Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-28 00:00:00

Позивач, уточнивши у судовому засіданні свої позовні вимоги звернувся до суду з позовною заявою до Гурзуфської селищної ради, [PERSON] [PERSON]., [PERSON]. про визнання рішень незаконними, скасування рішень та зобов'язання вчинити певні дії. Позовні вимоги мотивовані тим, що він звернувся до Гурзуфської селищної ради з заявою про надання згоди на складання проекту відводу та передання йому у власність земельної ділянки площею 0,13 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку. Рішенням 33 сесії 24 скликання від 15 липня 2004 року №11 Гурзуфської селищної ради йому було дозволено складання проекту відводу земельної ділянки площею 0,13 га за а[ADDRESS], що їм і було зроблено. Рішенням 3-ї сесії 5-го скликання Гурзуфської селищної ради №52 від 07 липня 2006 року йому у приватну власність було надано земельну ділянку площею 0,1199 га у районі будинку [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку та йому було видано державний акт на право власності на земельну ділянку. На земельній ділянці, що належить йому на праві власності знаходяться два самовільно побудованих гаражу, що використовуються відповідачами. На його вимогу про знесення гаражів, відповідачі відповіли відмовою. Крім того у процесі розгляду даної справи йому стало відомо, що Гурзуфська селищна рада надала [PERSON]. та [PERSON]. згоду на складання проекту відводу земельних ділянок площею 0,005 га., кожної для будівництва та обслуговування гаражів розташованих за [ADDRESS] На підставі викладеного, він вважає, що вищезазначеними рішеннями Гурзуфської селищної ради були порушені його права, як власника земельної ділянки, у зв'язку з чим він та змушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Відповідачі у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, звернулися до суду з зустрічною позовною заявою до Гурзуфської селищної ради, виконавчого комітету Гурзуфської селищної ради[PERSON]. про визнання незаконним рішень, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання права власності на гаражі бокси. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 липня 2004 року, на підставі рішення 33 сесії 24 скликання №11 Гурзуфської селищної ради[PERSON]. отримав згоду на складання проекту відводу земельної ділянки під будівництво житлового будинку. 07 липня 2006 року рішенням Гурзуфської селищної ради [PERSON]. було передано у власність земельна ділянка, на якій знаходились два гаражі. Один з яких належить [PERSON]. та [PERSON]. на праві загальної сумісної власності а другій належить [PERSON].. Гаражі зареєстровані у Ялтинському БТІ, а земельні ділянки на яких вони знаходяться перебувають у стадії оформлення. Рішеннями Гурзуфської селищної ради, від 02 грудня 2004 року та 29 грудня 2004 року їм надано дозвіл на складання проекту відводу земельних ділянок площею 0,005 га. кожній, для будівництва та обслуговування індивідуальних гаражів за [ADDRESS] На підставі вищезазначених рішень ними було розроблено проекти відводів земельних ділянок та отримані усі необхідні узгодження. Таким чином на їх думку рішення Гурзуфської селищної ради про надання згоди [PERSON] на розробку проекту відводу на земельну ділянку, про передачу земельної ділянки у приватну власність та державний акт на право власності на земельну ділянку порушують їх права на земельну ділянку та на гаражі - бокси, що знаходяться на неї, у зв'язку з чим вони та звернулися до суду з даною позовною заявою. [PERSON]. у судове засідання не з'явився про день та час розгляду справи сповіщений належним чином, причин неявки суду не надав. Представник Гурзуфської селищної ради просить прийняти рішення на розсуд суду. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON]. підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON]., [PERSON]. необхідно відмовити по наступних підставах: Згідно ч.2, ст. 14 Конституції України та ч.2 ст. 373 ЦК України, право власності на землю набувається і здійснюється виключно відповідно до закону. Згідно ст.ст. 13, 41 Конституції України держава забезпечує захист прав всіх суб'єктів права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічна правова норма, щодо права власності встановлена ст. 321 ЦК України. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його реалізації. Відповідно до ст. 21, 24 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах, права і свободи людини є невідчужуваними і непорушними, громадяни мають рівні конституційні права і свободи, є рівними перед законом. У відповідності до ч.2 ст. 77 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», спори про поновлення порушених прав юридичних та фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішується у судовому порядку. З ч.1 ст. 3 ЦПК України слідує, що кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільно - процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 152 ЗК України, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На підставі ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 152 ч.2 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Крім того, згідно ст. 116 ч.1 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. При цьому судом встановлено, що [PERSON] 23 березня 2008 року звернувся до Гурзуфської селищної ради з заявою про надання згоди на складання проекту відводу та передання йому у власність земельної ділянки площею 0,13 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с. 7). Рішенням 33 сесії 24 скликання від 15 липня 2004 року №11 Гурзуфської селищної ради [PERSON]. було дозволено складання проекту відводу земельної ділянки площею 0,13 га за а[ADDRESS], що їм і було зроблено (а.с.8). Рішенням 3-ї сесії 5-го скликання Гурзуфської селищної ради №52 від 07 липня 2006 року [PERSON]. у приватну власність було надано земельну ділянку площею 0,1199 га у районі будинку [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с.19). На підставі зазначеного рішення, [PERSON]. 08 листопада 2006 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1199 га у районі будинку [ADDRESS] (а.с. 21). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] відповідно до ст. 116 ЗК України законно та правомірно набув право власності на земельну ділянку площею 0,1199 га у районі будинку [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку. Таким чином, будь яких заснованих на законі підстав для визнання вищезазначених рішень Гурзуфської селищної ради незаконними та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку судом не встановлено, у зв'язку з чим у задоволенні даних позовних вимог повинно бути відмовлено. Той факт що вул.. Виноградна у смт Гурзуф в подальшому була змінена на вул. Мариуса Петіпа підтверджено у судовому засіданні наданою довідкою виконавчого комітету Гурзуфської селищної ради від 17 .07 2008 року, та не оспорюється сторонами. При цьому судом також встановлено, що 10 листопада 2004 року [PERSON] звернулася до Гурзуфської селищної ради з заявою про надання у приватну власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,005 га., для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу за [ADDRESS] 16 грудня 2004 року [PERSON] звернулася до Гурзуфської селищної ради з заявою про надання у приватну власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,005 га., для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу за [ADDRESS] Згідно рішення 42 сесії, 4 (24) скликання Гурзуфської селищної ради №11 від 29 грудня 2004 року, [PERSON]. надано згоду на складання проекту відводу земельної ділянки орієнтовною площею 0,005 га., для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу за [ADDRESS] Рішенням 40 сесії 4 (24) скликання Гурзуфської селищної ради №5 від 02 грудня 2004 року [PERSON]. також було надано згоду на розробку проектів відводу земельної ділянки орієнтовною площею 0,005 га., для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу за [ADDRESS] Також судом достовірно встановлено, що на земельній ділянці, що належить [PERSON]. на праві власності знаходяться два самовільно побудованих гаражу, що використовуються [PERSON] Оскільки [PERSON] першим звернувся до Гурзуфської селищної ради з заявою про отримання згоди на розробку проекту відводу спірної земельної ділянки, та першим отримав дану згоду, суд вважає, що рішеннями Гурзуфської селищної ради якими [PERSON] та [PERSON] надано згоду на розробку проекту відводу спірної земельної ділянки були порушені права [PERSON]на земельну ділянку, у зв'язку з чим на думку суду вищезазначені рішення є незаконним та підлягають скасуванню. На підставі ст. 376 ч.1 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно до ст. 376 ч.2 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно до ст. 376 ч.4 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Оскільки [PERSON] як власник земельної ділянки заперечує проти визнання за відповідачами права власності на зазначені самовільні будови вони підлягають зносу. При цьому доводи [PERSON]. та [PERSON]. проте, що спірною земельною ділянкою він користується більш 10-ти років, у зв'язку із чим у силу ст. 119 ЗК України має право на спірну земельну ділянку судом перевірені і до уваги не приймаються, оскільки в силу ч.2 ст.119 ЗК України передача земельної ділянки у власність або в користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому ЗК України, тобто за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, що зроблено не було. Також суд не приймає до уваги розписку [PERSON]. про продаж гаражів боксів [PERSON]. оскільки з пояснень свідків [PERSON]. та [PERSON] у судовому засіданні зрозуміло, що ніяких гаражів відповідачам по основному позову продано не було, а розписка фіктивна. Також суд не приймає до уваги технічну реєстрацію самовільно побудованих гаражів у КП БТІ м. Ялта, оскільки вона проведена без зазначення власників у зв'язку з відсутністю будь - яких право встановлюваних документів. Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON]. та [PERSON]. про визнання за ними права власності на гаражі бокси повинно бути відмовлено, оскільки ці вимоги не ґрунтуються на законі. [PERSON] та [PERSON] власниками спірних гаражів у встановленому законом порядку не стали, а лише [PERSON]. можливо став власником будівельних матеріалів, з яких вони побудовані, але він будь яких позовних вимог не заявляв. Крім того, оскільки[PERSON] дізнався про спірні рішення Гурзуфської селищної ради лише на момент розгляду справи у суді, суд визнає причину пропуску оскарження вищезазначених рішень поважною та вважає за можливе поновити його. Оскільки позов задоволений, то з відповідачів на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати. Оскільки позивач при поданні даного позову не у повному обсязі сплатив судовий збір, він підлягає стягненню з відповідачів на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved