overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-31 00:00:00

Прокурор Пирятинського району Полтавської області в інтересах Кротівського психоневрологічного будинку-інтернату у лютому 2008 року звернувся до суду з заявою про визнання [PERSON], [INFO] недієздатним. У судовому засіданні прокурор вимоги, викладені в заяві, підтримала, і просить визнати [PERSON]. недієздатним, стверджуючи, що він страдає психічним захворюванням, не може розуміти значення своїх дій та ними керувати. Представник зацікавленої особи у судове засідання не з”явився, письмово повідомив суд про розгляд справи в його відсутність, проти задоволення заяви не заперечує. Судом установлено: [PERSON]- інвалід 1 групи з дитинства і є підопічним Кротівського психоневрологічного будинку-інтернату з 06.06.1975 року і страждає на психічну хворобу, через яку не здатний усвідомлювати своїх дій та керувати ними. Крім пояснень учасників розгляду справи, викладене підтверджується висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи (а.с.18-20), згідно якого [PERSON] страждає на вроджене недоумство у вигляді важкої розумової відсталості. Ступінь вираженості наявного у [PERSON]. вродженого недоумства така, що позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними в даний час. Відповідно до ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. За таких обставин заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-31 00:00:00

Прокурор Пирятинського району Полтавської області в інтересах Кротівського психоневрологічного будинку-інтернату у лютому 2008 року звернувся до суду з заявою про визнання [PERSON], [INFO] недієздатним. У судовому засіданні прокурор вимоги, викладені в заяві, підтримала, і просить визнати [PERSON]. недієздатним, стверджуючи, що він страдає психічним захворюванням, не може розуміти значення своїх дій та ними керувати. Представник зацікавленої особи у судове засідання не з”явився, письмово повідомив суд про розгляд справи в його відсутність, проти задоволення заяви не заперечує. Судом установлено: [PERSON]- інвалід 2 групи з дитинства і є підопічним Кротівського психоневрологічного будинку-інтернату з 25.01.2001 року і страждає на психічну хворобу, через яку не здатний усвідомлювати своїх дій та керувати ними. Крім пояснень учасників розгляду справи, викладене підтверджується висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи (а.с.19-21), згідно якого [PERSON] виявляє ознаки вродженого недоумства у вигляді важкої розумової відсталості(хронічний стійкий психічний розлад). Ступінь вродженого недоумства у [PERSON] . така, що позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними. Відповідно до ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. За таких обставин заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-31 00:00:00

Прокурор Пирятинського району Полтавської області в інтересах Кротівського психоневрологічного будинку-інтернату у лютому 2008 року звернувся до суду з заявою про визнання [PERSON], [INFO]недієздатним. У судовому засіданні прокурор вимоги, викладені в заяві, підтримала, і просить визнати [PERSON]. недієздатним, стверджуючи, що він страдає психічним захворюванням, не може розуміти значення своїх дій та ними керувати. Представник зацікавленої особи у судове засідання не з”явився, письмово повідомив суд про розгляд справи в його відсутність, проти задоволення заяви не заперечує. Судом установлено: [PERSON]- інвалід 2 групи і є підопічним Кротівського психоневрологічного будинку-інтернату з 12.07.1975 року і страждає на психічну хворобу, через яку не здатний усвідомлювати своїх дій та керувати ними. Крім пояснень учасників розгляду справи, викладене підтверджується висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи (а.с.19-21), згідно якого [PERSON]страждає хронічним захворюванням у вигляді шизофренії параноїдної. Дане захворювання позбавляє [PERSON]. можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. За таких обставин заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-31 00:00:00

Прокурор Пирятинського району Полтавської області в інтересах Кротівського психоневрологічного будинку-інтернату у лютому 2008 року звернувся до суду з заявою про визнання [PERSON], [INFO] недієздатним. У судовому засіданні прокурор вимоги, викладені в заяві, підтримала, і просить визнати [PERSON]. недієздатним, стверджуючи, що він страдає психічним захворюванням, не може розуміти значення своїх дій та ними керувати. Представник зацікавленої особи у судове засідання не з”явився, письмово повідомив суд про розгляд справи в його відсутність, проти задоволення заяви не заперечує. Судом установлено: [PERSON]- інвалід 1 групи з дитинства і є підопічним Кротівського психоневрологічного будинку-інтернату з 6.06.1975 року і страждає на психічну хворобу, через яку не здатний усвідомлювати своїх дій та керувати ними. Крім пояснень учасників розгляду справи, викладене підтверджується висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи (а.с.18-20), згідно якого [PERSON] виявляє ознаки вродженого недоумства у вигляді глибокої розумової відсталості. Ступінь вираженості інтелектуальної недостатності є такою, що позбавляє в даний час [PERSON]. можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. За таких обставин заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-31 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою про визначення долі у спільній сумісній власності та визнання права власності на спадкове майно посилаючись на ті обставини, що [INFO] померла його дружина [PERSON] , після смерті якої залишилась спадщина: частка квартири [ADDRESS] Квартира була приватизована 18.07.1995 року на склад сім»ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Долі в приватизованій квартирі не виділялись, тому вважає їх рівними, тобто кожному з них належить по 1/4 частині. Він фактично прийняв спадщину, бо був зареєстрований з дружиною за однією адресою і мешкав разом з нею на день смерті. Державний нотаріус відмовив йому у в видачі свідоцтва про право на спадщину, бо не виділені долі кожного у приватизованій квартирі. Позивач у судове засідання подав заяву в якій просить розглянути справу без його участі, позові підтримує в повному обсязі і просить задовольнити . Представник відповідача у судове засідання не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належний чином, про причину неявки суд не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з"явились , подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, з позовом згодна. Суд досліджує надані позивачем докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], копія свідоцтва про одруження , копія свідоцтва народження, копія свідоцтва про право власності на житло, копія технічного паспорту на квртиру. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19.07.1995 року ( а.с.8) квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Суд вважає, що особи, які приймали участь у приватизації квартири мають рівні долі по 1/4 частині кожному. Відповідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що [INFO]померла [PERSON] ( а.с.5). Із свідоцтва про одруження вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 30.04.1966 року ( а.с.6). [PERSON] прийняв спадщину 1/4 частину квартири [ADDRESS] після смерті дружини [PERSON], залишившись проживати в цій квартирі. Дочка [PERSON] не заперечує, щоб &frac14; частина квартири, яка залишилась після смерті матері, була визнана за батьком. Тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 1258,1261 ЦК України ,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-31 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що відповідачка, яка мешкає [ADDRESS] у відповідності до ст.68 ЖК України не здійснює оплату за квартиру ,тому за період з 01.10.1998 року по 01.07.2008 року, виникла загальна заборгованість в сумі 2010,05 коп., просив суд стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та витрати по оплаті інформаційно-технічного обслуговування в сумі 30 грн. Позиція відповідачки невідома у зв'язку з її неявкою у судове засідання. Представник позивача Шайкін В.Є. у судове засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, позові підтримує і просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Суду позивачем надано наступні докази: довідка ЛКП "Паспортна служба", розрахунок про суму заборгованості, копія рішення Лисичанської міської ради від 21.02.2008 року, платіжне доручення № 647 від 17.07.2008 року. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що відповідач , проживаючи в квартирі [ADDRESS], не своєчасно оплачує квартирну плату, має заборгованість по поточних платежах за період з 01.10.1998 року по 01.07.2008 року в сумі 2010,05 грн. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартину плату. Згідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності. Тому суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача заборгованість за період з 01.01.2004 по 01.07.2008 року в сумі 977,77 грн. на підстави ст. 526 ЦК України, відповідно до якої, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В позові про стягнення заборгованості за період з 01.10.1998 року по 01.01.2004 року в сумі 1032(одна тисяча тридцять дві ) грн.28 грн. грн. відмовити за пропуском строку позовної давності, Відповідно до рішення Лисичанської міської ради від 21.02.2008 року позивача звільнено від сплати державного мита у 2008 році. Оскільки рішення постановлене на користь позивача, позивача звільнено від сплати держмита, то відповідно до ст. 88 ч. 3 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню державне мито на користь держави у сумі 51 грн. З відповідача належить стягнути витрати на інформаційно-технічне забезпечення на користь позивача в сумі 30грн. На підставі