Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-10 00:00:00

У червні 2008 р. [PERSON] пред'явив позов до [PERSON], [PERSON] і [PERSON], в якому просив зобов'язати останніх усунути перешкоди у користуванні [ADDRESS], яка є його власністю, шляхом зняття з реєстрації місця проживання у даній квартирі, а також зобов'язати Службу громадянства і реєстрації фізичних осіб Прилуцького МВ (з обслуговування м. Прилук та Прилуцького р-ну) УМВС України в Чернігівській області зняти з реєстрації місця проживання відповідачів у даній квартирі. Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що до розірвання шлюбу з [PERSON], що мало місце у 1998 р., він разом з останньою, її сином від першого шлюбу [PERSON] і їхнім сином [PERSON] проживали за вищевказаною адресою. Після розірвання шлюбу відповідачі вибули на постійне місце проживання у інше жиле приміщення і без поважних причин у вищевказаній квартирі не проживають, а проживають за іншою адресою, хоча залишаються зареєстрованими у спірній квартирі. Після вибуття з цієї квартири вони жодного разу у ній не з'являлися і не несуть витрат на її утримання. Реєстрація місця проживання [PERSON], [PERSON] і [PERSON] у даній квартирі унеможливлює розпорядження нею. Тож в силу ч. 2 ст. 405 ЦК України відповідачі втратили право користування нею. Оскаржуваним рішенням останніх визнано такими, що втратили право користування [ADDRESS]. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати дане рішення, відмовити у задоволенні позову і відшкодувати судові витрати. При цьому вона посилається на те, що: - суд вирішив справу на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України, але їх норми не регламентують спірні правовідносини, - факт користування нею вищезазначеною квартирою підтверджується довідкою Прилуцького управління по газопостачанню та газифікації ВАТ „Чернігівгаз”, згідно з якою вона сплачувала абонплату за спожитий у спірній квартирі газ, - [PERSON] з 20.07.2008 р. навчається у вищому професійному училищі в м. Києві з стаціонарною формою навчання, а [PERSON] з березня 2008 р. перебуває на стаціонарному лікуванні у Чернігівській обласній психіатричній лікарні, у зв'язку з чим за всіма ними зберігається спірне житло як за тимчасово відсутніми, - за вказаною у позовній заяві адресою вони ніколи не проживали, вона є вигаданою [PERSON] з метою розглянути справу за їхньої відсутності, - відповідно до гл. 8 ЦПК України у зв'язку з їхньою неявкою суд повинен був ухвалити заочне рішення. У судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] підтримали апеляційну скаргу. [PERSON] і його представник апеляційну скаргу не визнали. Сенс їхніх заперечень зводиться до того, що рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Постановляючи оскаржуване рішення, суд І інстанції виходив з того, що у ході розгляду справи встановлено, що відповідачі з 2003 р. не проживають у належній позивачеві квартирі. Але оскаржуване рішення постановлене без дотримання норм матеріального й процесуального права, що регулюють спірні правовідносини. Так, згідно з наявними у справі вступною й резолютивною частинами рішення (а.с. 26) та повним рішенням по даній справі (а.с. 27), суд І інстанції вирішив визнати відповідачів такими, що втратили право користування садибою, що розташована за адресою: [ADDRESS], а згідно з наявним у справі технічним записом ходу судового засідання в місцевому суді суд проголосив, що він вирішив зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні вищевказаною квартирою шляхом зняття їх з реєстрації у ній, зобов'язати Службу громадянства і реєстрації фізичних осіб Прилуцького міського відділу (з обслуговування м. Прилук та Прилуцького р-ну) УМВС України в Чернігівській області зняти останніх з реєстрації у даній квартирі, що є грубим порушенням ст. 218 ЦПК України. До того ж, у позовній заяві нема вимог про визнання [PERSON], [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування належною [PERSON] квартирою, у зв'язку з чим в силу ч. 1 ст.11 ЦПК України суд не мав підстав постановляти рішення про визнання їх такими. Крім того, по справі встановлено, що: - [ADDRESS] є власністю [PERSON], - у даній квартирі зареєстровані [PERSON], його колишня дружина [PERSON], їхній син [PERSON] та син [PERSON] від першого шлюбу [PERSON] Викладене жодним з учасників судового