Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-19 00:00:00

Позивач вказує, що 15 липня 1998 року він обміняв квартиру у [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] , власниками якої були відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Вказаний правочин було зареєстровано Дніпрорудненською товарною біржею «Інтеграл». У зв`язку з тим, що правочин не був зареєстрований у нотаріальній конторі позивач не має змоги розпорядитися своєю квартирою. Позивач просить визнати договір міни укладений між ним та відповідачами [PERSON] , зареєстрований на Дніпрорудненській товарній біржі «Інтеграл» дійсним, та визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просять задовольнити. Від позовних вимог щодо стягнення судових витрат з відповідачів позивач відмовився. Представник відповідача – Дніпрорудненскьої товарної біржі «Інтеграл», що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що у справі є поштове повідомлення, у судове засідання не з’явився, суду надано заяву про розгляд справи без участі представника відповідача. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, суду надано заяви про розгляд справи без їх участі. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного. Як встановлено у судовому засіданні 15.07.1998 року між позивачем та відповідачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір міни, відповідно до умов якого сторони обмінялися належними їм на той час квартирами, договір був укладений та зареєстрований на Дніпрорудненській товарній біржі «Інтеграл», копія договору долучена до справи. Таким чином, судом встановлено, що сторони договору досягли згоди щодо усіх суттєвих його умов, відбулося повне виконання умов договору сторонами, позивач фактично мешкає та користується квартирою, на яку просить визнати за ним право власності, проти чого не заперечують відповідачі. Ст.328 ЦК України передбачає, що право власності виникає на підставах, не заборонених законом. Ст.47 ЦК України (ред..1963р.), що діяла на час укладення договору, передбачала, що нотаріальне посвідчення договору обов’язкове лише у випадках, зазначених в законі. Недодержання нотаріальної форми, у цих випадках, тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ст.48 ЦК України. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду - визнати її дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне посвідчення угоди не вимагається. Ст.227 ЦК України (ред..1963р.), як і ст.657 ЦК України передбачають обов’язкове нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомості та його державну реєстрацію. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оскільки договір ніким не оспорюється, але за нині діючим законодавством він не підтверджує право власності позивача на квартиру, позивач не має змоги розпорядитися квартирою та оформити будь яку угоду щодо розпорядження нею нотаріально, суд вважає необхідним позов задовольнити у повному обсязі, визнати договір дійсним, а позивача визнати власником квартири [ADDRESS] , оскільки невизнання вказаного договору порушує його права як власника. На підставі викладеного,

Outcome: approved