Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-12 00:00:00

22 квітня 2008 року [PERSON]. звернувся до суду з позовом до [PERSON] з позовною заявою про стягнення з останнього матеріальних збитків у сумі 11267 грн. та моральної шкоди у сумі 10000 грн., посилаючись на таке: 23 вересня 2007 року він їхав з особистих питань до с. Таранівка Зміївського району Харківської області на належному йому на праві власності автомобілі VOLKSWAGEN PASSAT транзитний номер [NUMBER]. Рухаючись зі сторони м. Харкова у с. Таранівка близько 11-00 год. він зупинився на узбіччі дороги біля житлового будинку [ADDRESS] і перебував у салоні автомобіля. Раптом почув сильний удар по заду. Зіткнення з його автомобілем здійснив водій [PERSON], який рухався на належному йому автомобілі Опель-Омега, д.н.[NUMBER]. По факту ДТП була проведена перевірка працівниками міліції, якою було встановлено, що тілесних ушкоджень жодна людина не отримала і, тому, в порушенні кримінальної справи за ст. 286 КК України було відмовлено, проте також встановлено, що водій [PERSON] порушив п.13.1 Правил дорожнього руху України, а саме: «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу». В результаті ДТП матеріальна шкода, завдана позивачу через ушкодження його автомобіля, склала 11267 грн. Моральну шкоду позивач оцінює у 10000 грн., оскільки через ДТП порушено його нормальний спосіб життя, він хвилювався через незаплановані матеріальні витрати, що змушувало його шукати необхідні кошти для ремонту автомобіля; відсутність автомобіля займало багато часу для пересування містом Південне, де він є депутатом міської ради, та проводити громадську роботу; в наслідок ДТП позивач переніс струс, погіршилося самопочуття, з'явилася постійна нервовість, головний біль, підвищився кров'яний тиск; для відновлення звичного побутового життя змушений був докладати додаткові зусилля. У судовому засіданні позивач та його представник уточнили позовні вимоги та просили стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди у розмірі 12421 грн. з урахуванням індексації, суму витрат на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 417 грн. 33 коп. та телеграмне повідомлення відповідача про проведення експертизи у сумі 13 грн. 79 коп. Також просили стягнути всі понесені судові витрати та наполягли на стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 грн. Відповідач та його представник [PERSON]. у судовому засіданні позов не визнали та заперечували проти його задоволення, посилаючись на те, що вина водія [PERSON] нічим не доведена і не встановлена, з приводу ДТП не порушено кримінальної справи, а так само немає і справи про адміністративне правопорушення. Виходячи з цього, неможна вести мову і про спричинення моральної шкоди. Крім того, зазначили, що порушення Правил дорожнього руху України мало місце саме у діях водія [PERSON], який, виражаючись водійським сленгом «підрізав» автомобіль [PERSON] при обгоні та зупинці на правій стороні дороги. Також представник відповідача не згодна з тим, що [PERSON]. є належним позивачем, таким позивачем має бути [PERSON], яка була на момент ДТП власницею автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Не згодна сторона відповідача і з тим, що накреслено у Схемі ДТП, вважає, що зіткнення транспортних засобів відбулося не на узбіччі, а ближче до середини дороги, тобто до переривчастої лінії. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідка, а також дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив такі факти та відповідні до них правовідносини: 23 вересня 2007 року близько 11 год. 00 хв. у [ADDRESS] сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT транзитний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Опель-Омега, д.н.[NUMBER] - під керуванням водія [PERSON] Зіткнення та пошкодження автомобілів сталося у світлий час доби при природному освітленні, покриття дороги асфальтне, мокре, були незначні опади у вигляді дощу. Ширина проїзної частини складає 6 м. 90 см., дорога рівна, видимість дороги не обмежена. Все вищезазначене підтвердили сторони, а також це зазначено у матеріалі ЖОІ № 667 Зміївського РВ ЖОІ (а.с.24-35), який був оглянутий та досліджений у судовому засіданні. З пояснень водія [PERSON] вбачається, що він рухався зі сторони м. Харкова в с. Таранівка Зміївського району Харківської області. Вирішивши зупинитися біля б. 101 на правому узбіччі дороги, він пересвідчився у тому, що його маневр не буде перешкоджати іншим учасникам руху, увімкнув правий поворот і зупинився. В той же час відчув зіткнення з його автомобілем з задньої сторони. З ним зіткнувся автомобіль відповідача - Опель-Омега. Це підтверджується складеним протоколом огляду дорожньо-транспортної пригоди (а.с.29) та схемою до нього (а.с.30). І вказаний протокол, і вказана схема складені у присутності обох водіїв працівником міліції за участю понятих; вони цими ж учасниками і підписані, заяв або зауважень від учасників не надходило. Тому, суд робить висновок, що ДТП сталася саме на краю проїжджої частини дороги та на правому її узбіччі, коли автомобіль позивача вже переважною своєю частиною, окрім задньої лівої частини, знаходився на узбіччі, про що свідчить умовне позначення № 6 на Схемі. Виходячи з вказаного, суд критично ставиться до пояснень позивача та показань свідка [PERSON]. щодо того, де саме сталося зіткнення автомобілів, і не сприймає їх як доказ. Факт не ввімкнення сигналу повороту водієм [PERSON]. суд вважає не доведеним, оскільки це підтверджують лише відповідач та свідок, а матеріалами перевірки за наслідками ДТП цього не встановлено, крім того, суд сприймає пояснення позивача стосовно того, що він водій з великим водійським стажем і є уважним та спокійним на дорогах. Суд також на підставі вказаного відкидає пояснення відповідача стосовно того, що [PERSON]. обігнавши автомобіль [PERSON] «підрізав» останнього, оскільки об`єктивних даних цьому не надано. Натомість судом встановлено, з пояснень [PERSON], що він рухався зі швидкістю 50-60 км/год. і це, на думку суду, в умовах мокрої дороги та дощу, завадило останньому при неправильно вибраній дистанції вчасно загальмувати та уникнути зіткнення. В результаті ДТП обидва автомобілі зазнали пошкодження: VOLKSWAGEN PASSAT - задня частина автомобіля, що більш детально описано у висновку експерта - автотоварознавця (а.с.8-18), а у автомобіля Опель-Омега - передня частина, що більш детально описано і у висновку експерта - автотоварознавця (а.с.-). З приводу ДТП за її обставинами було відмовлено у порушенні кримінальної справи за ст.286 КК України, оскільки тілесних ушкоджень будь-якої тяжкості не було спричинено, матеріали справи оглянуті у судовому засіданні. Протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП у відношенні [PERSON] не складався, а у відношенні [PERSON] складався, проте до суду він не надходив, про що свідчать протокол про адміністративне правопорушення від 23.09.2007 року (а.с.32) та відповіді Зміївського районного та Первомайського міськрайонного судів Харківської області (а.с.41,43). Посилання сторони відповідача на те, що [PERSON]. не є належним позивачем у справі, а ним мала б бути [PERSON], яка була на момент ДТП власницею автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.20) суд також не приймає до уваги, оскільки [PERSON]. на підставі біржового контракту купівлі-продажу від 07.08.2008 року (а.с.19) придбав вказаний транспортний засіб у останньої, а того ж числа був знятий з обліку для реалізації в 1-му міжрайонному відділенні ДАІ (м.Чернівці) за дорученням [PERSON], але поставити автомобіль на облік на своє ім'я позивач не встиг через ДТП і зробив це лише 06.02.2008 року. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 6 від 27.03.1992 року „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди” під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідач свою вину у ДТП не визнає та просить відмовити позивачу у задоволенні його позову у повному обсязі. Згідно зі ст. 60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд, вважає, обґрунтованими доводи сторони позивача. Виходячи з вищенаведеного, у суду немає жодних сумнівів, що у ДТП винний водій [PERSON], який порушив Правила дорожнього руху України, а саме п. 13.1 «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу». Водій [PERSON] не до кінця усвідомив правильність вибору швидкості руху за наявних погодних умов і не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу та допустив зіткнення транспортних засобів. Вини у діях водія [PERSON] немає, оскілки він відповідно до п. 10.1 Правил дорожнього руху України перед зміною напрямку руху переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. В результаті винних дій водія [PERSON] уникнути зіткнення з автомобілем [PERSON] не вдалося. Вина водія [PERSON] повністю доведена зібраними у справі доказами, а відповідно до ст. 1187 ЦК України „Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку”. Власником автомобіля Опель-Омега, д.н.[NUMBER] є [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER], тому, саме він повинен відшкодувати завдану шкоду позивачеві, а також витрати понесені з розглядом справи: так, відповідач має сплатити позивачу суму матеріальних збитків за пошкодження його автомобіля згідно висновку спеціаліста автотоварознавця у розмірі 10736 грн. (а.с.8-9), а також індексацію на вказану суму у розмірі 1685 грн. відповідно до наданого розрахунку представника позивача (а.с.65-67), проти якого сторона відповідача ніяких заперечень не надала, а всього - 12421 грн.; стягненню підлягають витрати за отримання позивачем висновку спеціаліста-автотоварознавця у сумі 417 грн. 33 коп., яку він сплатив згідно квитанції (а.с.22), витрати за телеграмне повідомлення відповідача про проведення експертизи у сумі 13 грн. 79 коп. (а.с.22), а також інші судові витрати понесені позивачем при подачі позову до суду - 180 грн. державного мита та інформаційно-технічні витрати - 30 грн. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У відповідності до ст. 23 ЦПК України моральна шкода також може полягати і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Честь, гідність та ділова репутація позивача не постраждали; здоров'я не пошкоджене, оскільки цьому немає підтвердження. Проте, суд встановив, що для позивача автомобіль є засобом пересування, яким він постійно користувався у побуті через свою громадську діяльність (копія депутатського посвідчення а.с.89), і тривала його відсутність порушила звичайний спосіб життя позивача, позивач поніс душевні страждання у зв'язку із пошкодженням його майна. На думку суду, викладене є іншими негативними наслідками. Сума у 10000 гривень завищена позивачем і, тому, суд вважає, що буде достатньо стягнути з відповідача 1000 гривень у відшкодування спричиненої моральної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування, суд врахував ступінь вини водія [PERSON], що погодні умови не дозволили йому у повній мірі об'єктивно зорієнтуватися у обстановці і вибрати безпечну дистанцію руху. Суд також виходив з принципів розумності та справедливості.

Outcome: partial