розгляду не оспорюється. Заперечуючи проти позову, [PERSON] пояснює, що вона без документального оформлення трудового договору працює у м. Києві, у зв'язку з чим вона один тиждень мешкає як квартирант у квартирі за адресою: [ADDRESS], а наступний тиждень мешкає у спірній квартирі, що її син [PERSON] не проживав у цій квартирі з 2004 р. по 2005 р. у зв'язку з проходженням строкової служби в Збройних Силах України, що після демобілізації він став мешкати у спірній квартирі, потім - разом з нею у с. Глеваха, а з березня 2008 р. по даний час він проходить курс стаціонарного лікування у Чернігівській обласній психоневрологічній лікарні. Вона також пояснила, що син [PERSON] не проживає в даній квартирі у зв'язку з навчанням на стаціонарному відділенні у професійному училищі в м. Києві. Аналогічні пояснення щодо непроживання у спірній квартирі відносно себе дав [PERSON] З акту комітету самоорганізації населення центрального мікрорайону № 1 м. Прилуки від 30.05.2008 р. № 1046 (а.с. 7) вбачається, що відповідачі у квартирі, що є предметом спору, не проживають з 2003 р. Згідно з письмовими поясненнями мешканців сусідніх зі спірною садиб [PERSON], [PERSON] і [PERSON] від 30.05.2008 р., які завірено головою вищезгаданого комітету (а.с. 8-10), [PERSON] не проживає у належній [PERSON] квартирі з 2003 р. Жоден з цих документів не містить причин непроживання відповідачів у квартирі, про яку йдеться. Копією довідки Прилуцького управління по газопостачанню та газифікації ВАТ „Чернігівгаз” від 13.08.2008 р. підтверджується, що [PERSON] на погашення заборгованості з абонплати за спожитий природний газ у спірній квартирі сплачено: 14.10.2004 р. - 150 грн., 23.09.2005 р. - 165 грн. 03 коп., а 27.10.2005 р. суму заборгованості 2238 грн. 59 коп. погашено чеком, виписаним на ім'я її матері (а.с. 36). У копії договору про надання освітніх послуг від 20.07.2007 р. № 31/9, що укладено між Київським вищим професійним училищем № 33 і відповідачами [PERSON] й [PERSON], зазначено, що останні зареєстровані у [ADDRESS], а проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 37). Апеляційний суд вважає за необхідне вирішити спір як на підставі доказів, наданих у місцевому суді, так і на підставі наданих відповідачами апеляційному суду доказів, оскільки останні сповіщалися місцевим судом про час і місце розгляду справи у порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України і не брали участі у розгляді справи у суді І інстанції. Тож неподання ними цих доказів до місцевого суду зумовлено поважними причинами. Оцінюючи зібрану по справі сукупність доказів, апеляційний суд доходить висновку про те, що нема підстав стверджувати, що до 20.07.2007 р. відповідачі [PERSON] і [PERSON] без поважних причин не проживали у належній позивачеві квартирі, а також висновку про те, що по справі не доведено факт непроживання у цій квартирі без поважних причин з 2003 р. по даний час відповідача [PERSON] Суд може погодитися з твердженням позовної сторони, що [PERSON] і [PERSON] без поважних причин не проживають у спірній квартирі з 20.07.2007 р., але ця обставина не є підставою для задоволення позовних вимог, виходячи з такого. Ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника втрачає право на користування належним останньому житлом у разі відсутності його (члена сім'ї) без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Доказів того, що між сторонами по справі мається будь-яка домовленість з приводу збереження за відповідачами права користування спірним житлом у разі їх відсутності, суду не надано. Інші норми права (крім вищенаведеної) до спірних правовідносин застосовані бути не можуть. Оскільки з 20.07.2008 р. по дату пред'явлення позову (по 12.06.2008 р.) сплинуло менше одного року, то нема підстав для висновку, що [PERSON] і [PERSON] втратили право користування належною відповідачеві жилою площею, а отже й нема підстав покладати на них обов'язок знятися з реєстрації місця їхнього проживання у ній. Отож оскаржуване рішення підлягає скасуванню з постановленням рішення про відмову в позові. У порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України з останнього на користь [PERSON] належить стягнути 11 грн. 75 коп. на відшкодування понесених по справі судових витрат (квитанції на а.с. 56, 57). Враховуючи викладене,

Outcome: approved