Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-29 00:00:00

У серпні 2006 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про виділ Ѕ частки складів, огорожі, асфальтного покриття, які знаходяться у спільній частковій власності, просила встановити порядок користування земельною ділянкою та перевести права орендаря, посилаючись на те, що відповідач не надає їй можливості користуватися майном, право власності на яке визнано за нею рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 3 квітня 2006 року. В ході розгляду справи [PERSON] неодноразово уточнювала позовні вимоги і після останнього уточнення (а.с. 57-59) вона просила суд виділити їй в натурі Ѕ частину складу (а1-1) вартістю 10 067 грн. 25 коп., частину асфальтобетонного покриття на суму 7 250 грн. 96 коп., частину огорожі № 1 на суму 1 676 грн. 94 коп., частину огорожі № 3 на суму 5 428 грн. 33 коп., хвіртку № 5 вартістю 1 164 грн. 84 коп., що знаходяться за адресою [ADDRESS] в рахунок належного їй майна згідно рішення Прилуцького міськрайонного суду від 03.04.2006 року , а решту майна, яке не можна виділити в натурі, компенсувати; встановити порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS], виділивши [PERSON] у користування земельну ділянку довжиною 18 м., шириною 5.15 м., площею 92.7 кв. м та земельну ділянку під частиною складу а1-1 площею 13.35 кв. м. Просила також зобов'язати перевести на неї права та обов'язки по договору оренди від 29.05.2001 року, який укладено виконавчим комітетом Прилуцької міської ради та [PERSON] на 106.05 кв. м.. [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до [PERSON] про поділ бензоколонки, посилаючись на те, що відповідачка включила в перелік не все майно, на яке рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 3 квітня 2006 року визнано право власності, в тому числі і за ним. У грудні 2006 року [PERSON] доповнив позовні вимоги та просив суд виділити [PERSON] бензоколонку, яка розташована на земельній ділянці в [ADDRESS] і належить територіальній громаді Прилуцького міськвиконкому, та зобов'язати її сплатити йому 868 грн. 20 коп., що становить Ѕ частину вартості бензоколонки. Крім того, [PERSON] просив постановити рішення про припинення права [PERSON]- іншого співвласника на частку у спільному майні, а саме на Ѕ частину двох складів, які розташовані за адресою: [ADDRESS] та на Ѕ частину прилеглих до них огорожі, тротуару, сходів з площадками та асфальтного покриття на суму 35 222 грн. 91 коп., зі сплатою ним зазначеної суми на користь іншого співвласника. 5 червня 2008 року ним для майбутньої компенсації було внесено 35 225 грн. на депозитний рахунок (а.с.36). Третя особа у справі [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою та переведення на нього прав орендаря, необхідних йому для обслуговування гаража, розташованого на спірній земельній ділянці, власником якого він є. В резолютивній частині рішення Прилуцького міськрайонного суду від 19 червня 2008 року зазначено про часткове задоволення позовних вимог [PERSON], про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] та про повне задоволення позовних вимог [PERSON]. [PERSON] виділено у користування Ѕ частину приміщення складу а-I площею 11,30 кв.м. вартістю 10 067 грн. 25 коп., склад а3-I площею 4,1.0 кв.м. вартістю 3 366 грн. 63 коп., загальною вартістю 13 433 грн. 88 коп., як вказано у висновку експерта синім кольором. [PERSON] зобов'язано провести за власні кошти облаштування дверного отвору зі складу а3-1 у частину складу а1- 1 та зі складу а1- 1 на вулицю, а також закрити дверний отвір із приміщена а3-1 на вулицю. [PERSON] виділено у користування Ѕ частину приміщення а1- 1 площею 11,30 кв.м, вартістю 10 067 грн. 25 коп., як вказано у висновку експерта зеленим кольором, асфальтобетонне покриття площею 96 кв.м., вартістю 7 509 грн. 09 коп., огорожу № 1 вартістю 3 353 гри. 89 коп., огорожу № 2 вартістю 10 708 грн. 25 коп., огорожу № 3 вартістю 9 047 грн. 21 коп., ворота № 4 вартістю 3 934 грн. 44 коп., хвіртку № 5 вартістю 1 164 грн. 84 коп., хвіртку № 6 вартістю 945 грн. 13 коп., тротуар вартістю 3 272 грн., 95 коп., сходи з площадками вартістю 7 972 грн. 88 коп., загальною вартістю 57 975 грн. 93 коп., визнавши таким чином за [PERSON] право власності на дане майно, та припинивши його за [PERSON] [PERSON] зобов'язано за власні кошти провести облаштування перегородки у складі а1- 1, відповідно до площі приміщення, яка йому виділяється. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію відповідно до його частини майна в сумі 22 271 грн. 02 коп.. За [PERSON] визнано право власності на бензоколонку вартістю 1 736 грн. 40 коп., яка розміщена за адресою:[ADDRESS]. Припинено право власності [PERSON] на Ѕ частину бензоколонки, що розміщена за адресою: [ADDRESS]. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 868 грн. 20 коп. в рахунок Ѕ частини вартості бензоколонки, яка розміщена за адресою: [ADDRESS]. У позові [PERSON] до [PERSON], Прилуцької міської ради та виконавчого комітету Прилуцької міської ради про встановлення порядку користування земельною ділянкою та переведення прав орендаря згідно договору оренди від 29 травня 2001 року відмовлено. [PERSON] у задоволенні вимог до [PERSON], [PERSON], Прилуцької міської ради та виконавчого комітету Прилуцької міської ради про встановлення порядку користування земельною ділянкою та переведення прав орендаря згідно договору оренди від 29 травня 2001 року відмовлено. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 482 грн. 47 коп. в рахунок понесених нею витрат по справі. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 81 грн. в рахунок понесених витрат по справі. З метою забезпечення виконання рішення суду накладено арешт на грошові кошти [PERSON], які знаходяться на депозитному рахунку [NUMBER] згідно договору № 885 від 5 червня 2008 року в Акціонерному товаристві комерційний банк "Правекс -Банк", а саме на суму 22 753 грн. 49 коп. В апеляційній скарзі представник [PERSON] - [PERSON] просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Незаконність судового рішення апелянт обґрунтовує порушенням судом норм матеріального права, невідповідністю мотивувальної частини рішення суду висновкам, викладеним в його резолютивній частині. Зокрема, відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділення своєї частки в натурі. Компенсація співвласникові може бути надана лише за згодою співвласника. Позивачка наполягала на виділенні їй в натурі всього майна, належного на праві власності згідно рішення Прилуцького міськрайонного суду від 3 квітня 2006 року і на грошову компенсацію вона не погоджувалася. Проте, хоч суд і послався на зазначену норму матеріального права, але застосував її частково, оскільки значну частину належного їй майна не виділено, а лише присуджено грошову компенсацію, що відповідає лише інтересам відповідачів і порушує його права власника. Надавши їй у володіння та користування нежитлові приміщення, суд не вирішив питання виділення їй земельної ділянки, хоча запропонований нею варіант порядку користування земельною ділянкою є можливим і не завдасть жодних перешкод іншим співвласникам в користуванні іншою частиною двору. Висновок суду щодо можливості позасудового врегулювання спору є безпідставним, оскільки судом не враховано, що на її звернення до власника земельної ділянки надано письмову відповідь про відмову з посиланням на наявність раніше укладеного договору з [PERSON], у зв'язку з чим територіальна громада і була відповідачем по справі. Хоча в рішенні суд і зазначає, що до набувача переходить право користування частиною земельної ділянки, необхідної для обслуговування виділених об'єктів нерухомого майна, але чомусь судом відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою та в переведенні частини прав та обов'язків орендаря. В резолютивній частині рішення зазначено про задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, хоча фактично задоволено лише частину його вимог про розподіл в натурі бензоколонки, а в мотивувальній частині рішення зазначено, що [PERSON] просив суд припинити право власності позивачки на майно в повному обсязі та погодився сплатити грошову компенсацію. 