Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-03 00:00:00

22 січня 2008 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на свою користь 1457 грн. в рахунок повернення боргу, посилаючись на те, що вона разом з відповідачкою та [PERSON], сином відповідачки, є співвласниками майнового паю колишнього Хибалівського КСП. 07 квітня 2007 року, отримавши від КСП у спільну власність майно на загальну суму 2440 грн., вони продали його [PERSON], про що було укладено договір купівлі-продажу. В серпні 2007 року [PERSON] віддав [PERSON] всі належні кошти за придбане майно. Оскільки [PERSON] кошти в сумі 1457 грн., що відповідає частці позивачки у спільному майні, не повертає, то [PERSON] просила стягнути з відповідачки вказану суму боргу та судові витрати. Ухвалою Куликівського районного суду Чернігівської області від 17 березня 2008 року [PERSON] був залучений до участі в справі в якості співвідповідача. Заочним рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 23 травня 2008 року позов [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] на її користь 1457 грн. боргу і 81 грн. судових витрат. В позові [PERSON] до [PERSON] відмовлено. Суд прийшов до висновку, що по справі достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] гроші за одержане ним за договором купівлі-продажу майно, повернув [PERSON], яка на даний час незаконно утримує 1457 грн., що належать позивачці. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати зазначене рішення, посилаючись на неповне з”ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні вимог. Апелянт зазначає, що вимоги позивача не підтверджені доказами, грунтуються лише на припущеннях. Суд не надав належної оцінки доказам, не здійснив їх перевірки, чим порушив ст. 212 ЦПК України. Зокрема, суд не з”ясував, чим підтверджувалось зобов”язання [PERSON] отримати гроші від [PERSON] та передати їх [PERSON], оскільки таке зобов”язання [PERSON] на себе не брала. Відповідачка вказує, що вона не є стороною у договорі, оскільки договір купівлі-продажу від 07.04.2007р. був укладений між [PERSON] та [PERSON], при цьому згоди на укладення такого договору вона не давала. Відсутні будь-які документи на підтвердження її повноважень на отримання коштів. Суд не звернув уваги на те, що належним доказом виділення майна в натурі конкретним особам є рішення зборів співвласників, але таке рішення відсутнє, а заява осіб не може бути підтверджуючим документом виділення певного майна в натурі. Відповідачка наполягає на тому, що акт прийому - передачі майна вона не підписувала. Вважає, що розписка [PERSON] про отримання сівалки та свердлильного станка підтверджує лише факт отримання останнім вказаного майна. Крім того, апелянт зазначає, що суд не звернув уваги на те, що ця розписка складена 13.01.2008 р., а позивачка стверджує, що гроші [PERSON] віддав у серпні 2007 року. Апелянт також просить скасувати ухвалу суду від 09.08.2008р. про забезпечення позову. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення необхідно скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, шляхом стягнення грошових коштів з іншого відповідача [PERSON] з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що по справі було встановлено, що 07.04.2007р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу майна, відповідно до якого [PERSON] в цей же день отримав майно - свердлильний станок та сівалку, а кошти за це майно сплатив серпні 2007 року [PERSON], яка не повідомила про це позивачку [PERSON], а тому кошти повинні бути стягнуті саме з [PERSON] Проте, з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не може погодитись з огляду на наступне. Судом встановлено, що 07 квітня 2007 року за договором купівлі-продажу між [PERSON] і [PERSON] було передано [PERSON] вказане майно вартістю 2440 грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с. 9, 10), оплату за яке останній пообіцяв здійснити пізніше. Належні та допустимі докази щодо сплати [PERSON] продавцеві [PERSON] грошових коштів в рахунок оплати вартості придбаного ним майна в матеріалах справи відсутні. Сам факт оплатної передачі майна [PERSON], належного [PERSON] та [PERSON], сторони не оспорюють, що слідує також і з копії розписки [PERSON] (а.с.10). Тому, враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що вимоги позивача до відповідача [PERSON] про стягнення з останнього в її користь 1457 грн. вартості належної їй частки в отриманому [PERSON] майні за договором купівлі-продажу від 07 квітня 2007 року підлягають задоволенню. Вимоги ж [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів не можуть бути задоволені, оскільки не грунтуються як на законі, так і на матеріалах справи. За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив заочне рішення про стягнення грошових коштів з [PERSON] в користь позивачки всупереч нормам чинного цивільного законодавства. Тому, оскаржуване рішення не може вважатись законним та обгрунтованим і підлягає скасуванню з постановленням нового про задоволення вимог позивачки, шляхом стягнення грошових коштів з відповідача [PERSON]. У звязку з наведеним не може вважатись законною і ухвала Куликівського районного суду від 09 липня 2008 року про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON]. Остання підлягає скасуванню як така що безпідставно обмежує право власності на житловий будинок відповідача по справі.

Outcome: partial