Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-28 00:00:00

Позивач та його представник просять суд визнати за [PERSON] право власності на кімнату [ADDRESS] посилаючись на те, що 15.04.2005 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав 20 000 грн., які не повернув до 15.02.2007 року, а тому, відповідно до п.3.2 вказаного договору [PERSON] має право визнати за собою право власності на вказану кімнату. [PERSON] помер [INFO] (а.с.26). Після його смерті його правонаступником є [PERSON], яка прийняла спадщину. [PERSON] була залучена до участі у справі як відповідачка та надала суду заяву про те, що просить розглядати справу без її участі, за участю її представника [PERSON] Представник [PERSON] проти позову заперечувала посилаючись на те, що договір позики [PERSON] не укладав і гроші за договором не отримував. Також посилається на те, що договір застави спірної кімнати не укладався, що за договором позики можуть заявлятися лише вимоги про передачу предмета позики, а не іншого майна. [PERSON], [PERSON], їх представник [PERSON] позовні вимоги підтримали посилаючись на те, що вони 22.09.2007 року придбали вказану кімнату в [PERSON] по договору купівлі-продажу. Стосовно договору позики між [PERSON] і [PERSON] їм нічого не відомо. Судом встановлено наступне. Відповідно до договору грошової позики від 15.04.2005 року (а.с.4), [PERSON] передав [PERSON] 20 000 гривень, а останній зобов'язався повернути позикодавцю цю ж суму грошей до 15.02.2007 року. Пунктом 3.2 вказаного договору передбачено, що в разі не повернення позики в вказаний строк, позикодавець має право звернути стягнення на нерухоме майно позичальника, а саме на кімнату [ADDRESS], визнав за собою право власності на вказане майно в судовому порядку. [PERSON] помер [INFO] (а.с.26). Після його смерті його правонаступником є [PERSON], яка прийняла спадщину. Її представник [PERSON] не визнає факт укладення вказаного договору, факт отримання грошей по договору. Позов про визнання вказаного договору недійсним до суду не подавався, бо як пояснила представник [PERSON], такий позов буде заявлено тоді, коли буде розглядатися позов про стягнення грошових коштів за договором позики. Враховуючи викладене, предметом розгляду суду на цей час не є питання про визнання договору недійсним. Відповідно до ст.1046 Цивільного Кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Тобто, за договором позики, в разі невиконання зобов'язання про повернення грошових коштів, не можна вимагати повернення замість грошей нерухомого майна. Зважаючи на те, що позивач просить стягнути за невиконання грошового зобов'язання по договору позики саме нерухоме майно, визнавши за ним право власності на це майно, то такі позовні вимоги задоволенню не підлягають, як такі, що не відповідають вимогам закону. Крім того, згідно глави 49 Цивільного Кодексу України, зобов'язання за договором може забезпечуватися заставою. Статтею 577 Цивільного Кодексу України визначено, що договір застави, якщо предметом застави є нерухоме майно, підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. [PERSON] і [PERSON] не укладали між собою договір застави, не посвідчували його нотаріально, не реєстрували його, а тому за вказаними правовідносинами відсутнє таке забезпечення виконання зобов'язань, як застава. Вказані висновки суду також свідчать про відсутність підстав для задоволення позову, а тому суд в позові відмовляє. Аналіз пункту 3.2 вказаного вище договору свідчить про те, що в разі невиконання зобов'язань по договору позикодавець лише має право звернутися до суду з вимогою про звернення стягнення на нерухоме майно позичальника в рахунок боргу. Тобто, сутність цих обставин слід розуміти так, що в разі стягнення судом боргу з позичальника на користь позикодавця, можливо звернути стягнення на нерухоме майно позичальника в стадії виконання судового рішення, яким стягнуто грошову суму. Така можливість передбачена і законодавством, навіть якщо б сторони і не передбачили цього в договорі. Як альтернативний вид звернення стягнення на майно, сторони передбачили не реалізацію нерухомого майна, а передачу його у власність. Зважаючи на викладене, відсутні підстави для визнання права власності на спірну кімнату за позивачем в разі не повернення грошей по договору позики. Тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed