Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між нею та [PERSON] 27 червня 2007 року, на підставі розписки та право власності на житловий будинок [NUMBER] з господарськими забудовами та спорудами по [ADDRESS] . Мотивуючи свої вимоги, позивачка вказує, що вона купила у відповідача спірний житловий будинок 27 червня 2007 року, при цьому посвідчивши дану угоду розпискою, згідно якої відповідач зобов’язувався укласти договір купівлі - продажу в нотаріальному порядку до 10 грудня 2007 року. Позивачка повністю сплатила відповідачу обумовлену суму. Відповідач після отримання грошей передав їй будинок, в якому позивачка проживає на даний час разом зі своєю сім’єю. Вимоги позивачки, щодо нотаріального оформлення договору купівлі - продажу відповідач ігнорує, посилаючись на те, що він отримав гроші, а вона будинок, претензій у нього з приводу будинку не виникає. З моменту укладення договору сторони виконали всі його умови, позивачка [PERSON] володіє та користується цим майном, однак вона не має можливості розпорядитися своїм нерухомим майном, оскільки сторонами при укладенні договору не була дотримана нотаріальна форма посвідчення. Відповідач позов визнає. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що дійсно між позивачем та відповідачем відбулася угода купівлі-продажу, згідно якої відповідач передав позивачці належний йому будинок, а позивачка сплатила останньому обумовлену суму грошей. Угода купівлі-продажу не посвідчувалася нотаріально, оскільки відповідач ухилився від цієї нотаріальної дії. Позивачка як власник будинку має намір розпорядитися ним, однак зробити цього не має можливості з тих причин, що на підставі розписки не можливо здійснити будь-які дії щодо реєстрації права власності на будинок. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона /продавець/ передає або зобов’язується передати майно у власність другій стороні /покупцеві/, а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Суд вважає, що в даному випадку відбулася угода купівлі-продажу, будинок передано відповідачем позивачці, а та в свою чергу повністю розрахувалася за нього. Претензій матеріального характеру у відповідача до позивачки за будинок не має. Крім того, суд вважає, що при укладенні договору купівлі-продажу дійсно було допущено порушення цивільного законодавства, однак незаконність набуття позивачем в такий спосіб цього нерухомого майна ніким не оспорювалось у судовому порядку, що у відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК України є підставою для набуття нею права власності на будинок. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved