До реєстрації шлюбу вони проживали одною сім'єю з березня 1991 р. Після його смерті відкрилась спадщина на ряд житлових будівель та квартир, в перелік яких входить і недобудований житловий [ADDRESS]. Оскільки вони з [PERSON] проживали разом, мали єдиний бюджет та спільне господарство, то вона приймала активну участь у будівництві житлового будинку по [ADDRESS]. Зазначає, що у встановлений законом 6-ти місячний строк вона звернулась з заявою в 7-му Державну нотаріальну контору м. Харкова про прийняття спадщини, подала таку ж заяву в Державну нотаріальну контору м. Москви. Спадкоємцями на спірний житловий будинок також є дві дочки: [PERSON]., [PERSON], та батьки чоловіка [PERSON] та [PERSON] 01.04.2008 р. рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова визнано її право власності на 1/5 частину всього спадкового майна [PERSON], за винятком спірного недобудованого будинку. Вважає, що вартість спірного недобудованого житлового будинку по [ADDRESS] складає суму 400000 грн., за яку здійснено відчуження покупцю [PERSON] Стосовно двох договорів купівлі-продажу, вона вважає їх недійсними, так як будинок відчужений особою, яка не мала на це права - [PERSON].; покупці [PERSON]. та [PERSON] не користувались даним спірним будинком, не реалізували своїх прав власників та не є добросовісними набувачами. До виникнення її спору в суді вони не були зареєстровані у будинку. На обґрунтування вимог про відшкодування відповідачем [PERSON]. майнової та моральної шкоди, зазначає, що [PERSON] не мала права претендувати на спадкове майно її померлого чоловіка [PERSON], незаконно оформила та здійснила відчуження спірного недобудованого житлового будинку по [ADDRESS] м. Харкова, заволоділа належною їй сумою грошей, приховала від суду в 2006 році наявність кола спадкоємців за законом, які мали право на спадкове майно після смерті [PERSON] Оцінює заподіяну майнову шкоду в суму 80000 гр., виходячи з того, що вона як спадкоємиця першої черги наряду з іншими чотирма спадкоємцями, повинна отримати 1/5 частину, що складає 80000гр. від 400000гр., за які було продано спірний будинок. Моральну шкоду оцінює в 1700гр., яка полягає в тому що вона змушена звертатися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач за основним позовом [PERSON]. повністю підтримала свої уточнені позовні вимоги, просила їх задовольнити. Вона ж як відповідач за зустрічним позовом заперечувала проти позовних вимог [PERSON], просила залишити ці вимоги без задоволення, вважала їх необґрунтованими та незаконними. В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали зустрічний позов, просили задовольнити зустрічні позовні вимоги. [PERSON] як відповідач за основним позовом та її представник [PERSON] заперечували проти задоволення основного позову [PERSON]., просили суд відмовити в його задоволенні. Представник відповідача - Харківської міської ради Бабич О.Є. покладався в судовому засіданні на розсуд суду при вирішенні основного позову [PERSON]. та зустрічного позову [PERSON], просив суд постановити законне та обґрунтоване рішення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала повністю позовні вимоги [PERSON]., просила їх задовольнити, пояснила суду, що не має жодних власних намірів щодо спірного будинку, не вважає цей будинок спадковим майном після смерті батька, заперечувала проти зустрічного позову [PERSON], надала письмові пояснення (т.2 а.с. 58-59). В судовому засіданні відповідач [PERSON]. визнала позовні вимоги [PERSON]., просила задовольнити основний позов, пояснила, що не претендує на спірний будинок, заперечувала проти задоволення зустрічного позову [PERSON], просила в його задоволенні відмовити, подала пояснення в письмовому виді (т.2 а.с. 60). Представник відповідача [PERSON], відповідача [PERSON] - [PERSON]. визнала основний позов [PERSON]., пояснила, що її довірителі [PERSON], [PERSON] повністю підтримують [PERSON]., не заявляють будь-яких самостійних вимог на предмет спору, просять задовольнити вимоги [PERSON]., заперечували проти зустрічного позову [PERSON], надала до суду лист з поясненнями [PERSON] (т.2 а.