Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просила зобов'язати [PERSON] внести зміни до її трудової книжки та трудового договору № 99 від 22.09.2005 року щодо причини звільнення, вказавши причину - за станом здоров'я та стягнути з нього 4500 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що відповідно до трудового договору від 22.09.2005 року, укладеного між нею та приватним підприємцем [PERSON] вона працювала продавцем його магазину „Спокуса” з оплатою мінімального розміру заробітної плати. Даний договір зареєстрований Куликівським районним центром зайнятості 22.09.2005 року за №99. З 11.05.2007 року по 17.07.2007 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні, під час якого була прооперована. Через своє захворювання вона далі не мала змоги працювати. Тому в липні 2007 року звернулася до [PERSON] з проханням звільнити її з роботи за станом здоров'я, але перед тим попросила дати їй відпустку на два тижні. Проте відповідач її заявою знехтував. Повторно вона направляла відповідачу заяви на відпустку та звільнення через поштове відділення. Лише 31.07.2007 року відповідач розірвав з нею трудовий договір на підставі ст. 38 КЗпП України та розрахувався частково в грудні 2007 року. В центрі зайнятості трудовий договір №99 від 22.09.2005 року було знято з реєстрації тільки 26.11.2007 року. Відповідачем було допущено порушення вимог ст.ст. 48, 49, 116 КЗпП України, а саме: він не провів розрахунків з позивачкою. Припис державного інспектора праці по усуненню вказаних порушень досі не виконано і позивачці не виплачено всі належні при звільненні суми. Тому відповідач повинен був у разі не сплати сум у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України виплатити позивачці її середньомісячний заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки позивачка отримала розрахунок у грудні 2007 року частково, і залишились не сплачені компенсація за невикористану відпустку та заробітна плата з 01.07.2007 року по 25.07.2007 року. Тому відповідно до вимог законодавства про працю роботодавець (відповідач) зобов'язаний виплатити позивачці середньомісячний заробіток помісячно з дня затримки по теперішній час, а саме: з 01.08.2007 року по 31.03.2008 року по 500 гривень щомісячно, та вихідну допомогу в розмірі 500 грн., тому відшкодуванню підлягає сума 4500 гривень. Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили зобов'язати відповідача внести зміни причини звільнення до трудової книжки та трудового договору, а також стягнути середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та вихідну допомогу в сумі 4500 гривень. При цьому позивачка подала до суду письмову заяву з клопотанням про поновлення строків звернення до суду, оскільки вони були пропущені з поважних причин. Представники відповідачів в судовому засіданні позов не визнали і пояснили, що позивачка пропустила строки звернення до суду з вказаним позовом і на цій підставі їй слід відмовити в позові або залишити його без розгляду. Також вказали, що позивачку було звільнено з роботи законно. Підстав звільняти її за станом здоров'я не було, оскільки вона не надала відповідні медичні документи. Невиплату позивачці заборгованості по заробітній платі пояснюють тим, що остання вчинила розтрату. Всі вимоги позивача є необґрунтованими і не підлягають задоволенню. Представник третьої особи в судовому засіданні залишила вирішення позову на розсуд суду. При цьому пояснила, що трудовий договір № 99 від 22.09.2005 року був знятий з реєстрації в центрі зайнятості 26.11.2007 року, оскільки саме в цей день позовачка і відповідач разом з'явилися до центру. В цей же день був зроблений запис до трудової книжки позивачки про її звільнення. Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають здоволенню в повному обсязі. Позивачка по справі пропустила строки звернення до суду за захистом своїх трудових прав. Суд не вбачає поважних причин, які б давали йому змогу поновити позивачці ці строки. Посилання позивачки на те, що вона зверталась до прокуратури за вирішенням цього питання і це є поважною причиною пропуску нею строку, суд до уваги прийняти не може, оскільки органи прокуратури не мають повноважень по вирішенню трудових спорів. Навіть право прокуратури на звернення до суд за захистом трудових прав позивачки судом визнано не було, а сам позов було залишено без розгляду. Отже, за вказаних підстав позивачці слід відмовити в задоволенні позову внаслідок пропуску строків зверненя до суду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed