Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-03 00:00:00

Позивач просить визнати за нею, в порядку спадкування за законом, право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті її свекра – [PERSON] та після смерті її чоловіка – [PERSON] , яке складається з житлового будинку, в тому числі і самочинно споруджених будівель. Свої вимоги мотивує тим, що 01 червня 2000 року помер її свекор – [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового [ADDRESS] з відповідними надвірними будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці розміром 600 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За життя її свекор склав заповіт, яким заповідав належне майно своєму синові та її чоловіку - [PERSON] . Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК Української РСР в редакції від 18.07.1963 року, після смерті батька її чоловік протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично прийняв спадщину, вступивши у володіння спадковим майном. Цей факт підтверджується тим, що чоловік постійно проживав і був зареєстрований зі спадкодавцем, за однією адресою. Проте, за життя він не оформив своє спадкове право юридично. 27 вересня 2007 року її чоловік - [PERSON] , помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з зазначеного вище житлового будинку. За життя, її чоловік склав заповіт, за яким заповідав належне йому майно їй. Тому, відповідно до ст. 551 ЦК Української РСР в редакції від 18.07.1963 року, ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому спадщини переходить до його спадкоємців, тобто до неї. Вона, в свою чергу, після смерті чоловіка фактично прийняла спадщину, вступивши в володіння спадковим майном, постійно проживала в зазначеному будинку, була зареєстрована разом із спадкодавцем в ньому. За життя її свекор, без дозволу відповідних виконавчих органів рад, самочинно, побудував господарські будівлі (гараж, сполучений перехід до будинку) та провів реконструкцію житлового будинку, зі збільшенням його житлової площі. Після цього, житловий будинок є одноповерховий, одноквартирний, однокімнатний житловою площею 21,1 кв. м., загальною площею 59,3, кв.м., і складається з прибудови під літ. „а-1” розміром 3,80 х 4,35 м. (сполучений перехід) та господарської будівлі та споруди: гараж під літ. „З” розміром 4,25 х 6,00 м. В зв’язку з тим, що її тесть за життя юридично не встановив право власності на самочинно побудовані господарські будівлі (гараж, сполучений перехід до будинку) та проведена реконструкція житлового будинку зі збільшенням його житлової площі., після його смерті вона не може отримати свідоцтва про право власності на зазначений житловий будинок. Відповідно до п. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу користувача земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване не ній, якщо це не порушує права інших осіб. Вона звернулася до відділу архітектури та містобудування Олександрійської міської ради для узаконення зазначених будівель та внесення їх до технічної документації з проханням дозволити їй залишити в користуванні самочинно споруджені будівлі. Після її звернення відділом архітектури та містобудування Олександрійської міської ради, за участю санітарної та пожежної інспекції, було складено акт обстеження на предмет відповідності діючим нормам і правилам самочинно споруджених будівель, на підставі якого 16 жовтня 2008 року було зроблено висновок, згідно якого встановлено, що самочинно споруджені будівлі відповідають санітарним, протипожежним та архітектурним нормам і не порушують прав інших осіб. Позивач в попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Треті особи до суду не з'явилися, але подали до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги визнають. Представник відповідача в попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнає у повному обсязі. Враховуючи повне визнання позову відповідачем, відповідно до вимог п. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у попередньому судовому засіданні, на підставі наявних доказів, по суті. Судом встановлено, що 01 червня 2000 року помер свекор позивача – [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового [ADDRESS] з відповідними надвірними будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці розміром 600 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За життя свекор позивача склав заповіт за яким заповідав належне майно своєму синові, [PERSON] , чоловіку позивача. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК Української РСР в редакції від 18.07.1963 року, після смерті батька її чоловік протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично прийняв спадщину, вступивши у володіння спадковим майном. Цей факт підтверджується тим, що чоловік постійно проживав і був зареєстрований зі спадкодавцем, за однією адресою. Проте, за життя він не оформив своє спадкове право юридично. 27 вересня 2007 року чоловік позивача - [PERSON] , помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з зазначеного вище житлового будинку. За життя, [PERSON] склав заповіт, за яким заповідав належне йому майно позивачу. Відповідно до ст. 551 ЦК Української РСР в редакції від 18.07.1963 року, та ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому спадщини переходить до його спадкоємців, тобто до позивача. Позивач, в свою чергу, після смерті чоловіка фактично прийняла спадщину, вступивши в володіння спадковим майном, постійно проживала в зазначеному будинку, була зареєстрована разом із спадкодавцем в ньому. За життя її свекор, без дозволу відповідних виконавчих органів рад, самочинно, побудував господарські будівлі (гараж, сполучений перехід до будинку) та провів реконструкцію житлового будинку, зі збільшенням його житлової площі. Після цього, житловий будинок є одноповерховий, одноквартирний, однокімнатний житловою площею 21,1 кв. м., загальною площею 59,3, кв.м., і складається з прибудови під літ. „а-1” розміром 3,80 х 4,35 м. (сполучений перехід) та господарської будівлі та споруди: гараж під літ. „З” розміром 4,25 х 6,00 м. В зв’язку з тим, що тесть позивача за життя юридично не встановив право власності на самочинно побудовані господарські будівлі (гараж, сполучений перехід до будинку) та проведена реконструкція житлового будинку зі збільшенням його житлової площі., після його смерті позивач не може отримати свідоцтва про право власності на зазначений житловий будинок. Відповідно до п. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу користувача земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване не ній, якщо це не порушує права інших осіб. Після смерті спадкодавців позивач звернулася до відділу архітектури та містобудування Олександрійської міської ради для узаконення зазначених будівель та внесення їх до технічної документації з проханням дозволити мені залишити в користуванні самочинно споруджені будівлі. Після мого звернення відділом архітектури та містобудування Олександрійської міської ради за участю санітарної та пожежної інспекції було складено акт обстеження на предмет відповідності діючим нормам і правилам самочинно споруджених будівель, на підставі якого, 16 жовтня 2008 року було зроблено висновок, згідно якого встановлено, що самочинно споруджені будівлі відповідають санітарним, протипожежним та архітектурним нормам і не порушують прав інших осіб. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі статей 316, 317, 319, 321, 325, 328, п. 5 ст. 376, 386, 392, 1216, 1217, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269,1270,1276 ЦК України, ст.ст. 548, 549, 551 ЦК Української РСР в редакції від 18.07.1963 року, ст.ст. 4, 57, п. 4 ст. 130, ст. ст. 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved