Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-22 00:00:00

21 липня 2008 року позивач звернулась до відповідача з позовом про визнання права власності на житлове приміщення в двокімнатній квартирі в порядку спадкування за заповітом посилаючись на те, що [INFO] померла її рідна тітка [PERSON]. 21 квітня 1994 року нею було складено заповіт, згідно з яким свою квартиру за адресою: [ADDRESS] заповідано позивачу, її племінниці [PERSON]. Заповіт посвідчено Лаврінко Л.А. державним нотаріусом Лозівської державної нотаріальної контори, зареєстровано реєстрі за № 1-1211. Позивач вказала, що в вказаній квартирі вона оселилася ще за життя тітки. Останній рік життя вона хворіла, потребувала сторонньої допомоги, позивач, як племінниця, здійснювала догляд за нею, так як своїх дітей вона не мала. Після смерті тітки, позивач фактично прийняла спадщину: без якихось перешкод зареєструвалася у вказаній квартирі і вважала, що цим оформила своє право власності, так як квитанції по всім оплатам за комунальні послуги виписувалися на неї, за цією ж адресою позивач без перешкод зареєструвала свою дитину, деякий час був зареєстрований і колишній чоловік позивача. До Лозівської державної нотаріальної контори вона не зверталася. Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є брат померлої, а позивачу батько [PERSON], котрий претендував на спадщину, але не подав ніяких заяв до нотаріальної контори. Позивач вказала, що до теперішнього часу, фактично виконує обов'язки власника житла: сплачує комунальні послуги, виконує ремонтні роботи, підтримує квартиру у належному стані, підтримує добросусідські відносини з сусідами. Все вищенаведене можуть підтвердити свідки, які тривалий час знали позивача та її тітку [PERSON] - [PERSON] та [PERSON]. На підставі викладеного, позивач прохає суд визнати право власності на житлове приміщення в двокімнатній квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], яка відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 26 січня 1994 року, виданим згідно з наказом ЛКМЗ від 25 січня 1994 року за №151, [PERSON], померлій [INFO], за позивачем, [PERSON], [INFO], уродженкою м. Лозова, Харківської області, ідентифікаційний номер [NUMBER] в порядку спадкування за заповітом. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі. Крім того, позивачем подано письмову заяву, якою вона проохала суд не стягувати на її користь з відповідача, понесені нею при зверенні до суду судові витрати. Представник позивача - [PERSON], підтримав вимоги позовної заяви, наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON]. судове засідання не з»явився, тоді як про день, час та місце розгляду справи, був повідомлений судом своєчасно та належним чином. Однак, у попередньому судовому засіданні, він позов визнав у повному обсязі. Крім того, від його імені, до суду подано письмову заяву в якій він вказав, що прохає суд слухати справу за його відсутн6ості, оскільки позов позивача він визнає у повному обсязі (а.с. №55). Представник третьої особи - Територіальної громади Лозівської міської ради Харківської області у судове засідання не з»явилася, однак подала заяву про слухання справи за їх відсутності, оскільки вони не5 заперечують проти задоволення позову позивача. Представник третьої особи, Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області, також у судове засідання не з»явилася про те подала заяву про слухання справи за їх відсутності, і не заперечували проти задоволення позову позивача. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні було достовірно встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с.№14). 21 квітня 1994 року нею було складено заповіт (а.с№ 15), згідно з яким, свою квартиру за адресою: [ADDRESS] - вона заповідала своїй племінниці - [PERSON]. Заповіт посвідчено Лаврінко Л.А. державним нотаріусом Лозівської державної нотаріальної контори, зареєстровано реєстрі за № 1-1211. [PERSON]. у вказаній квартирі оселилася ще за життя тітки., а офіційно зареєструвала в даному житлі з 20.10.1994 року (а.с.№85). Останній рік життя спадкодавець хворіла і потребувала сторонньої допомоги, в зв»язку з чим, позивач, як племінниця, здійснювала догляд за нею, так як своїх дітей, спадкодавець не мала. Після смерті тітки, позивач фактично прийняла спадщину: без якихось перешкод зареєструвалася у вказаній квартирі і вважала, що цим оформила своє право власності, так як квитанції по всім оплатам за комунальні послуги виписувалися на неї (а.с.№29, 30, 31), за цією ж адресою позивач без перешкод зареєструвала свою дитину, деякий час був зареєстрований і колишній чоловік позивача. До Лозівської державної нотаріальної контори вона не зверталася. Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є брат померлої, а позивачу батько [PERSON], котрий претендував на спадщину, але не подав ніяких заяв до нотаріальної контори. Позивач вказала, що до теперішнього часу, фактично виконує обов'язки власника житла: сплачує комунальні послуги, виконує ремонтні роботи, підтримує квартиру у належному стані, підтримує добросусідські відносини з сусідами. Все вищенаведене підтвердили свідки - [PERSON] та [PERSON] (а.с.№86, 87), кожен з яких пояснили, що тривалий час знали позивача та її тітку [PERSON]. Останній рік життя, [PERSON]. хворіла, потребувала сторонньої допомоги, племінниця, здійснювала догляд за нею. Після смерті [PERSON]., позивач без якихось перешкод зареєструвалася у вказаній квартирі і до теперішнього часу, фактично виконує обов'язки власника житла: сплачує комунальні послуги, виконує ремонтні роботи, підтримує квартиру у належному стані, підтримує добросусідські відносини з сусідами. Оскільки свідчення свідків тне були спростовані у судовому засіданні, крім того принесли присягу свідка та підписали розписку у суду не має підстав ставити під сумнів їх свідчення. Необхідно зазначити, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.214 ЦПК України, судом вирішувалося яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Так спірні правовідносини по даній справі виникли у 1994 році, тобто на момент дії ЦК України 1960 року, але згідно ст. 5 ЦК України (2001 року) Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Цивільні кодекс України застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов»язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ними чинності. Відповідно до статті 1222 ЦК України Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин Відповідно до статті 1234 ЦП України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Згідно статті 1235 ЦК України Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців він не заявив про відмову від неї. Таким чином, суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, третіх осіб, свідків, вивчивши письмові докази у справі, дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони Згідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.З огляду на матеріалами справи, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи на суму в 30 грн. 00 коп. (а.с.№2) та судовий збір (державне мито) на суму в 315 грн. 18 коп. (а.с.№1). Як уже вище зазначалося судом, у судовому засіданні позивач подала до суду письмову заяву, якою прохає суд, дані витрати з відповідача не стягувати. Положенням ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у

Outcome: approved