с. 61). В одному з судових засідань приймав участь безпосередньо відповідач [PERSON], підтримав вимоги [PERSON]., заперечував проти вимог [PERSON] В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON], визнала основний позов [PERSON]., заперечувала проти зустрічного позову [PERSON], просила в його задоволенні відмовити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON], підтримала позовні вимоги [PERSON]., просила їх задовольнити в повному обсязі, заперечувала проти задоволення зустрічного позову [PERSON], подала письмові пояснення (т.2 а.с. 122-126), вважає, що на теперішній час належним та єдиним власником спірного будинку з надвірними побудовами є [PERSON] В судове засідання відповідач [PERSON]. не з'явився, повідомлявся належним чином про день, час, місце розгляду справи, надав до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність (т.2 а.с. 169). Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином про день, час, місце розгляду справи, надала до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, надала письмові пояснення з додатками (т.2 а.с. 171-188). Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлялася належним чином про день, час, місце розгляду справи, надав до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, прийняти рішення по справі на розсуд суду (т.2 а.с. 170). Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, присутні учасники процесу, кожний вважав можливим та просив закінчити розгляд справи у відсутність відповідача [PERSON]., третіх осіб - приватних нотаріусів [PERSON], [PERSON], приймаючи до уваги викладені заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає можливими розглянути справу у відсутність зазначених відповідача та третіх осіб. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, вважає, що основний позов [PERSON]. підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом достовірно встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21.07.2006р. за [PERSON]. визнано право власності на незакінчений будівництвом житловий будинок та гараж, які розташовані по [ADDRESS] в м. Харкові (т.1 а.с. 34). Ухвалою судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 16.05.2007р. рішення Київського районного суду м. Харкова від 21.07.2006 р. було скасовано і справу повернуто до того ж суду на новий розгляд іншому складу суду (т.1 а.с. 74). В ході судового розгляду достовірно встановлено, що [PERSON]. та [PERSON] та перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.09.1968р. (т.1 а.с. 14). Відповідно до Рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів № 24 від 17.01.1989 року, [PERSON] було надано земельну ділянку площею 600 кв. м. в постійне користування для побудови індивідуального житлового будинку (т. 2 а.с.142-143). Згідно з Рішенням Виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів „Про надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва” № 106 від 17.04.1990 р., [PERSON] було відведено земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку площею 701 кв. м., розташовану в м. Харкові по [ADDRESS], що також підтверджується актом відводу земельної ділянки для будівництва жилого будинку від 11.05.1990 р. На підставі вказаного рішення між виконкомом Київської районної ради народних депутатів та [PERSON] був укладений відповідний договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки по [ADDRESS] для будівництва житлового будинку на праві особистої власності (т. 2 а.с. 152-160). В судовому засіданні за клопотанням сторони, відповідно до ч. 2 ст. 57 ЦПК України, відповідач [PERSON] був допитаний як свідок, який пояснив, що в 1989 р. його син - [PERSON] з дружиною [PERSON]. почали будівництво будинку, а вони допомагали їм й грошима, й будівельними матеріалами: йому, як ветерану ВВВ, виписували цеглу, й інші на той час дефіцитні будівельні матеріали. Крім того, в будівництво будинку також були вкладені гроші, отримані [PERSON]. після смерті її батька. Коли вони приїздили в м. Харків в 1992 р., син показував їм будинок, який був збудований від цоколя до даху, не було лише внутрішніх робіт. Протягом 1993-1994 р. їх син почав здійснювати поїздки в м. Москву. Розлучення їх сина [PERSON] з [PERSON]. було несподіванкою для всіх, на їх питання син розповів, що він буде допомагати дітям, а також залишає дружині квартиру та будинок на вул. Фестивальній