01.09.2008 року [PERSON] надано пояснення на апеляційну скаргу [PERSON], в якому вона просить суд залишити без розгляду вимоги в частині переведення прав орендаря, що в суді апеляційної інстанції підтримав і її представник. [PERSON] в апеляційній скарзі просить змінити рішення суду в частині поділу 2 складів, виділивши їх в натурі йому та стягнути з нього на користь позивачки кошти в сумі 13 433 грн. 88 коп. за належну їй Ѕ частину цього спільного майна. При цьому [PERSON] просить визнати право власності на ці склади за ним та припинити його стосовно [PERSON]. Незаконність судового рішення в оскаржуваній частині апелянт обґрунтовує невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, ухвалення рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права. Так, суд повністю залишив позивачці склад а-III, але не стягнув на його користь Ѕ частину його вартості та не припинив його право власності на зазначену частку в спільній частковій власності. В резолютивній частині суд зазначає про задоволення його позовних вимог в повному обсязі, але фактично вимоги судом задоволено частково, оскільки частину майна виділено в користування позивачці. В ході розгляду справи ним доповнювалися позовні вимоги, але суд, звернувши увагу на вимоги щодо розподілу бензоколонки, не звернув уваги на вимоги щодо припинення права власності [PERSON] на спільне майно з підстав, передбачених ч.1 ст.365 ЦК України. Фактично його вимоги в цій частині судом не було задоволено. При цьому суд не врахував, що частка, яка належить [PERSON] є незначною по відношенню до всіх будівель, які розташовані по [ADDRESS], та які належать йому на праві власності; спільне користування і володіння майном є неможливим в зв'язку з наявністю неприязних стосунків з позивачкою та її батьком [PERSON], який також займається підприємницькою діяльністю по виготовленню пам'ятників, але за іншою адресою. Рішення ухвалено також без врахування пункту 5 висновку експертизи, згідно якого варіант розподілу з загальним в'їздом та спільними воротами неможливий. [PERSON] просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на незаконну відмову судом в задоволенні його позову щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою та переведення прав орендаря згідно договору оренди від 29.05.2001 року. Зазначивши в рішенні, що йому належить право власності на гараж, суд не навів підстав відмови в виділенні земельної ділянки для обслуговування нерухомого майна. Посилаючись в обґрунтування підстав відмови в задоволенні позову на висновок експерта та на відсутність спору щодо користування земельною ділянкою між [PERSON] і [PERSON] суд не врахував, що при проведенні експертизи взагалі не враховувалися його інтереси, наявність спору з [PERSON], яка також просила визначити порядок користування земельною ділянкою та перевести на неї частину прав орендаря. Залишивши в користуванні [PERSON] бензоколонку та визнавши за нею право власності, суд не позбавив позивачки споруди та земельної ділянки, на якій вона може займатися підприємницькою діяльністю. Вважає, що за таких обставин суд повинен був припинити право власності на належну [PERSON] частку складів, а різницю за мінусом частки [PERSON] в вартості бензоколонки стягнути з [PERSON] на користь [PERSON]. Заслухавши доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги суд приходить до слідуючого висновку. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2008 року задоволено заяву [PERSON] про залишення без розгляду її вимог в частині зобов'язання переведення на неї прав і обов'язків по договору оренди від 29 травня 2001 року, укладено виконавчим комітетом Прилуцької міської ради та [PERSON] на 106.05 кв.м., в зв'язку з чим рішення суду в цій частині скасовано, а зазначені вимоги залишено без розгляду. Судом встановлено, що згідно рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.04.2006 року, яке згідно ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 09.06.2006 року залишено без змін, за [PERSON] визнано право власності на Ѕ частину бензоколонки, яка розташована за адресою: [ADDRESS], на Ѕ частину двох складів, які розташовані за адресою: [ADDRESS], на Ѕ частину, прилеглих до них огорожі, тротуару, сходів з площадками та асфальтного покриття, а всього на суму 35 222 грн. 91 коп. (а.с. 5-9). Цим же рішенням визнано право власності за [PERSON] на Ѕ частину бензоколонки, розташованої за адресою: [ADDRESS], на Ѕ частину двох складів, які розташовані за адресою: [ADDRESS], на Ѕ частину прилеглих до них огорожі, тротуарів, сходів з площадками та асфальтного покриття, а всього на суму 35 222 грн. 91 коп. Таким чином, зазначене майно є спільною частковою власністю бувшого подружжя. Відповідно до роз'яснень, викладених в пунктах 22-29 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. При цьому необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з”ясовувати джерело і час його придбання. Згідно ст. 71 СК майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України за умови попереднього внесення другим із подружжя грошової компенсації на депозитний рахунок. Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦПК України право особи на частку в спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Згідно зі змістом зазначеної статті для вирішення питання про припинення вказаного права наявність усіх чотирьох умов в їх сукупності не є необхідною, оскільки цією статтею передбачено вичерпний перелік підстав, за наявності будь-якої з них можливе вирішення судом питання про припинення права на частку в спільному майні за вимогою інших співвласників. Відмовляючи в задоволенні позову в частині виділення [PERSON] асфальтобетонного покриття, огорожі, сходів з площадками, суд виходив із того, що зазначені об'єкти самі по собі не можуть використовуватися двома сторонами, оскільки буде змінено їх цільове призначення, а тому прийшов до висновку передачі їх [PERSON], оскільки вони прилягають до тієї частини складів, які йому виділяються. Судом не покладено в основу рішення і висновок експерта в частині запропонованого варіанту розподілу складів з метою виключення можливості користування [PERSON] частиною навісу, належного [PERSON] При цьому суд прийшов до висновку, що можливий розподіл складу а1-1 площею 22.6 кв.м., половину якого та склад а3-1 площею 4.1 кв.м. виділив [PERSON], оскільки розподіл складу склад а3-1 є неможливим. В обґрунтування наявності підстав для припинення права власності на майно [PERSON], яке перебуває в спільній сумісній власності, по [ADDRESS] [PERSON] посилався на те, що її частка по відношенню до всіх будівель за зазначеною адресою є незначною, спільне володіння і користування майном є неможливе в зв'язку з наявністю неприязних стосунків після припинення спільного проживання, а він має кошти для компенсації частки іншому співвласнику. Згідно технічного паспорту, нежитлові будівлі, зареєстровані за адресою [ADDRESS], як єдиний об'єкт нерухомого майна, загальна вартість якого згідно рішення Прилуцького міськрайоного суду від 3 квітня 2006 року становить 210 309 грн. 91 коп., і зокрема, ринкова вартість майстерні та тіньового навісу до неї, належних особисто [PERSON], становлять відповідно 97 768 грн. 74 коп. та 42 096 грн., а вартість двох складів на Ѕ частину яких має право [PERSON] складала відповідно 10 408 грн. 96 коп. та 3 525 грн. 91 коп.. Тобто, вартість її частки в цих будівлях становить лише 6 967 грн. 44 коп. при вартості частки будівель належних [PERSON] 146 832 грн. 18 коп. (997 768 грн. 74 коп.+42 096 грн+6 967 грн. 44 коп.), що є незначною часткою в вартості всіх будівель, розташованих за однією адресою. Хоча згідно висновку експертизи вартість частки [PERSON] в цінах на жовтень 2006 року і становить 35 704 грн., але з них 22 271 грн. складає вартість допоміжних будівель, а саме: частини огорожі, тротуарної плитки, хвірток, воріт, площадки зі сходами, асфальтованої площадки, які є приналежністю головної речі-будівель, оскільки призначені для обслуговування головної речі і пов'язані з нею спільним призначенням. Відповідно до ст.186 ЦК України річ, призначена для обслуговування, іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на це, виділ частки лише згаданими приналежностями є недопустимим. Зазначене нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці площею 0.0790 га, яка знаходиться в тимчасовому користуванні [PERSON] для розміщення та обслуговування цеху по виготовленню гранітних пам'ятників строком на 10 років (а.с. 24-25 т.1). Сторонами не оспорюється факт використання об'єкту по [ADDRESS] в підприємницькій діяльності [PERSON], який, згідно довідки державного реєстратора виконавчого комітету Прилуцької міської ради, зареєстрований як фізична особа-підприємець 20.12.2002 року. Відповідно до ст. 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не випливає із суті закону. З врахуванням викладеного, та обставин, що майно по [ADDRESS] [PERSON] використовувалося і використовується для зайняття підприємницькою діяльності, на зазначене майно поширюються положення ст. 191 ЦК України в силу якої, майно що використовується для здійснення підприємницької діяльності є єдиним майновим комплексом, куди входять всі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировина. Хоча експертом і визначено варіант виділу частини складів, проте його висновок підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами по справі. Суд вірно прийшов до висновку, що у випадку виділення згідно висновку експертизи складів [PERSON] відходить частина навісу, належного на праві власності [PERSON], від якої він не відмовлявся і позивачкою не заявлялася вимога щодо позбавлення його права власності на частину навісу. Проте, судом прийнято рішення про виділ [PERSON] частини складів, які згідно висновку експерта підлягали виділенню [PERSON], і при цьому суд прийшов до висновку щодо можливості облаштування виходу на вулицю. Можливість облаштування такого виходу не підтверджено жодним доказом по справі. Експерт [PERSON] в суді апеляційної інстанції підтвердила лише технічну можливість облаштування такого виходу, але звернула увагу суду, що це можливо лише за умови дотримання будівельних і санітарних норм, підтвердження чому в матеріалах справи відсутні. В той же час до апеляційного суду надійшла заява-звернення від сусідніх землекористувачів, які заперечують можливість облаштування виходу зі складу на вулицю згідно з рішенням суду. В матеріалах справи відсутні докази можливості облаштування виходу на вулицю при розподілі складів з дотриманням норм Законів «Про основи містобудування», «Про планування і забудову територій» За викладених обставин, висновок суду щодо наявності підстав для виділення [PERSON] у користування Ѕ частини приміщення складу а1-1 площею 11.3 кв.м. вартістю 10 067 грн. 25 коп., складу а-III площею 4.1 кв.м. вартістю 3 366 грн. 63 коп. загальною вартістю 13 433 грн. 88 коп., а відповідно і зобов'язання сторін за власні кошти провести відповідні облаштування, стягнення витрат, щодо відсутності підстав в цій частині для задоволення позову [PERSON], не ґрунтується на матеріалах справи і не відповідає вимогам закону. Реєстрація [PERSON] як суб'єкта підприємницької діяльності з врахуванням незначної її частки в нерухомому майні по [ADDRESS] м. Прилук та інших вище викладених обставин не дають підстав для задоволення її позовних вимог. З врахуванням вище викладеного, рішення суду в частині виділення [PERSON] у користування Ѕ частини приміщення складу а1-1 площею 11.3 кв.м. вартістю 10 067 грн. 25 коп., складу а-III площею 4.1 кв.м. вартістю 3 366 грн. 63 коп., загальною вартістю 13 433 грн. 88 коп., як вказано у висновку експерта синім кольором; зобов'язання [PERSON] провести за власні кошти облаштування дверного отвору зі складу а-III-1 у частину складу а11 та зі складу а11 на вулицю, а також закриття дверного отвору із приміщення а-III-1 на вулицю, зобов'язання [PERSON] за власні кошти провести облаштування перегородки у складі а-1-1, відповідно до площі приміщення, що йому виділяється, стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 482 грн. витрат по справі підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову в цій частині [PERSON] та задоволення в цій частині позовних вимог [PERSON] з визнанням права власності на зазначені приміщення за ним і припиненням права власності [PERSON]. У зв'язку з викладеним, рішення підлягає зміні в частині припинення права власності [PERSON] та розміру стягнутої грошової компенсації за частку у спільному майні шляхом припинення права власності [PERSON] на Ѕ частину складу а1-1 вартістю 10 067 грн. 25 коп., Ѕ частину складу а3-1 вартістю 3 366 грн. 63 коп., Ѕ частину огорожі № 1 вартістю 1 676 грн. 95 коп., Ѕ частину огорожі № 2 вартістю 5 354 грн. 12 коп., Ѕ частину огорожі № 3 вартістю 4 523 грн 61 коп., Ѕ частину воріт № 4 вартістю 1 967 грн. 20 коп, Ѕ частину хвіртки № 5 вартістю 582 грн. 42 коп. та Ѕ частину хвіртки № 6 вартістю 472 грн. 56 коп., Ѕ частину асфальтобетонного покриття вартістю 3 754 грн. 54 коп., Ѕ частину тротуару вартістю 1 636 грн. 47 коп., Ѕ частину сходів з площадками вартістю 3 986 грн. 44 коп. на загальну суму 35 704 грн. 90 коп.; збільшення розміру стягнутої з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації за частку в спільному майні з 22 271 грн. 02 коп. до 35 704 грн. 90 коп. В іншій частині доводи апеляційних скарг не дають підстав для їх задоволення та скасування і зміни рішення суду в іншій його частині. Підлягають частковому стягненню з [PERSON] витрати пов'язані з явкою експерта до суду апеляційної інстанції на користь Чернігівської регіональної торгово-промислової палати в розмірі 22 грн. 40 коп..

Outcome: partial