Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що відповідно до договору дарування від 16 серпня 2002 року він набув право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS]. В зв'язку з тим, що будинок був в аварійному стані, він його демонтував та збудував новий у відповідності до вимог будівництва. Також побудував господарські будівлі та споруди. Враховуючи, що будівництво здійснено без відповідних проектних документів, він не може зареєструвати за собою право власності. В судовому засіданні при попередньому розгляді справи представник позивача за довіреністю [PERSON]позовні вимоги повністю підтримав, підтвердив зазначені в позові обставини, надавши всі можливі докази на їх підтвердження (а.с.16). Представник відповідача - Мачухівської сільради Полтавського району в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти задоволення позовних вимог (а.с.15). Представник третьої особи - Комунального підприємства „Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району” направив до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, при вирішенні спору покладався на розсуд суду. Суд з'ясувавши думку представника позивача, який не заперечив проти розгляду справи у відсутності представників відповідача та третьої особи при наявності від них відповідних заяв, вважає за можливе ухвалити рішення по справі при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 16 серпня 2002 року [PERSON] набув право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.4). Зазначене право власності на нерухоме майно зареєстровано Комунальним підприємством „Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району” 19 травня 2006 року за реєстраційним номером 14811869 (а.с.5) та виготовлена технічна документація (а.с.7-12). Відповідно до архітектурно-будівельного висновку, наданого Комунальним підприємством „Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району” 15 серпня 2008 року, будинок по [ADDRESS] збудований без порушення Державних будівельних норм України ДБН 360-92** „Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень”. Планувальне вирішення будинку відповідає вимогам діючих на даний час державних будівельних норм ДБН В.2.2-15-2005 „Житлові будинки. Основні положення”, і є придатним для подальшої експлуатації (а.с.18,19). Відповідно до ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Визнання відповідачами пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та охоронювані законом інтереси інших осіб. На підставі викладеного, ст.ст.15, 319, 331, 375, 376, 392 ЦК України,

Outcome: approved