в м. Харкові. З 1994р. по 2004 р. їх син проживав та працював в м. Москва. В 2004 р. він помер «на руках» другої дружини -[PERSON] Разом зі звісткою про смерть сина вони дізналися, що в паспорті [PERSON] є відмітка про її одруження з [PERSON] 14.06.2003р., але їм, та всім іншим про цей шлюб нічого відомо не було. [PERSON] за життя сина вони сприймали виключно як найманого працівника, яка виконувала роль шофера: в 1992році син попав в дорожньо-транспортну пригоду, розбив машину, серйозно постраждав, після чого він вирішив найняти водія, і таким водієм стала його знайома [PERSON], яка також стала й прорабом в інших справах. Вона нерідко приїздила до них з сином, оскільки він за станом здоров'я не міг сам бути за кермом автомобіля. За всі роки в їх лексиконі не вживалися відносно [PERSON] слова «чоловік, дружина, свадьба», з ними про [PERSON] як про дружину син ніколи не говорив, і без згоди батька не одружився би, [PERSON] сприймалася ними виключно як робітник, найнятий на роботу їх сином, участі в будівництві будинку як член родини, чи то грошима вона не приймала. Після смерті сина [PERSON] заявила свої спадкові права. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є чоловіком рідної сестри [PERSON] - [PERSON] З [PERSON] він познайомився в 1963 р., коли вони навчалися у восьмому класі школи, після закінчення якої поїхали навчатися до м. Харкова. [PERSON]. та [PERSON] познайомилися на третьому курсі навчання у ВУЗі, одружилися, у них народилися дві доньки. В 1989 р. товариш допоміг [PERSON] отримати йому земельну ділянку для будівництва будинку. [PERSON] з дружиною [PERSON]. почали будівництво будинку, їм допомагали батьки [PERSON] Він особисто перевозив виписану свекром цеглу з м. Полтави до м. Харкова. [PERSON]. також залишилася спадщина після смерті її батька, яку також було вкладено в будівництво спірного будинку. В 1993 р. [PERSON] почав їздити до м. Москви по справах, а в 1994 р. сказав їм, що розлучається з [PERSON] та одружується з [PERSON], сказав, що залишає першій дружині, тобто [PERSON]., побудований будинок, в якому не було внутрішніх робіт, та квартиру. З того часу він почав проживати в м. Москва, весь час вони спілкувалися та дружили, він приїздив до них, та до батьків в гості. В 2004 р., коли вони приїхали в м. Москва на похорони [PERSON], з'ясувалося, що [PERSON] є його дружиною. До 2004 р. вся їх родина вважала [PERSON] дружиною [PERSON] [PERSON] працювала у [PERSON], з нею сім'ї в них не було, вона була найманий працівник, водила машину, [PERSON] доручав їй бухгалтерію, але він ніколи йому не казав, що хоче з нею одружитися. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила про те, що вона є рідною сестрою [PERSON], вони жили разом в м. Полтаві, брат їй довіряв, коли він поїхав в м. Харків на навчання, до самої його смерті вони продовжували підтримувати дружні стосунки. В 1968 р. він одружився з [PERSON]., а в 1969 р. у них народилась донька [PERSON]Довгий час вони проживали в квартирах, які знімали та довго збирали кошти на придбання кооперативної квартири. Наталія працювала науковим співробітником в Харківському університеті, він працював викладачем в інженерно-будівельному інституті. В 1975 р. вони придбали кооперативну квартиру. В 1979 р. у них народилась друга донька [PERSON]. Квартира стала замалою для проживання чотирьох чоловік, її брат мріяв побудувати будинок. В 1989 р. йому вдалося отримати ділянку під забудову. Коли почалося будівництво, сімейний бюджет кардинально змінився. Витрати йшли на їжу та будівництво. Наталія заощаджувала на всьому, вона отримала спадщину після смерті батька та витратила її на побудову будинку. Їх батьки допомагали будівельними матеріалами, батько неодноразово виписував цеглу, яку відвозив в м. Харків її чоловік - [PERSON] Будинок будувався швидко. Восени 1992 р. брат показав їй та її чоловіку будинок, там були збудовані повністю стіни, покрівля, але не було внутрішніх робіт. В 1993 р. брат почав їздити до м. Москва та займатися бізнесом, там він зустрів іншу жінку - [PERSON] Восени 1994 р. він сказав, що одружується з нею, і що розлучається з [PERSON]., якій він залишає побудований ними спільно будинок та квартиру на Салтівці, та буде допомагати їй з дітьми всім, чим зможе. [PERSON] ніхто ніколи не розглядав як дружину брата, печатка в паспорті [PERSON] про шлюб є випадковою. [PERSON] приїздила як співробітник, у них були якісь виробничі справи. Мова ніколи не велась про те, що вона є дружиною її брата - [PERSON] В судовому засіданні допитана як свідок [PERSON] пояснила, що з [PERSON] вона познайомилась в 1965 р., коли її сестра вступила до механіко-математичного факультету Харківського університету. В 1983 р. вона переїхала до м. Москви, після перебудови туди поїхав [PERSON], вони з ним постійно спілкувалися. Їй відомо, що в 1993 р. [PERSON] та [PERSON]. розлучилися, [PERSON] залишив дружині будинок, який вони спільно будували. На будівництво будинку [PERSON]. також витратила отриману після смерті батька спадщину. Починаючи з 1993 р., [PERSON] більше будинком не цікавився, не займався, завжди казав про те, що залишив його дружині - [PERSON]. Оскільки не вистачало коштів, будинок був не готовий до прийому в експлуатацію, так як не були зроблені внутрішні роботи, тому була складена угода між [PERSON]. та [PERSON], щодо розподілу майна, згідно якої будинок залишався [PERSON]. Їй особисто [PERSON] говорив про те, що будинок належить [PERSON]. Вперше [PERSON] вона побачила на кремації померлого в 2004 р. [PERSON], до цього часу її не знала. Позивач [PERSON]. на підтвердження пояснень надала свідоцтво про смерть її батька - [PERSON]., який помер [INFO] (т.2 а.с. 46), свою трудову книжку, в якій маються відмітки про її роботу, в тому числі в період з 1989 р. по 1993 р. (т.2 а.с. 47-54), а також посвідчення про призначення їй наукової пенсії (т.2 а.с. 45). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 21.09.2000 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON]. було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу [INFO] було зроблено запис за № 263 (т.1 а.с. 5). Суду надано Угоду про розділ спільно набутого майна від 11.12.1993р., укладену між позивачем по справі [PERSON]. та [PERSON], згідно якої, у зв'язку з розірванням шлюбу, вони прийшли до згоди розподілити спільно придбане майно. Відповідно до п.5 зазначеної угоди, у власність позивача [PERSON]. переходить наступне майно: [ADDRESS] з предметами домашнього вжитку та будинок, розташований по [ADDRESS], сел. Жуковського в м. Харкові. Відповідно до п.6 цієї Угоди, у зв'язку з тим, що Акт про надання земельної ділянки в користування та інша технічна документація оформлені на ім'я [PERSON], він зобов'язується після завершення будівництва виконати всі необхідні дії по оформленню жилого будинку з надвірними побудовами по [ADDRESS] в м. Харкові на ім'я [PERSON]. Вказана угода, відповідно до п. 7, набирає чинності з моменту її підписання та діє до фактичного виконання ними своїх зобов'язань (т.1 а.с. 13). Згідно ст. 27 КпШС України 1969 р., чинного на час укладення угоди між подружжям [INFO], подружжя має укладати між собою всі дозволені законом майнові угоди. Проте угоди між ними, спрямовані на обмеження майнових прав жінки, чоловіка або дітей, недійсні і не обов'язкові ні для подружжя, ні для третіх осіб. Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України, який набув чинності в січні 2004 року, дружина і чоловік мають право на поділ майна за взаємною згодою, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Судом достовірно встановлено, що на час укладання такої угоди спірний будинок з надвірними побудовами, розташований по [ADDRESS] в м. Харкові, не був об'єктом власності, оскільки його будівництво не було завершено, право власності не було визнано та зареєстровано в БТІ, що позбавляло подружжя [INFO] укладати відносно нього нотаріально посвідчені угоди. Згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав та обмежень», Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. № 7\5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002р. за р. № 157/6445, угода про розподіл спільно набутого майна подружжя не є підставою для реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна. Отже, з урахуванням наведеного, ця угода є чинною та законною, укладена з дотриманням простої письмової форми, як то передбачали ст. ст. 41, 42, 44 чинного на час її укладання ЦК України в редакції ЦК України 1963 р. із змінами та доповненнями. В судовому порядку недійсність цієї угоди (чи то її частин) не встановлено, вона також не визнана мнимою чи удаваною. Укладання такої угоди не суперечить чинному на час укладання угоди та на теперішній час законодавству. Згідно з довідкою про укладення шлюбу № 166 від 14.02.2005 р. (т. 1 а.с.233), в архіві Управління РАГС Ногінського району Головного управління РАГС Московської області мається запис акту про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON]. № 747 від 04.11.1994 р., вказаний шлюб розірвано, про що також свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] від 06.08.1996 р. (т. 1 а.с.231). Відповідно до свідоцтва про одруження [NUMBER] від [INFO], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Комінтернівського районного управління юстиції у м. Харкові, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], одружились [INFO], про що в книзі реєстрації актів про одруження [INFO] зроблено запис за № 229 (т.2 а.с. 23). Згідно з довідкою № 549 від 12.02.2008 р., виданою Дільницею № 20 Комінтернівської філії КП „Жилкомсервіс”, [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] За вказаною адресою був постійно зареєстрований та проживав по день смерті 19.10.2004 р. [PERSON] та був власником квартири на підставі договору купівлі-продажу № 620 від 07.07.1994 р. (т.2 а.с. 30). Згідно актового запису № 23272, складеного Замоскворіцьким відділом ЗАГС Управління ЗАГС Москви, 19.10.2004 р. [PERSON] помер (т.1 а.с. 6). Суду надано копію довідки від 04.05.2006р. № 196, про те, що нотаріусом м. Москви 08.12.2004 р. відкрито спадкову справу № 395/04 до майна, що залишилося після померлого 19.10.2004р. [PERSON], з переліком спадкоємців: дружина [PERSON], батько [PERSON], донька [PERSON]., донька [PERSON], мати [PERSON], яка заявою відмовилася від прийняття спадщина на користь доньок померлого [PERSON]. та [PERSON] (т. 1 а.с. 265). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно мотивувальної частини рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.04.2007р.,що набуло чинності, винесеного по цивільній справі № 2-126/07 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON]., [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на &frac12; частину майна, набутого в період спільного проживання однією родиною, та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON]., [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на 6/10 частин майна, встановлено, що незакінчений будівництвом житловий [ADDRESS] не являється частиною спадкової маси, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що цей об'єкт на момент відкриття спадщини належав на праві власності [PERSON] (т.1 а.с. 103, т. 2 а.с. 98-103). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON], з якою вони були знайомі з 1975 р., в 1991 р. повідомила, що у неї новий чоловік. Коли вона запросила її до себе, там вперше вона побачила [PERSON], який показав їй проект будинку. В травні 1992 р., коли вона прийшла до них, в квартирі неможливо було пересуватися, скрізь були речі, будівельні матеріали - [PERSON] сказав, що переїхав до [PERSON] З 1992 р. вона знає [PERSON] та [PERSON] як чоловіка та дружину. В 1994 р. вона вперше побачила будинок, в якому були побудовані стіни та цокольний поверх. Будівництво було припинено, оскільки [PERSON] часто їздив у відрядження до Москви. Суд критично ставиться до пояснень в судовому засіданні свідка [PERSON], оскільки вказані вище пояснення повністю спростовуються зібраними по справі та оціненими судом в їх сукупності доказами, в тому числі поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], Духовного Я.Є., згідно яких, станом на 1992 р. будинок був вже збудований. Спростовуються пояснення свідка [PERSON] й зазначеним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.04.2007р. (т.2 а.