Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Орджонікідзевської райадміністрації м.Запоріжжя про визнання права власності на &frac12; частину будинку, визнання недійсним розпорядження голови Орджонікідзевської райадміністрації м.Запоріжжя № 1052 від 14.07.2004 року. У позові вказала, що у 1986 році вона з відповідачем [PERSON] уклала шлюб. З моменту реєстрації шлюбу вони проживали разом у будинку [ADDRESS]. Від шлюбу мають трьох дітей: дочку [PERSON], [INFO]; дочку [PERSON], [INFO] і сина [PERSON], [INFO]. Разом з чоловіком вони вели сумісне господарство, мали загальний бюджет, виховували дітей. У період шлюбу вони разом побудували житловий будинок, розміром 10 х12 метрів та загальною площею 260 кв. метрів, який позначений на плані літерою «З». Їх шлюб було розірвано у 2000 році і між нею та чоловіком було обумовлено, що майно вони поділять добровільно. Після розірвання шлюбу вона залишилася проживати у спірному будинку [ADDRESS] та проживала там до 2002 року. Після сварок, які вчиняв чоловік, вона ставила питання про розподіл майна, але чоловік пояснив, що будинок не оформлений і розподілу не підлягає, після чого вона виїхала з будинку. У теперішній час будинок оформлено на родичів колишнього чоловіка, які ніколи не мали відношення до будівництва будинку. Просила суд визнати за нею право власності на &frac12; частину будинку, визнати недійсним розпорядження голови Орджонікідзевської райадміністрації м.Запоріжжя № 1052 від 14.07.2004 року про оформлення будинку на родичів чоловіка. Згодом, уточнила позовні вимоги і просила суд, окрім вищевказаних позовних вимог поновити строк звернення до суду для вирішення даного спору, оскільки з відповідачам [PERSON] воза перебувала у шлюбі до 05.04.2000 року. Після розірвання шлюбу до 22.10. 2002 року вона проживала у спірному будинку [ADDRESS]. Не зверталася раніше до суду, бо жила у спірному будинку, який належним чином оформлений не був, колишній чоловік та родичі запевняли її, що добровільно розділять спірний будинок, щоб виділити їй та дітям частку, або сплатити грошову компенсацію, але цього не зробили. Оскільки вона покинула спірний будинок 22.10.2002 року, просить поновити їй строк для звернення до суду із вказаним позовом, визнавши причину пропуску такого строку поважною. У судовому засіданні позивач підтримала позов. Суду пояснила, що вона проживала разом з [PERSON] з 1980 року, шлюб зареєстрували у 1986 році. Зразу вони проживали у будинку його батьків, але там була дуже велика сім»я, місця було замало, тому вони, за згодою матері чоловіка, брата і сестри почали будувати собі будинок за вказаною адресою. На її прохання оформити будинок, чоловік казав, що оформлять як добудують. З 1996 року по 2000 рік чоловік виїздив до м. Москви, повернувся у 2000 році, почалися сварки і вони розірвали шлюб, але ще протягом двох років вона проживала у цьому будинку. 15.12.2005 року вони з чоловіком уклали мирову угоду у частині розподілу майна, яка була скасована ухвалою суду від 24.10.2006 року, бо спірний будинок [PERSON] оформив на себе, матір та брата. Зараз у цьому будинку колишній чоловік живе з іншою жінкою. Просила задовольнити її позов у повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] , будучи неодноразово повідомленими про час і місце слухання вказаної цивільної справи, у тому числі і через оголошення у засобах масової інформації, у судові засідання не з»являлися, причину неявки суду не повідомили. Усі відповідачі отримали копію позовної заяви, копії уточнених позовів, [PERSON] і [PERSON] неодноразово з»являлися до суду на виклики суду, згодом з»являтися перестали, категорично відмовлялися отримувати повістки суду та телеграми з викликом до суду, про що суд повідомлено поштовими відділеннями зв»язку. Неявку вищевказаних відповідачів у судові засідання, суд розцінює як неявку без поважних причин, умисне затягування розгляду вказаної цивільної справи, наміри зірвати слухання справи, тому, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів [PERSON],[PERSON], [PERSON] Представник третьої особи органу опіки і піклування Орджонікідзевської рай адміністрації м.Запоріжжя у судове засідання не з»вився, направивши суду листа з проханням про розгляд справи у відсутності представника третьої особи, ухвалити рішення на розсуд суду, тому, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності вказаного представника третьої особи. Свідок [PERSON] пояснила суду, що у спірному будинку вона проводила обладнювальні роботи, бо працювала маляром-штукатуром. Вона працювала у двоповерховому будинку, який побудували [PERSON] і [PERSON] Її на роботу запросив [PERSON], показували яку роботу виконувати подружжя удвох. Весь час, коли вона працювала у цьому будинку, з робітниками була [PERSON], вона не працювала, була вагітна. Гроші вони часто виплачували удвох, тобто розраховувалися, але частіше розраховувалася [PERSON]. [PERSON] хвалився, що у будує будинок для своєї сім»ї, що має двох дочок, чекають на сина. Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] знає протягом 15 років, спілкувалися сім»ями. [PERSON] і [PERSON] зразу жили у будинку його матері, потім вирішили побудувати собі житло. Вони будинок будували разом, бо вона позичала їм гроші на будівництво. Будівництво будинку та внутрішні роботи проводилися на її очах. [PERSON] Весь час говорив, що будує будинок для своєї сім»ї. Свідок [PERSON] пояснила суду, що коли почали будувати будинок, їй було років одинадцять. Мати та батько будували його разом, разом купували будівельні матеріали, мати завжди з ним їздила, допомагала йому. Потім почали жити у недобудованому будинку і вона матері допомагала у будинку, доглядала за сестрою. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона рідна тітка [PERSON] Коли остання вийшла заміж, вони проживали з чоловіком у будинку його матері, потім вирішили будувати собі дім. Коли [PERSON] подзвонила їй і це сповістила, прохала грошей позичити. У неї не має власних дітей, тому вона їм часто допомагала грошима. Спірний будинок подружжя будували разом, за власні кошти, для своєї сім»ї. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, свідків, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у зв»язку з наступним. [PERSON] та [PERSON] у1986 році уклали шлюб. З моменту реєстрації шлюбу вони проживали разом у будинку [ADDRESS]. Від шлюбу мають трьох дітей: дочку [PERSON], [INFO]; дочку [PERSON], [INFO] і сина [PERSON], [INFO]. Разом з чоловіком вони вели сумісне господарство, мали загальний бюджет, виховували дітей. У період шлюбу разом побудували житловий будинок літерою «З» з житловою мансардою МС, житловою площею 135, 4 кв. метри, загальною площею 194,3 кв. метри. Їх шлюб було розірвано у 2000 році, після розірвання шлюбу [PERSON] залишилася проживати у спірному будинку [ADDRESS] та проживала там до 2002 року. Між нею та чоловіком була досягнута домовленість про розподіл майна, але ділити сумісно нажите майно чоловік не хотів, тому, позивачка 17.01.2005 року звернулася до суду. 15.12.2005 року Орджонікідзевським райсудом м.Запоріжжя була затверджена мирова угода між позивачем та відповідачем [PERSON], згідно якої позивачка відмовилася від позовних вимог про визнання права власності на &frac12; частину будинку, а відповідач [PERSON] передав їй право розпоряджатися належною йому на праві власності 1/3 частиною житлового будинку літера «З» за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 24.10.2006 року ухвала суду від 15.12.2005 року про затвердження мирової угоди скасована за нововиявленими обставинами, бо при реєстрації мирової угоди у ОП ЗМБТІ позивачка дізналася, що [PERSON] у спірному будинку належить не 1/3 частина, а 1/6 частину будинку. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON]пояснили суду, що спірний будинок [PERSON] і [PERSON] будували разом, на власні кошти, для своєї сім»ї, бо будинок, у якому проживали до цього, належав матері [PERSON] і був малий для великої родини. Суд не бере до уваги пояснення свідка [PERSON], бо вона є рідною тіткою [PERSON] хоч її пояснення повністю співпадають з поясненнями інших допитаних судом свідків. Як вбачається з вищевикладеного, [PERSON] і [PERSON] перебуваючи у шлюбі, сумісно проживаючи, за власні кошти, для своєї сім»ї побудували житловий будинок під літерою «З», з житловою мансардою МС, який розташований у [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 1986 року по 05.09.2000 рік. Відповідно до ст. 44 Кодексу про шлюб та сім»ю України ( 1969 року, який діяв на час розірвання шлюбу), шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розірвання шлюбу о органах реєстрації актів громадянського стану. Отже, оскільки шлюб між подружжям розірвано 05.09.2000 року, з цього часу починає перебіг строк позовної давності. Позивачка [PERSON] пояснила суду, що з часу розірвання шлюбу з 05.09.2000 року до 22.10.2002 року вона проживала у спірному будинку, ніхто, у тому числі у колишній чоловік не були проти її проживання у будинку та проживання дітей. Колишній чоловік та його родичі обіцяли добровільно розділити будинок, виділити їй частину будинку або сплатити грошову компенсацію, але згодом почали влаштовувати сварки і вона була змушена виїхати з будинку. Відповідно до ст.. 71 ЦК України ( 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин), загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено ( позовна давність), встановлено у три роки, а також відповідно до ст.. 29 Кодексу про шлюб та сім»ю України ( 1969 року), для вимоги про розподіл майна, яка є загальною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлено трирічний строк позовної давності «Указ Президії Верховної Ради УРСР від 01.09.1980 року). Враховуючи вищевказані обставини, а також те, що15.12.2005 року Орджонікідзевським райсудом м.Запоріжжя була затверджена мирова угода між позивачем та відповідачем [PERSON], згідно якої позивачка відмовилася від позовних вимог про визнання права власності на &frac12; частину будинку, а відповідач [PERSON] передав їй право розпоряджатися належною йому на праві власності 1/3 частиною житлового будинку літера «З» за адресою: [ADDRESS], ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 24.10.2006 року ухвала суду від 15.12.2005 року про затвердження мирової угоди скасована за нововиявленими обставинами, бо при реєстрації мирової угоди у ОП ЗМБТІ позивачка дізналася, що [PERSON] у спірному будинку належить не 1/3 частина, а 1/6 частину будинку, суд вважає причину пропуску строку звернення [PERSON].до суду для вирішення даного спору, поважною, а тому строк для звернення до суду підлягає поновленню судом. Відповідно до ст..22 Кодексу про шлюб та сім»ю України ( 1969 року), майно, яке нажите подружжям у період шлюбу є їх загальною сумісною власністю. Кожний з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно зі ст.. 28 Кодексу про шлюб та сім»ю України у разі розподілу майна, яке є загальною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними Оскільки судом встановлено, що подружжям [PERSON] сумісно, у період перебування у шлюбі, за власні кошти, для власної сім»ї, побудовано житловий будинок літерою «З» з житловою мансардою МС по [ADDRESS], суд вважає позовні вимоги [PERSON] у частині визнання за нею права власності на &frac12; частину вказаного будинку, обґрунтованими, доведеними і підлягаючими задоволенню. Виходячи з вищевказаного, оскільки спірний будинок літерою «З», з житловою мансардою МС по [ADDRESS] судом визнано сумісною загальною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON], суд вважає позовні вимоги [PERSON] у частині визнання недійним розпорядження голови Орджонікідзевської районної адміністрації м.Запоріжжя від 14.07.2004 року № 1052 р про оформлення права власності на житловий будинок «З» з житловою мансардою МС за [PERSON], [PERSON], [PERSON], житловою площею 135,4 кв. метри, загальною площею 194, 3 кв. метри, підлягаючими задоволенню.

Outcome: approved