викладеного, відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 68 ЖК України ,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-31 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою про визначення долі у спільній сумісній власності та визнання права власності на спадкове майно посилаючись на ті обставини, що [INFO] померла його дружина [PERSON] , після смерті якої залишилась спадщина: частка квартири [ADDRESS] Квартира була приватизована 18.07.1995 року на склад сім»ї: [PERSON], [PERSON],[PERSON] та [PERSON]. Долі в приватизованій квартирі не виділялись, тому вважає їх рівними, тобто кожному з них належить по 1/4 частині. Він фактично прийняв спадщину, бо був зареєстрований з дружиною за однією адресою і мешкав разом з нею на день смерті. Державний нотаріус відмовив йому у в видачі свідоцтва про право на спадщину, бо не виділені долі кожного у приватизованій квартирі. Позивач у судове засідання подав заяву в якій просить розглянути справу без його участі, позові підтримує в повному обсязі і просить задовольнити . Представник відповідача у судове засідання не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належний чином, про причину неявки суд не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з"явились , подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, з позовом згодна. Суд досліджує надані позивачем докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], копія свідоцтва про одруження , копія свідоцтва народження, копія свідоцтва про право власності на житло, копія технічного паспорту на квртиру. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19.07.1995 року ( а.с.8) квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Суд вважає, що особи, які приймали участь у приватизації квартири мають рівні долі по 1/4 частині кожному. Відповідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] ( а.с.5). Із свідоцтва про одруження вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 30.04.1966 року ( а.с.6). [PERSON] прийняв спадщину 1/4 частину квартири [ADDRESS] після смерті дружини [PERSON], залишившись проживати в цій квартирі. Дочка [PERSON] не заперечує, щоб &frac14; частина квартири, яка залишилась після смерті матері, була визнана за батьком. Тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 1258,1261 ЦК України ,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, якою просить розірвати шлюб, укладений з [PERSON], зареєстрований 18.06.2005 року в Кіровському відділі РАЦС Кіровоградського МУЮ. У попередньому судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення. У суді відповідач позовні вимоги визнав повністю, заперечень не надав. За вказаних обставини, суд вважає за можливе ухвалити рішення в попередньому судовому засідання, визнання позову не суперечить інтересам відповідача. Судом встановлено, сторони зареєстрували шлюб 18.06.2005 року в Кіровському відділі РАЦС Кіровоградського МУЮ. Від спільного проживання мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки між подружжям припинені з березня 2005 року, так як спільне життя не склалося, через постійні конфлікти в сім'ї, відповідач не допомагав по домашньому господарству, не дбав про сімейний бюджет, примирення не бажають, проживають окремо. За вказаних обставин збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Вказані факти відповідають правовідносинам сторін, що регулюються сімейним законодавством, ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-31 00:00:00

позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на самочинно збудовані споруди, в якій зазначила, що їй на праві власності згідно свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом № 2-2231 від 13 жовтня 1999 року посвідченого Ізюмською державною нотаріальною конторою, належить житловий будинок, розташований за [ADDRESS] В 1989-1995 роках батьками позивачки самочинно, без дозволу виконкому та без належного оформлення технічної документації та без порушень ДБН було збудовано: «А-1» - тамбур розміром 1,53 х 3,10 м; «Е» - сарай розміром 2,10 х 2,50 м. Вартість самочинно зведених споруд станом на 17.04.2008 року складала 47 593-00 гривень. Згідно висновку комунального підприємства «Проектне бюро м.Ізюма» письмова згода сусідів не потрібна. В судове засідання позивачка не з»явилась, але надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності у зв»язку з віддаленістю її проживання. Позивачка також зазначила, що на позовних вимогах наполягає, визнання права власності на самочинно збудовані споруди їй необхідно для подальшого розпорядження своєю власністю на свій розсуд. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, але надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю, проти визнання права власності за позивачкою заперечень не надав. Дослідивши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти: · житловий будинок № 42 по вул. Ракитній в м. Ізюмі Харківської області належить позивачці [PERSON]на праві власності згідно свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом № 2-2231 від 13 жовтня 1999 року посвідченого Ізюмською державною нотаріальною конторою; - самочинно, без рішення виконкому та без порушень ДБН в 1989-1995 роках батьками позивачки було збудовано: «А-1» - тамбур розміром 1,53 х 3,10 м; «Е» - сарай розміром 2,10 х 2,50 м. Вартість самочинно зведених споруд станом на 17.04.2008 року складала 47 593-00 гривень. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-31 00:00:00

позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на самочинно збудовані споруди, в якій зазначила, що 17.06.1993 року рішенням № 508 виконавчого комітету Ізюмської міської ради народних депутатів їй наділено земельну ділянку площею 1000 кв.м. для будівництва індивідуального житлового будинку. 30 липня 1993 року між позивачкою та Ізюмською міською радою народних депутатів було укладено договір про забудову земельної ділянки. 22 вересня 1994 року рішенням № 617 виконавчого комітету Ізюмської міської ради народних депутатів змінив межі виділеної земельної ділянки. 12 листопада 1994 року було складено і затверджено акт про закінчення будівництва і вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння. На відведеній для користування земельній ділянці самочинно, без погодження та дозволу виконкому та без оформлення належної технічної документації, з порушеннями ДБН позивачкою було збудовано: «А3» - навіс розміром 4,25 х 11,40 м; «А4» - навіс розміром 6,50 х 9,0м.; «Н» - гараж розміром 4,74 х 6,27м; «О» - навіс розміром 1,90 х 6,13м. Вартість самочинного збудованих споруд складає 30877 грн. 21 січня 2008 року комунальним підприємством «Проектне бюро м.Ізюма» був зроблений висновок про можливість оформлення зазначених самочинно забудованих господарських будівель. 25 січня 2008 року інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.97 КУпАП і на позивачку було накладено адміністративний штраф у розмірі 85-00 грн. 25 січня 2008 року Ізюмською міською інспекцією ДАБК був винесений припис про оформлення самочинного будівництваю. В судовому засіданні представник позивача підтвердив вищезазначені обставини та просив суд задовольнити позовні вимоги і зазначив, що визнання права власності на самочинно збудовані споруди позивачці необхідно для подальшого розпорядження своєю власністю на свій розсуд. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, але надав суду заяву з проханням розглядати спораву за їх відсутності, заперечень проти позовних вимог не надав. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавшипредставника позивача, дослідивши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти: -житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] -самочинно, без рішення виконкому та з порушеннями ДБН позивачкою було збудовано: «А3» - навіс розміром 4,25 х 11,40 м; «А4» - навіс розміром 6,50 х 9,0м.; «Н» - гараж розміром 4,74 х 6,27м; «О» - навіс розміром 1,90 х 6,13м. Вартість самочинного збудованих споруд складає 30877 грн. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-31 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON]. про розірвання шлюбу. Зазначила, що шлюб з відповідачем зареєструвала 2 березня 2002 року в відділі реєстрації актів громадянського стану Ізюмського міського управління юстиції, актовий №60. Від шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] року, який мешкає з позивачкою . Шлюбні відносини припинені влітку 2006 року. В даний час позивачка бажає упорядкувати своє особисте життя, оскільки вважає, що сім*я не існує, зруйнувалася. Причиною розпаду сім*ї стали великі розбіжності у поглядах на життєві обставини та проблеми, що згодом переросли у непорозуміння одне до одного. Просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, в доповнення пояснила, що в даний час вона бажає створити сім*ю з іншим чоловіком, син мешкає і буде мешкати разом з нею просила суд задовольнити її позовні вимоги. При розірванні шлюбу витрати віднести на відповідача. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. В доповнення пояснив, що дійсно сім*я розпалася, з 2006 року вони мешкають з позивачкою окремо. Подальше збереження сім*ї неможливе. Шлюб у нього з позивачкою перший. Просив суд задовольнити позов, витрати по розірванню шлюбу віднести на нього. Виходячи із наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 2 березня 2002 року, актовий запис №60. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред*явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.( ч.2 ст. 112 СК України) Таким чином визнання відповідачем пред*явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Місце проживання сина [PERSON], [INFO] року народження, залишити без зміни - з позивачкою [PERSON]. Витрати при розірванню шлюбу підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved