Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-25 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом про визнання недійсним рішення сільської ради про відмову в наданні земельних ділянок у приватну власність та визнання права власності на земельні ділянки і зобов'язання посадових осіб видати державні акти на спірні земельні ділянки до відповідачів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що його бабця, [PERSON] і дідусь, [PERSON], користувалися в селі Бистрець присадибною ділянкою 0.50 га землі в урочищі Підгаджино, 1.0 га землі для пасовища і сінокосіння на Підгаджино, а також земельною ділянкою, площею 0.60 га на Дитулі, яка була передана в приватну власність, однак державний акт про право приватної власності на землю ними не оформлено, оскільки не було грошей. [INFO] його дід, [PERSON], помер і він звернувся до сесії Бистрецької сільської ради із заявою про переоформлення земельних ділянок на бабцю, але в задоволенні його заяв відмовлено. Відмова нічим не мотивована, усно повідомлено, що земельні ділянки вилучені та передані іншим громадянам, однак рішення про вилучення земельних ділянок та надання їх іншим громадянам, як і рішення про відмову в наданні зазначених земельних ділянок йому не було надано. В зв'язку з тим. що без згоди бабці вилучили земельні ділянки, які були у спільному постійному користуванні і в спільній сумісній власності , він, в інтересах бабці звернувся з позовними вимогами до суду. Рішенням Верховинського районного суду від 19 квітня 2007 року -2- задоволено позовні вимоги, визнано нечинними та скасовано рішення Бистрецької сільської ради: від 24 грудня 2002 року про вилучення у [PERSON] передану у приватну власність земельну ділянку, площею 0,60 га на урочищі Дитул та надання її в оренду [PERSON]; про вилучення у [PERSON] передану у постійне користування земельну ділянку, площею 1,0 га на урочищі Підгажино та надання її в тимчасове користування [PERSON] ; - від 30 березня 2004 року про вилучення у [PERSON] передану у постійне користування земельну ділянку, площею 0,50 га на урочищі Підгажино та надання її в тимчасове користування [PERSON]; - від 13 грудня 2005 року про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 2,25 га, в частині земельної ділянки площею 1,0 га, якою користувався [PERSON]; про надання дозволу [PERSON] на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, площею 1,40 га, в частині земельної ділянки площею 0,50 га, якою користувався [PERSON]; про надання дозволу на виготовлення проектів відведення земельних ділянок по 0,10 га для будівництва дач [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на землю [PERSON] [NUMBER]від 15.06.2006 року, реєстраційний номер [NUMBER] в частині права власності на земельну ділянку, площею 1,0 га. Зобов'язано Бистрецьку сільську раду повернути у власність та користування [PERSON] земельні ділянки : у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд/присадибна ділянка/ - 0,25 га в с. Бистрець в урочищі Дитул, та в користування - 1,5 га в с. Бистрець в урочищі Підгажино. По його заяві дане рішення звернено до виконання, а також [PERSON] в порядку ст. ст. 19, 121 Земельного кодексу України та ст. 6 Перехідних положень Земельного кодексу України повторно звернулася до сесії сільської ради із заявами про передачу їй в приватну власність земельних ділянок, які були в постійному користуванні. Рішенням сесії Бистрецької сільської ради від 05.10.2007 року відмовлено в передачі в приватну власність земельних ділянок: площею 0.25 га для будівництва і обслуговування будівель на урочищі Дитул, та для ведення особистого селянського господарства площею 0.35 га на урочищі Дитул і 1.50 га на урочищі Підгаджино. Вважає, що таке рішення сільською радою прийнято з грубим порушенням діючого земельного законодавства та знехтуване рішення суду, яким зобов'язувалося сільську раду передати земельні ділянки у приватну власність та користування. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у відповідності до ст. 140 -3- Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку припиняється у випадку смерті тільки при відсутності спадкоємця. Бабця є спадкоємцем померлого дідуся і земельна ділянка, яка передавалась на Дитулі у приватну власність, площею 0.60 га повинна бути надана бабці. Ст. 7 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що після смерті орендаря право на оренду переходить до спадкоємців, а при їх відмові, чи відсутності таких-до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем та виявляли бажання стати орендарями. Тобто земельні ділянки 0.50 га для ведення особистого підсобного господарства 1.0 га для сінокосіння і випасання худоби повинні бути передані бабці, в інтересах якої, він діє, як піклувальник. Земельним кодексом України 2001 року встановлено, що рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення його в дію, підлягають виконанню відповідно до вимог цього кодексу. Ст. 6 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим кодексом не можуть мати їх на такому праві повинні до 01 січня 2008 року переоформити право власності або право оренди на них. Вважає що з врахуванням цих законодавчих положень земельна ділянка в с. Бистрець, дільниця Дитул, площею 0.60 га, яка передавалась у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого підсобного господарства [PERSON], в розмірі 0.25 га повинна була бути передана у приватну власність його дружини - [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а решту землі - 0.35 га та земельні ділянки 0.50 га і 1.0 га в Підгаджино - в приватну власність для ведення особистого селянсько­го господарства та видані державні акти, які посвідчують право власності на землю, однак сільська рада в цьому безпідставно відмовила, зазначивши в рішенні, що ці земельні ділянки передані виконавчою службою. Вважає також із посиланням на законодавчі положення, що оскільки сільський голова і начальник управління земельних ресурсів району видають державні акти на право власності на землю, їх слід зобов'язати вчинити ці дії. В судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить в изнати недійсним рішення сесії Бистрецької сільської ради від 05.10.2007 року про відмову [PERSON] в наданні земельних ділянок в приватну власність та визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки : площею 0.25 га для будівництва і обслуговування будівель на урочищі Дитул та для ведення особистого селянського господарства : площею 0.35 га на урочищі Дитул і 1.50 га на урочищі Підгаджино та зобов'язати сільського голову Бистрецької сільської ради і н ачальника -4- управління земельних ресурсів Верховинського району видати та підписати [PERSON] державні акти на право власності на земельні ділянки : площею 0.25 га для будівництва і обслуговування будівель на урочищі Дитул та для ведення особистого селянського господарства площею 0.35 га на урочищі Дитул і 1.50 га на урочищі Підгаджино. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Верховинського районного суду від 19 квітня 2007 року задоволено його позовні вимоги, визнано не чинними та скасовані рішення Бистрецької сільської ради в частині надання земельних ділянок, що були в користуванні діда і баби і надавалося їм у приватну власність, визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на землю [PERSON] [NUMBER]від 15.06.2006 року, реєстраційний номер [NUMBER] в частині права власності на земельну ділянку, площею 1,0 га та зобов'язано Бистрецьку сільську раду повернути у власність та користування [PERSON] земельні ділянки : у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд/присадибна ділянка/ - 0,25 га в с. Бистрець в урочищі Дитул, та в користування - 1,5 га в с. Бистрець в урочищі Підгажино. Зазначене рішення суду звернуто до виконання і одночасно [PERSON] звернулася до селищної ради із заявою про надання їй цих земельних ділянок у приватну власність. Рішенням сесії від 05 жовтня 2007 року в задоволенні заяви відмовлено, цю відмову мотивовано тим, що ДВС виконала передачу земельної ділянки без рішення сесії. Вирішуючи спірне питання, суд виходить із того, що п орядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянам, передбачений ст. 118 Земельного кодексу України та статтею 121 цього ж кодексу встановлені норми такої передачі. Згідно цих законодавчих положень громадяни мають право на безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної і комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2.0 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - 0.25 га. Ст. 6 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим кодексом не можуть мати їх на такому праві повинні до 01 січня 2008 року переоформити право власності або право оренди на них. З врахуванням цих законодавчих положень та рішення Верховинського районного суду, яке набрало законної сили і яке має преюдиціальне значення, у сесії сільської ради не було жодних підстав відмовляти [PERSON] у -5- передачі їй у приватну власність земельних ділянок і посилання при такій відмові на те, що виконавча служба вже вчинила передачу землі є безпідставним, оскільки виконавча служба вирішувала питання про виконання рішення суду про повернення земельних ділянок у користування [PERSON], а тому рішення сесії слід визнати не чинним і воно підлягає до скасування. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання права власності на земельні ділянки за позивачкою, суд бере до уваги, що частиною 11 статті 118 Земельного кодексу України, якою передбачений порядок приватизації земельних ділянок громадянами, встановлено, що у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних в пункті 7 постанови від 16 квітня 2007 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» за заявою сторони, яка не погоджується з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади щодо земельного спору, суд перевіряє правильність цього рішення і вирішує спір по суті. Зокрема, при оскарженні рішень органів виконавчої влади чи місцевого самоврядування з питань, віднесених до їх компетенції (наприклад, про відмову у передачі у власність чи в продаж земельної ділянки або розміщенні об'єкта) суд в разі задоволення позову визнає рішення цих органів недійсними і зобов'язує їх, залежно від характеру спору, виконати певні дії на захист порушеного права чи сам визнає це право за позивачем. Постановою КМ України від 26 травня 2004 року № 677» Про затвердження Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» проект відведення земельної ділянки розробляється на підставі рішення сільської, селищної, міської ради, районної, Київської або Севастопольської міської держадміністрації, до повноважень яких належить надання у користування або передачу у власність земельних ділянок, а також судового рішення. Земельним кодексом України (ч. 3 ст. 152) встановлено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом а) визнання прав; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Аналіз даних статей земельного законодавства з врахуванням роз'яснень Пленуму Верховного Суду України дає суду підстави зробити висновок, що оскільки сільська рада грубо порушила право людини мати в приватній власності земельні ділянки, це право повинно бути захищене судом шляхом визнання за людиною права власності на земельні ділянки. Що стосується позовних вимог в частині зобов'язання посадових осіб видати державні акти на землю, то суд бере до уваги, що право власності на земельну ділянку та право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Така вимога передбачена статтею 126 Земельного кодексу України. У відповідності до підпункту 2) пункту б) частини 1 ст. 33 Закону України “ Про місцеве самоврядування в Україні” до делегованих повноважень виконавчого комітету сільської ради у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища належить “ реєстрація суб'єктів права власності на землю; реєстрація права користування землею і договорів на оренду землі; видача документів, що посвідчують право власності і право користування землею. Статтею 42 цього ж Закону визначено, що сільський, селищний, міський голова здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету (п. 7 ч. 3 ст. 42 ЗУ “ Про місцеве самоврядування в Україні”), підписує рішення ради та її виконавчого комітету. Постановою Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2002 року № 449 “Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою” затверджено форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, згідно яких державний акт на право власності на земельну ділянку підписує голова місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування та начальник державного органу земельних ресурсів. З врахуванням того, що суд дійшов висновку про те, що сільською радою порушено право людини мати в приватній власності земельні ділянки і рішення сесії сільської ради про відмову в задоволенні цього права слід визнати не чинним, а також того, що порушене право підлягає захисту судом шляхом визнання права власності, а також беручи до уваги вимоги вищезазначених законів та нормативних актів, слід задовольнити і позовні вимоги в частині зобов'язання посадових осіб сільської ради та управління земельних ресурсів видати державні акти, які посвідчують право власності громадянина України на землю.

Outcome: approved