Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-22 00:00:00

У вересні 2007 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу об'єктів нерухомого майна від 13 березня 2007 року, укладеного між ним та приватним підприємством “Ліна”, визнання права власності на це майно, а в листопаді 2007 року доповнив позов вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15 серпня 2007 року між приватним підприємством “Ліна” та [PERSON] Свої вимоги обгрунтовував тим, що 13 березня 2007 року між ним та директором приватного підприємства “Ліна” [PERSON] було укладено письмовий договір купівлі-продажу приміщення складу та підстанції з трансформатором, що входили до складу належного ПП “Ліна” майнового комплексу, розташованого по вул.Автозаводській,3 в м. Світловодську. Того ж дня він, позивач, на виконання умов договору сплатив 57 тис. грн. і прийняв від продавця за відповідним актом прийому-передачі придбані об'єкти нерухомого майна. Однак відповідач ухилявся від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу і 15 серпня 2007 року продав спірне майно [PERSON]., нотаріально оформивши відповідний договір купівлі-продажу, про що йому, позивачу, стало відомо після звернення до суду в вересні 2007 року. Вважає, що цей договір є незаконним і таким, що був укладений на підставах, які суперечать закону, та під впливом обману, оскільки покупець не був повідомлений про його, [PERSON]., право на продані об'єкти нерухомості. У зв'язку з цим просив задовольнити його вимоги. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Представник відповідачів [PERSON]. та ПП «Ліна» позов не визнав, пояснив, що між [PERSON] та [PERSON]. дійсно був підписаний договір від 13 березня 2007 року, на виконання якого [PERSON]отримав від [PERSON]. кошти в сумі 47 тис. грн. про що видана розписка та складений акт прийому-передачі майна. Договір не був нотаріально оформлений, але від нотаріального посвідчення договору [PERSON]не ухилявся, протягом трьох місяців шукав позивача, але безрезультатно, а тому через деякий час подав в засоби масової інформації оголошення про продаж об'єктів нерухомості, і продав вказане нерухоме майно [PERSON]. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував та пояснив, що Рудницький придбав об'єкти нерухомості у встановленому законом порядку, відповідно до нотаріально посвідченого договору 15 серпня 2007 року. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши та оцінивши їх у єдності і сукупності, враховуючи, що сторони заявляли про те, що ними надані всі наявні докази, яких достатньо для вирішення спору між ними, виходячи з встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до таких висновків. В силу ч.1 ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Статтею 657 ЦК України встановлено, що договори купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладаються у письмовій формі і підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно з ч.3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Між ПП «Ліна» в особі директора [PERSON]. та [PERSON]. дійсно був підписаний договір купівлі-продажу об'єктів нерухомого майна від 13 березня 2007 року, але він нотаріально не посвідчений та в установленому порядку його державна реєстрація не проведена. Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. В силу ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Частиною 1 статті 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Вчинений ПП «Ліна» та [PERSON]. договір купівлі-продажу об'єктів нерухомого майна 13 березня 2007 року в силу ч.1 ст.220 ЦК України є нікчемним правочином. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник, відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України, для доведення тих обставин, на які вони посилалися як на підставу позовних вимог, не надали суду доказів, які б були належними, достовірними, допустимими та достатніми для підтвердження факту ухилення ПП «Ліна» від нотаріального посвідчення вчиненого договору, а тому суд не може визнати, відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, такий договір дійсним, а отже, вказана позовна вимога підлягає залишенню без задоволення. Частиною 4 ст. 334 ЦК України встановлено, що якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Аналіз змісту ст.210 ЦК України дає змогу дійти висновку, що цивільні права і обов'язки у сторін такого правочину можуть виникати тільки з моменту його реєстрації. Таким чином, для виникнення договірних відносин необхідно дотримання норм ст.638 ЦК України, згідно з якою договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов і вимог ст.210 ЦК України, що передбачає державну реєстрацію окремих договорів. На підставі викладеного підлягає залишенню без задоволення також і позовна вимога щодо визнання за позивачем права власності на об'єкти нерухомого майна, вказані в договорі купівлі-продажу від 13 березня 2007 року, так як сторонами договору вчинено нікчемний правочин. При недотриманні вимоги стосовно реєстрації правочину, у тих випадках, коли така реєстрація визнана законом обов'язковою, такий правочин вважається неукладеним, а отже, не має юридичної сили і не може породжувати для його суб'єктів бажаного правового результату і відповідних прав. Оскільки вищевказаний договір купівлі-продажу об'єктів нерухомого майна від 13 березня 2007 року між ПП «Ліна» та [PERSON]. є недійсним, а отже не створив жодних юридичних наслідків, суд визнає, що ПП «Ліна» уклала договір купівлі-продажу об'єктів нерухомого майна з [PERSON] на законних підставах. В судовому засіданні позивачем не доведено підстави, передбачені ч.1 ст.230 ЦК України, щодо навмисного введення ПП «Ліна» покупця [PERSON] в оману щодо обставин, які мають істотне значення, на які посилався позивач та його представник як на підставу своїх вимог, оскільки відповідач [PERSON] введення його в оману заперечував, тому у суду не має підстав для визнання договору купівлі-продажу об'єктів нерухомого майна від 15 серпня 2007 року між ПП «Ліна» та [PERSON] недійсним, а отже позов підлягає залишенню без задоволення. Судові витрати по справі підлягають покладенню на позивача в силу ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed