Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-08 00:00:00

До суду з вказаною позовною заявою звернулась [PERSON] посилаючись на те, що вона з відповідачем з 19 квітня 2003 по 27 серпня 2008 року перебувала в шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Просить суд стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини доходу (заробітку) щомісячно до повноліття дитини, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що вони припинили шлюбні стосунки і не дійшли згоди щодо порядку та розміру виплати коштів на утримання сина. Домовленості про добровільне виконання відповідачем обов'язку утримувати сина ними не досягнуто, договору про сплату аліментів не укладено. Інших дітей у відповідача не має. Син будь яких доходів чи майна не має, має задовільний стан здоровя. Вона тимчасово не працює. Проживає в будинку, який належить їй та відповідачу, земельної частки (паю) у власності не має. Відповідач є працездатним, має у власності будинок, земельної частки (паю) не має. Позивачка в попередньому судовому засіданні зменшила позовні вимоги та просить суд стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до його повноліття. Відповідач в попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнав. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки та письмову заяву відповідача про визнання позову та перевіривши письмові докази, вважає, що визнання відповідачем вказаного позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись, як аліменти на дитину, відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України визначається судом, але розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин у відповідності з ч. 2 ст. 182 цього Кодексу не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що оскільки відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, позовні вимоги визнає, з нього слід стягнути на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти у частці від його доходу в розмірі 1/4 частини доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 п. 4 ст. 81, ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи на користь головного управління Державного казначейства України в Київській області та судовий збір на користь органу місцевого самоврядування. У відповідності з п. 1 ст. 367 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає обов'язковому негайному виконанню.

Outcome: approved