с. 98-103), в якому встановлено, що не знайшло свого підтвердження твердження [PERSON] про те, що вони разом з [PERSON] мешкали в м. Москві та в м. Харкові, що з 1989 р. і до 2004 р. вони з [PERSON] мали спільний бюджет. З цих же підстав суд критично ставиться й до пояснень позивача за зустрічним позовом [PERSON] при розгляді даної цивільної справи, яка в судовому засіданні зазначала про те, що з 1993 р. вона перебувала в цивільному шлюбі з [PERSON], що до 1993 р. спірний будинок взагалі не був збудований, і що станом на 1993 р. існував лише його фундамент, а також про те, що частину будинку вона вважає своє власністю в порядку спадкування як одного із п'яти спадкоємців першої черги. Жодних доказів на підтвердження цих пояснень суду не надано. В матеріалах справи міститься Технічний висновок про стан будівельних конструкцій незакінченого будівництвом житлового будинку по [ADDRESS] в м. Харкові та можливість його подальшої експлуатації за цільовим призначенням, виконаний спеціалістами ТОВ „Харківархпроект” 17.07.2006р. Згідно вказаного висновку, будівельні конструкції трьохповерхового з підвалом будинку по [ADDRESS] у м. Харкові, видимих деформацій не мають та знаходяться у задовільному технічному стані. Будинок може експлуатуватись та використовуватись за призначенням після виконання зазначених у висновку рекомендацій (т.1 а.с. 15-26). Згідно довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 12.08.2004р. за № 1801839, виданої [PERSON], готовність недобудованого жилого будинку, що знаходиться в м. Харкові по [ADDRESS], складає 85% і його вартість в цінах на 2003 р. виражається в сумі 86727гр., крім того, на земельній ділянці маються погріб літ. «Б», гараж літ. «В», огорожа № 1-3 вартістю 28257 гр. (т. 1 а.с. 46). Оформлена в нотаріальному порядку довіреність від 08.09.2004р. від імені [PERSON], який уповноважує [PERSON] бути його представником з усіма необхідними повноваженнями, в тому числі у відповідному комунальному підприємстві бюро технічної інвентаризації з питання реєстрації на його ім'я жилого будинку незавершеного будівництвом з надвірними будівлями, що знаходяться в місті Харкові, вулиця Фестивальна, будинок № 77 (т.1 а.с. 47), є додатковим доказом, що підтверджує намір [PERSON] виконати умови п. 6 укладеної між ним та [PERSON]. 11.12.1993 р угоди, яка є чинною до виконання кожним з них свого зобов'язання (т.1 а.с. 13), в якій він зобов'язався після завершення будівництва виконати всі необхідні дії по оформленню жилого будинку з надвірними побудовами по вул. Фестивальній , 77 в м. Харкові на ім'я [PERSON]. Надані до суду позивачем за зустрічним позовом [PERSON] квитанції про сплату від імені [PERSON] земельного податку за адресою вул. Фестивальна, 77 в м. Харкові за різні періоди (т.2 а.с. 1-6) жодним чином не спростовують позицію позивача за основним позовом [PERSON]., оскільки встановлено судом, та не заперечується сторонами, що відповідний договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки по [ADDRESS] для будівництва житлового будинку був укладений між виконкомом Київської районної ради народних депутатів та [PERSON], а тому до оформлення права власності за [PERSON]. на спірне домоволодіння належним платником відповідного податку за землю був саме [PERSON] Деякі з наданих квитанцій, сплачені від імені [PERSON], взагалі датовані датою після його смерті - [INFO](т. 2 а.с. 6). Представлені до суду [PERSON] копії квитанцій до прибуткових касових ордерів, платіжних повідомлень, накладних, сплачених від імені [PERSON], чи від імені [PERSON], які були звірені судом з оригіналами в судовому засіданні (т.2 а.с. 7-22), не можуть бути належними, достатніми та допустимими доказами придбання [PERSON] будівельних матеріалів для будівництва саме будинку по [ADDRESS] в м. Харкові, чи то придбання безпосередньо [PERSON] матеріалів для продовження будівельних робіт спірного будинку вже після 1993 року, оскільки ці квитанції не містять в собі відповідних даних, в яких би зазначалося, для будівництва чого саме вони придбані, чи то які роботи, на будівництві якого об'єкту, та на підставі чого оплачені. Деякі з наданих квитанцій датовані 1989, 1990, 1991, 1992 роками (наприклад, т. 2 а. с. 8, 18, 19, 20, 21), тобто тими датами, коли подружжя [INFO] спільно будувало цей будинок, що не заперечується сторонами. Разом з тим, безпосередньо [PERSON] пояснювала в судовому засіданні про те, що здійснювалося й інше будівництво, в тому числі в с. Хотімля Вовчанського району Харківської області. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Відповідно до ст. 60 ч. 4 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, існує встановлена рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.04.2007р. судова преюдиція, згідно якої, спірний будинок в спадкову масу після смерті померлого [PERSON] не входить. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В даному випадку відсутні підстави до визнання права власності на спірне домоволодіння саме на підставах, зазначених нормами спадкового права, та застосування черг спадкоємців при розподілі майна, яке входило б до спадкової маси. Судом встановлено, що кошти, за які зводився спірний будинок з надвірними побудовами, були спільною власністю позивача [PERSON]. та її чоловіка [PERSON], які під час будівництва перебували в зареєстрованому шлюбі, проживали однією родиною, вели спільне господарство та мали єдиний бюджет. Жодних доказів про те, що вказаний будинок будувався [PERSON] під час її перебування в шлюбі з [PERSON], починаючи з [INFO], суду не надано. Також не надано доказів, які б спростовували виділ цього будинку [PERSON]. при розподілі в 1993 р. майна між подружжям [INFO]. Таким чином, в ході судового розгляду даної цивільної справи достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON]. розділили у зв'язку із розірванням шлюбу спільно нажите майно, зокрема, недобудований будинок з надвірними побудовами по [ADDRESS] в м. Харкові, виділивши його [PERSON]., проте, не оформили право власності за [PERSON]. у зв'язку із незавершенням цього будівництва. Відповідно до ч.1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Згідно з ч. 4 ст. 331 ЦК України за заявою заінтересованої особи суд може визнати її власником недобудованого нерухомого майна, якщо буде встановлено, що частка робіт, яка не виконана відповідно до проекту, є незначною. У відповідності до ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотнім порушенням будівельних норм і правил. Відповідно до ч.3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була відведена їй для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Таким чином, суд визнає за [PERSON]. право власності станом на 22.08.2006 р. на незакінчений будівництвом житловий будинок № 77 (сімдесят сім) по вул. Фестивальній в м. Харкові, який складається із: літ. «А-2» - незакінчений будівництвом житловий будинок; літ «Б» - гараж, літ. «В» - льох, № 1-3 -огорожа. За таких обставин суд відмовляє в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/5 недобудованого житлового [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер 19.10.2004 р. Щодо часу, на який судом визнається право власності позивача [PERSON]. - станом саме на 22.08.2006, суд виходить з наступного. Як вбачається з договору купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку та гаражу [NUMBER] від 22.08.2006р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON]. передала у власність, а [PERSON]. прийняв у власність незакінчений будівництвом житловий будинок № 77 по вул. Фестивальній в м. Харкові, який складається із: літ. „А-2” - незакінчений будівництвом житловий будинок, літ. „Б” - гараж, літ. „В” - льох, № 1-3 - огорожа. Цей незакінчений будівництвом житловий будинок та гараж належить продавцю на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 21.07.2006р. по справі № 2-4360/06/04 (т. 2 а.с.175-176, 177). Відповідно до договору купівлі-продажу ВЕС № 077925 від 16.09.2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON]. передав у власність за плату, а [PERSON] сплатила, прийняла у власність належний [PERSON] незакінчений будівництвом житловий будинок літ. „А-2” та гараж, які розташовані за адресою: [ADDRESS] (т.2 а.с. 174). На вказаний житловий [ADDRESS]виготовлено Технічний паспорт 31.08.2007 р. КП „Харківське міське БТІ” (т. 1 а.с.154-167), в якому власником вказаного [PERSON]. Право власності на будинок підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно [NUMBER] від 18.09.2006 р. (а.с.153). Відповідно до Технічного висновку „Про технічний стан будівельних конструкцій у вигляді житлового будинку та надвірних побудов, відповідність їх будівельним нормам та можливості подальшої експлуатації за адресою: [ADDRESS]”, складеного ТОВ „Харківархпроект” в 2007році, будівельні конструкції у вигляді житлового будинку та господарської побудови в м. Харкові по [ADDRESS] можуть експлуатуватися за цільовим призначенням. Будівельні конструкції приміщень житлового будинку та господарської побудови на момент обстеження видимих деформацій не мають та знаходяться у задовільному стані. Планування житлового будинку та господарської побудови повністю відповідає нормам ДБН, протипожежним нормам та правилам, санітарно-гігієнічним та ергономічним параметрам. Житловий будинок та господарська побудова мають необхідне інженерне забезпечення (т.1 а.с.168-172). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 18.01.2008 р., [PERSON] на підставі рішення 15 сесії 5 скликання Харківської міської ради від 03.10.1007р. № 200/07 є власником земельної ділянки площею 0,0701га, розташованої в[ADDRESS], цільове призначення земельної ділянки - обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (т. 2 а.с.161). Рішенням Конституційного Суду України від 25.12.1997р. № 9-зп встановлено, що ч.1 ст. 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено чи створюються перешкоди для їх реалізації, мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Судом встановлено, що загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені чинним законодавством (ст. 203 ЦК України), при укладанні оскаржуваних позивачем за зустрічним позовом [PERSON] договорів відповідно від 22.08.2006 р. та від 16.09.2006 р., були дотримані. На момент вчинення цих договорів відповідні сторони - [PERSON]., [PERSON]., [PERSON] мали повний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним та відповідало внутрішній волі; договори купівлі-продажу були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. При укладанні цих договорів було дотримано вимоги закону щодо укладення договору в нотаріальній формі, в подальшому кожний з цих договорів відповідно було зареєстровано органом державної реєстрації - КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації». Суду також не надано доказів, що укладені договори порушують чиї - то права чи інтереси, чи то суперечать ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Таким чином, судом не встановлено підстав до визнання цих договорів недійсними. Тому суд задовольняє і в цій частині позов [PERSON]. та визнає дійсним договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку та гаражу, що був укладений 22.08.2006 р. між [PERSON]. та [PERSON]. та посвідчений 22.08.2006 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2235, а також визнає дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку незакінченого будівництвом та гаражу, що був укладений 16.09.2006 р. між [PERSON]. та [PERSON] та посвідчений 16.09.2006 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 8135. Відповідно суд відмовляє в задоволенні зустрічного позову [PERSON] щодо визнання цих договорів недійсними. Суд також приходить до висновку про відсутність підстав до задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної та майнової шкоди, оскільки обставини, на які посилався позивач за зустрічним позовом та її представник, щодо заподіяння майнової шкоди в сумі 80000 гр., виходячи з того, що [PERSON] як спадкоємиця першої черги наряду з іншими чотирма спадкоємцями, повинна отримати 1/5 частину від суми, за яку було продано спірний будинок, та завдання моральної шкоди в сумі 1700гр. не знайшли в ході розгляду справи свого підтвердження. При цьому суд вважає недоведеними з боку позивача [PERSON] викладені обставини, які спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, викладеними вище. Відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, кожній особі гарантується право звернення до суду за захистом своїх прав, тому само по собі звернення позивача [PERSON]. до суду з позовом не може бути підставою для стягнення з неї моральної шкоди на користь [PERSON], яка при цьому в ході розгляду основного позову подала зустрічний позов. Виходячи з положень ст. 88 ЦПК України, вимога позивача за зустрічним позовом [PERSON] про стягнення з [PERSON]. судових витрат в сумі 1689 гр. задоволенню не підлягає, оскільки зустрічний позов [PERSON] суд залишає без задоволення в повному обсязі. Зважаючи на вищевикладене,

Outcome: approved