Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна за реєстраційним [NUMBER] від [INFO] року укладеного Херсонською товарною біржею „Альтер-Его” між ним та [PERSON] та визнати за ним право приватної власності на житловий будинок [NUMBER] з господарськими забудовами і спорудами, який розташований по [ADDRESS] . Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує, що на підставі договору від [INFO] року він купив у [PERSON] належний їй на праві приватної власності житловий будинок з господарськими забудовами та спорудами. Договір купівлі-продажу оформлено Херсонською товарною біржею „Альтер-Его” за реєстраційним [NUMBER] від [INFO] року. З моменту укладення договору сторони виконали всі його умови, [PERSON] сьогодні володіє та користується вказаним нерухомим майном, однак не має змоги розпорядитися ним, оскільки сторонами при укладенні договору не була дотримана нотаріальна форма посвідчення. Крім того позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється 3 роки. В судовому засіданні позивач просить поновити строк звернення до суду, оскільки пропустив його в зв’язку з юридичною необізнаністю щодо порядку визнання права власності на нерухоме майно. Відповідачка [PERSON] на даний час знаходиться на заробітках в Італії. Представник Роздольненської сільської ради, як органу місцевого самоврядування, що наділений повноваженнями щодо обліку житла та визнання нерухомого майна безхазяйним, пояснив, що вони будь-яких дій щодо спірного майна не вчиняли і претензій щодо володіння цим майном до [PERSON] не мають. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що дійсно між позивачем та відповідачкою відбулася угода купівлі-продажу, згідно якої відповідачка [PERSON] продала належний їй на праві приватної власності житловий будинок з господарськими забудовами та спорудами, розташований в [ADDRESS] , а позивач сплатив останній обумовлену суму грошей. Угода купівлі-продажу не посвідчувалася нотаріально, оскільки сторони не знали про вимогу законодавства щодо нотаріального посвідчення угод з нерухомістю а була посвідчена Херсонською товарною біржею „Альтер-Его”. Позивач як власник вказаного нерухомого майна має намір розпорядитися ним, однак зробити цього не має можливості з тих причин, що державна нотаріальна контора не визнає за ним права приватної власності на це майно. Крім того [PERSON] пропустив строк на звернення до суду. Строк звернення до суду позивач пропустив в зв’язку з юридичною необізнаністю щодо порядку визнання права власності на нерухоме майно. Суд вважає причину пропуску вказаного строку поважною, тому позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 224 ЦК України /в редакції 1963 року/ за договором купівлі-продажу продавець передає або зобов’язується передати майно у власність покупцю, а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно та сплатити за нього обумовлену грошову суму. Згідно ст. 47 ЦК України /в редакції 1963 року/, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Суд вважає, що в даному випадку відбулася угода купівлі-продажу, житловий будинок з господарськими забудовами і спорудами передано відповідачкою позивачу, який повністю розрахувався за нього. Претензій матеріального характеру у відповідачки до позивача не має. Крім того, суд вважає, що при укладенні договору купівлі-продажу дійсно було допущено порушення цивільного законодавства, однак незаконність набуття позивачем в такий спосіб цього нерухомого майна ніким не оспорювалась і не встановлена у судовому порядку, що у відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК України є підставою для набуття ним права власності на вказаний житловий будинок Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved