Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-13 00:00:00

У березні 2008 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на самовільне будівництво, посилаючись на те, що домоволодіння [ADDRESS] належить їм (позивачкам) по ? частині, на підставі свідоцтва про вправо власності на спадщину за заповітом від 04.12.2007 року. При проведенні технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, розташованих [ADDRESS] було виявлено споруди збудовані самовільно, а саме: гараж - Г, сарай - Д над В, та у будинку переплановані кімнати - І-3 та І-9. Враховуючи викладене, позивачки просять визнати за [PERSON] право власності на ? частину нерухомого майна, збудованого самовільно, а саме: гаражу - Г та сараю - Д над В, а також на ? частину самовільно переобладнанних в будинку - А-1 кімнат - І-3 та І-9, площею 4,3 кв.м. та 3,6 кв.м. у домоволодінні [ADDRESS]; та визнати за [PERSON] право власності на ? частину нерухомого майна, збудованого самовільно, а саме: гаражу - Г та сараю - Д над В, а також на ? частину самовільно переобладнанних в будинку - А-1 кімнат - І-3 та І-9, площею 4,3 кв. м. та 3,6 кв.м. у домоволодінні [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачки позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача - виконавчого комітету Індустріальної районної ради міста Дніпропетровська у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалив, у відповідності зі ст. 224 ЦПК України та за згодою позивачів, провести заочний розгляд справи по наявних матеріалах справи. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачів, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для збудування індивідуального житлового будинку на право приватної власності від 23.01.1957 року [PERSON], на підставі рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської райради № 2031 від 18.09.1956 року, на праві безстрокового користування надано земельну ділянку, на якій ним було збудовано житловий будинок. [INFO] [PERSON] помер. На підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 04.12.2007 року ? частина домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON], а інша ? частина домоволодіння належить [PERSON]. У судовому засіданні позивачки пояснили, що при проведенні технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, розташованих [ADDRESS] було виявлено споруди збудовані самовільно, а саме: гараж - Г, сарай - Д над В, та у будинку переплановані кімнати - І-3 та І-9, площею 4,3 кв.м. та 3,6 кв.м. відповідно. Та слід зазначити, що переобладнання кімнат - І-3 та І-9 було проведено з метою поліпшення житлово-побутових умов родини. Зазначені самовільні збудовані споруди та перепланування кімнат зробив ще їх батько, однак належним чином їх не оформив. Споруди були готові на 100% та побудовані без порушення будівельних норм та правил. Вказані споруди готові на 100 % внесені до плану домоволодіння, але з відміткою самовільно побудованих, в зв'язку з чим підлягають узаконенню. Визнання права власності на самочинно збудовані споруди, необхідно у зв'язку з приведенням у порядок правовстановлюючих документів у відповідність до діючого законодавства. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона знає позивачів [PERSON] та [PERSON], також знала їх померлого батька [PERSON], оскільки є їх сусідкою. Проти збудованих споруд не заперечує, при їх побудуванні її права порушено не було. Згідно розписки [PERSON] від 04.02.2008 року, яка мешкає [ADDRESS], також не заперечує проти побудованих споруд (гаражу та сараю). У відповідності до ст. 331 п. 2 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва та проведення державної реєстрації. Відповідно до ст. 376 п. 5 ЦК України на вимогу користувача земельної ділянки, суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на земельній ділянці, якщо при цьому не порушуються права інших осіб. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved