Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-15 00:00:00

У лютому 2005 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання договору позики укладеним, стягнення суми та відшкодування моральної шкоди. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2006 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково. Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 25072,90 грн. та стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 250,73 грн., в іншій частині позову відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2007 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2006 року скасовано та справу направлено на новий розгляд. При новому розгляді справи позивачка уточнила свої позовні вимоги. В уточненому позові та у судовому засіданні позивачка посилається на те, що у серпні 2002 року вона позичила [PERSON] 1500 доларів США, а у травні 2003 року - ще 3000 доларів США. [PERSON] обіцяла повернути зазначену суму у червні 2003 року. У зазначений строк відповідачка кошти не повернула. У березні 2004 року вона погодилася написати розписку на суму 1500 доларів США. Згідно цієї розписки вона мала повернути борг після продажу квартири [ADDRESS], яка належала їй та її чоловіку - [PERSON]. Позивачка вважає, що кошти отримані від неї, були витрачені на потреби сім'ї, оскільки відповідачі на той час знаходилися у шлюбі. Також позивачка вважає, що неповернення коштів відповідачами завдало їй матеріальної та моральної шкоди. Просила стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на її користь матеріальну шкоду в сумі 23850 грн. (4500 доларів США х 5,30 грн. - курс долара на момент завдання шкоди) та моральну шкоду в сумі 10000 грн. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила. Відповідач [PERSON] у судове засідання з'явився, позовні вимоги не визнав. Суд пояснив, що на час отримання [PERSON] коштів від позивачки він, хоча і знаходився з нею в зареєстрованому шлюбі, фактично разом не проживав і тому вважає, що всі кошти [PERSON] витратила на власні потреби. Просив у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, думку адвоката, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] отримала від позивачки 1500 доларів США, про що у березні 2004 року написала розписку (а. с. 11). Відповідно до даної розписки, [PERSON] зобов'язувалася повернути зазначену суму після продажу квартири [ADDRESS]. У серпні 2004 року відповідач [PERSON] почав оформлювати документу в КП ДМБТІ для продажу квартири [ADDRESS], що підтверджується копіями квитанцій та повідомлень (а. с. 12-13). 15.09.2004 року було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON]. Суд критично ставиться до твердження відповідача, що він з [PERSON] фактично не проживав однією сім'єю з травня 2002 року, оскільки у судовому засідання відповідач не надав доказів цього, а показання свідка [PERSON] не можуть слугувати підтвердженням цього, бо він є сином відповідача. Суд також не може прийняти до уваги твердження позивачки про те, що вона передала відповідачці суму еквівалентну 4500 доларів США. оскільки це документально нічим не підтверджується. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що вони знали про передані [PERSON] [PERSON] гроші, однак жоден з них не бачив яку суму передавали. Відповідачі знаходилися у зареєстрованому шлюбі до 01 вересня 2004 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу (а. с. 181). Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, у судовому засіданні знайшло підтвердження того, що відповідачка [PERSON] отримала, перебуваючи у шлюбі з відповідачем [PERSON], гроші, які позивачці повернені не були. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Неправомірними діями відповідачів позивачці було завдано майнову шкоду, яку суд вважає можливим стягнути частково у розмірі 7950 грн. (1500 доларів США х 5,30 грн. - курс долара на момент завдання шкоди). Вимога позивачки про стягнення моральної шкоди не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні і тому задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави з позивачки судовий збір у розмірі 167 грн. 50 коп., з відповідачів солідарно - 79 грн. 50 коп. Крім того, з [PERSON] підлягають стягненню витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн.

Outcome: partial