Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-05 00:00:00

у травні 2008 р. [PERSON] пред'явила позов до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 14295 грн. 91 коп. Свої вимоги вона обґрунтовувала тим, що відповідач, неправомірно заволодівши належним їй автомобілем марки АЗЛК 21412, державний номер [NUMBER], 01.08.2007 р., рухаючись на ньому по мосту в с. Березівка Талалаївського району, не справився з його керуванням і зіткнувся з металевою опорою мосту, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Тому на її користь належить стягнути з [PERSON] завдану у такий спосіб шкоду у вищевказаному розмірі і судові витрати. Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати дане рішення. При цьому вона посилається на те, що: - суддя, яка головувала по справі у місцевому суді, була заінтересованою у результаті розгляду справи, про що свідчить її поведінка, - до справи не долучено низки доказів, що підтверджують позов. В судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу. Представник відповідача апеляційну скаргу не визнав. Сенс його доводів зводиться до того, що постановлене по справі рішення є законним та обґрунтованим. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відмовляючи у задоволенні позову, суд І інстанції виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними. Але з таким висновком не погоджується апеляційний суд. Так, по справі встановлено, що: - [PERSON] та її чоловікові [PERSON] на праві спільної сумісної власності (як майно, що придбане за спільні кошти у період шлюбу) належить автомобіль АЗЛК 21412, реєстраційний [NUMBER]. Право власності на цей автомобіль зареєстровано на позивача; остання 17.01.2006 р. видала [PERSON] довіреність, згідно з якою вона доручає йому продати даний автомобіль, для чого вона надала йому низку прав, у тому числі й право користування ним, зокрема й право ним керувати. Строк дії даної довіреності - до 17.01.2009 р. Це підтверджується поясненнями представника позивача й копіями свідоцтва про реєстрацію автомобіля та довіреності, про які йдеться (а.с. 20, 22), - 01.08.2007 р. [PERSON] разом з [PERSON] та відповідачем розпивали спиртні напої у с. Березівка Талалаївського району. Після цього [PERSON] і [PERSON] з дозволу [PERSON] на належному останньому й позивачеві автомобілі поїхали до магазину. Під час цієї поїздки, рухаючись по мосту у вищеназваному селі, [PERSON], не справившись з керуванням автомобіля, зіткнувся з огорожею мосту, внаслідок чого автомобілю було завдано механічних ушкоджень. Це підтверджується поясненнями представника позивача й копією постанови Талалаївського РВ УМВС України в Чернігівській області від 22.03.2008 р. про відмову в порушенні кримінальної справи за заявою [PERSON] про притягнення [PERSON] до відповідальності за незаконне заволодіння та пошкодження автомобіля (а.с. 4-5), - згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 08.02.2008 р., розмір матеріального збитку, завданого шляхом пошкодження належного позивачеві й [PERSON] автомобіля, становить 6504 грн. 55 коп., а вартість його відновлювального ремонту становить 13945 грн. 91 коп. Вартість автотоварознавчого дослідження становить 350 грн. (копії цього висновку й квитанції про сплату послуг спеціаліста на а.с. 7-18, 19). В силу ст.ст. 57-59 ЦПК України всі вищеописані докази є належними й допустимими; стороною відповідача їх ні в який спосіб не спростовано, як того вимагає ст. 60 цього ж Кодексу. На підставі цих доказів апеляційний суд доходить висновків про те, що: - безпосередньою причиною виникнення шкоди, яку вимагає відшкодувати позивач, є винні дії відповідача, що виразилися у тому, що він під час руху на належному [PERSON] і [PERSON] автомобілі не справився з його керуванням, внаслідок чого сталося зіткнення цього автомобіля з огорожею мосту, у результаті чого автомобілю завдано механічних ушкоджень. Форма вини [PERSON] у спричиненні вищевказаної шкоди для вирішення спору між сторонами не має юридичного значення, - виникненню даної шкоди сприяла груба необережність [PERSON] Це виразилося у тому, що згідно з п/п „г” п. 2.9 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабміну України № 1306 від 10.10.2001 р. (з наступними змінами й доповненнями) водієві забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного сп'яніння. Всупереч цьому припису останній передав керування належним йому та його дружині автомобілем безпосередньому завдавачеві шкоди [PERSON], який перебував у стані алкогольного сп'яніння. Таким чином, і вина відповідача, і вина [PERSON] у завданні шкоди, що її вимагає відшкодувати позивач, становить 50% у кожного. Ч. 2 ст. 1192 ЦК України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Доказів того, що позовною стороною проведено відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля, на який витрачено 13945 грн. 91 коп., або іншу суму, розмір якої є більшим ніж розмір матеріального збитку, завданого пошкодженням цього автомобіля, суду не надано. Таким чином, при визначенні розміру шкоди, завданої позивачеві у вищеописаний спосіб, необхідно виходити не з визначеної у висновку спеціаліста-автотоварознавця вартості відновлювального ремонту, а з визначеного у цьому ж висновку розміру матеріального збитку, який становить 6504 грн. 55 коп. Тож виходячи з даного розміру, враховуючи ступінь вини [PERSON] у спричиненні [PERSON] шкоди, з останнього на її відшкодування належить стягнути грошові кошти у сумі: 6504 грн. 55 коп. х 50 % = 3252 грн. 28 коп. Твердження апелюючої сторони про те, що головуюча по справі у суді І інстанції була заінтересованою у результаті її розгляду, нічим не підтверджено. Отже оскаржуване рішення підлягає скасуванню з постановленням рішення про часткове задоволення позову. В порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить також стягнути і документально підтверджені квитанціями понесені нею судові витрати, а саме: витрати по сплаті державного мита пропорційно до задоволеної частини вимог у загальній сумі 76 грн. 50 коп. (а.с. 66, 67), 350 грн. вартості послуг спеціаліста (а.с. 19) і 60 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с. 1, 68), а всього 486 грн. 50 коп.

Outcome: partial