Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-09 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору дарування від 02.12.2006р. [PERSON]подарував [PERSON] кв. [ADDRESS]. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]. З вищевказаного договору дарування вбачається, що [PERSON] вищевказана квартира належала на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою 10.01.1992р. за реєстраційним номером № 1-203. Позивач вважає, що вищевказані договори повинні бути визнаними недійсними з наступних підстав. Так, позивачі стверджують, що вони були наймачами вищевказаної квартири та перебували на реєстраційному обліку за цією адресою. Квартира [ADDRESS] знаходиться у дуже жахливому стані, в ній відсутні газ, сантехника. Відповідачів позивачі не знають, та не мали бажання розпоряджатись вищевказаною квартирою. КП „Міське агентство з приватизації житла” не має інформації щодо приватизації вищевказаної квартири. З інформації отриманої позивачами від Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області [PERSON] ніколи у спірній квартирі зареєстрований не був. Крім того, за фактом шахрайський дій щодо продажу квартири була порушена кримінальна справа. На підставі викладеного, позивачі просять визнати недійсними договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між юрисконсультом малого підприємства „Партнер” Ленінського району м. Одеси [PERSON] та [PERSON], посвідчений Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою 10.01.1992 року, у реєстрі за № 1-203, а також договір дарування квартири [ADDRESS], який був укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 02.12.2006р., у реєстрі за № 13603. Ухвалою суду від 19.05.2008р. були об'єднані в одне провадження позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування, а також позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про захист права власності, усунення перешкод у користуванні власністю, зняття з реєстрації Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ґрунтуються на тому, що позивач, [PERSON], є власником кв.[ADDRESS] на підставі договору дарування, укладений між ним та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 02.12.2006р., у реєстрі за № 13603. Після реєстрації договору в житлово-експлуатаційної організації позивачу стало відомо, що кв. [ADDRESS] зареєстровані колишні мешканці квартири [PERSON] та [PERSON]. Реєстрація відповідачів в квартирі перешкоджає позивачу користуватися квартирою, оскільки це призводить до зайвої сплати комунальних послуг. На підставі викладеного, позивач просить усунути перешкоди у користуванні кв. [ADDRESS] та зняти з реєстраційного обліку [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги та пояснили, що вони постійно були зареєстровані у кв. [ADDRESS]. Однак в зв'язку з поганими умовами проживання в квартирі, вони проживали в квартирі тільки певні періоди. Вищевказана квартира не була приватизована, та вони не мали жодного бажання її продавати. Однак позивачам стало відомо, що квартира стала належать [PERSON], якого вони побачили біля квартири. З приводу незаконних дій вони звернулись до міліції, після чого була порушена кримінальна справа. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений через оголошення в пресі. Відповідач [PERSON] в останнє судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. На попередніх судових засіданнях [PERSON] підтримав заявлені ним позовні вимоги, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не визнав. [PERSON] також пояснив, що він шукав квартиру для батьків, та йому було зроблено пропозицію придбати кв. [ADDRESS]. Він оглянув квартиру та познайомився з особою, яка представилась йому як [PERSON]. З метою придбання квартири вони звернулись до приватного нотаріуса [PERSON], яка посвідчила договір дарування. Проте фактично між сторонами був укладений саме договір купівлі-продажу квартири, за придбання якої [PERSON] передав [PERSON] суму у розмірі 16000 доларів США. Після придбання квартири він дізнався, що в квартирі залишились зареєстрованими [PERSON] та [PERSON], у зв'язку з чим, він був вимушений звернутись до суду. Через деякий час, він дізнався, що фактично його ввели в оману та шахрайським шляхом спричинили його велику шкоду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] в останнє судове засідання не з'явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила. Під час судового засідання 14.07.2008р., вона підтвердила пояснення чоловіка [PERSON] Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] просила справу розглянути у її відсутність. Представник Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області просила не задовольняти заяву [PERSON] Представник Четвертої Одеської державної нотаріальної контори, пояснила, що нотаріальної конторою ніколи не посвідчувався договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між юрисконсультом малого підприємства „Партнер” Ленінського району м. Одеси [PERSON] та [PERSON]. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про захист права власності, усунення перешкод у користуванні власністю, зняття з реєстрації необхідно відмовити, а позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування підлягає задоволенню. Вищевказаний висновок суду ґрунтується на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні, а також на аналізі доказів наданих сторонами. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є наймачами квартири [ADDRESS], і вищевказана квартира перебувала у комунальній власності. (Т.2., а.с. 18) Згідно листа КП „Міське агентство з приватизації житла” № 149-01 від 22.01.2007р., вбачається, що квартира [ADDRESS] не була приватизована (Т.2, а.с.21) Судом також встановлено, що реєстрація вищевказаної квартири в КП „ОМБТІ і РОН” була проведена на підставі договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між юрисконсультом малого підприємства „Партнер” Ленінського району м. Одеси [PERSON] та [PERSON], посвідчений Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою 10.01.1992 року, у реєстрі за № 1-203. (Т.2., а.с. 13) Однак в судовому засіданні встановлено, що вищевказаний договір купівлі-продажу ніколи не посвідчувався Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою та запису вищевказаного договору у реєстрі за № 1-203 ві 10.01.1992 року не існує. Вищевказаний факт, підтверджується листом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори № 395 від 17.04.2008р. Крім того, із листа ВГІРФО Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області вбачається, що [PERSON]ніколи не був зареєстрований в квартирі [ADDRESS]. Таким чином, вищевказаний договір купівлі-продажу повинен бути визнаний недійсний на підставі ст. 48 ЦК України в редакції 1963р., як нікчемний, оскільки такого договору взагалі не існувало, а він є результатом шахрайський дій, з приводу чого порушена кримінальна справа. Судом також встановлено, що 02.12.2006р між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]., у реєстрі за № 13603. Відповідно до умов вищевказаного договору, [PERSON] отримав у власність квартиру [ADDRESS]. У вищевказаному договору зазначено, що дарувальнику квартира належить на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою 10.01.1992 року, у реєстрі за № 1-203. Однак судом встановлено, що фактично вищевказаний договір був укладений внаслідок обману [PERSON] зі сторони особи, яка назвала себе [PERSON]. Так, як вже було встановлено судом, договору купівлі-продажу, посвідченого Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою 10.01.1992 року, у реєстрі за № 1-203 взагалі не існувало. Таким чином, особа, яка назвала себе [PERSON] не мала право на відчуження вищевказаної квартири. Суд вважає, що договір дарування квартири [ADDRESS], який був укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 02.12.2006р., у реєстрі за № 13603 повинен бути визнаний недійсним. Вищевказаний висновок суду ґрунтується на наступних нормах законодавства. Так, згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частина 1 ст. 203 ЦК України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 230 ЦК України встановлено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. На думку суду, [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки він не мав представлення, що [PERSON] не є власником цієї квартири, а також те, що відносного нього відбуваються шахрайські дії. Частиною 2 ст. 216 ЦК України встановлено, що правові наслідки недійсності правочину у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Однак в судовому засіданні не встановлено, яка сама особа назвала себе [PERSON]. В матеріалах справа є копія свідоцтва про смерть [PERSON], однак вона є підробкою, що встановлено правоохоронними органами (див. Т.1., а.с. 36) В зв'язку з цим, суд вважає, що не можне застосувати двосторонню реституцію між [PERSON] та [PERSON], при цьому суд вважає, що [PERSON] у разі встановлення осіб винних у вчиненні злочину, має право звернутися з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Необхідно також відзначити, що фактично між [PERSON] та [PERSON] був укладений саме договір купівлі-продажу квартири, за придбання якої [PERSON] передав [PERSON] суму у розмірі 16000 доларів США, що підтверджується розпискою. Таким чином, вищевказаний договір дарування є також недійсним, на підставі ст. 235 ЦК України, оскільки був удаваним. Однак суд також не може визнати як законний договір купівлі-продажу, який був укладений сторонами за вищевикладених обставин. 1. Суд також вважає, що в порядку повороту судового рішення необхідно зобов'язати Суворовський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області відновити реєстрацію [PERSON], [PERSON] у квартирі [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved