Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON]. звернувся 02.10.2006 до Київського районного суду м. Харкова з позовом про визнання права власності за набувальною давністю на недобудований житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] в м. Харкові (а.с. 3-5). В судовому засіданні 26.10.2006 представник позивача [PERSON]. - [PERSON]. подала позовну заяву в порядку ст. 31 ЦПК України, про визнання права власності на вказаний будинок як на новостворене майно (а.с. 48-50). В стадії доповнень в судовому засіданні 05.11.2008 вказані позови були залишені без розгляду за спільною заявою позивача та його представника (а.с. 331-332). В ході розгляду справи 24.04.2007 судом прийнято в провадження зустрічну позовну заяву [PERSON]. (а.с. 90-94), в подальшому - 11.06.2008 - доповнену зустрічну позовну заяву (а.с. 247-248). За клопотанням представників [PERSON]. - [PERSON]. та [PERSON]. ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11.06.2008 частину позовних вимог [PERSON]., а саме, про визнання права власності на новостворене майно - недобудований жилий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] в м. Харкові - залишено без розгляду (а.с. 292-294). 24.07.2007 судом прийнято в провадження позов третьої особи із самостійними вимогами [PERSON].(а.с. 132-135), в подальшому - 11.06.2008 - змінену позовну заяву [PERSON].(а.с. 258-263). Отже, позивач [PERSON]. просить суд стягнути на його користь з відповідача [PERSON]. майнову шкоду в сумі 10595 гр. 78 коп., вказуючи її розрахунок: автобусні білети - 32 євро х 2 = 64 євро або 425гр. 60 коп.; авіабілети - 366.92 євро або 2440гр. 18 коп.; білет на автобус „Автолюкс” до м. Києва - 80 гр.; невиплачена заробітна плата за грудень - 1000 євро або 6650 гр.; послуги адвоката - 1000 гр.; та моральну шкоду в розмірі 1699 гр. Зазначає, що 2001 року він виїхав на заробітки в Іспанію, з серпня 2001 року має постійну прописку в м. Мурсія, картку медичного страхування, постійну роботу. [PERSON]., подавши до суду позовну заяву про визнання права власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] в м. Харкові, своїми діями завдав йому значну майнову шкоду, яка полягає у витратах, пов'язаних із його приїздом до України: щоб доїхати до аеропорту в Мадриді, він змушений був придбати білет на автобус з м. Мусії, де він мешкає, до Мадриду, вартістю 32 євро, а потім назад за таку ж ціну; білет на літак з Мадриду до м. Києва та назад, що в сумарній вартості склало 366.92 євро; за час вимушеної відсутності на роботі в „Мамай ООО”, де він працює будівельником, він недоотримав 1000 євро, згідно відомості „Соціал” за грудень 2006. Моральну шкоду, завдану йому [PERSON]., обґрунтовує наступним: він змушений був залишити роботу, непередбачено виїздити до м. Харкова, де, ознайомившись з неправдивим, необґрунтованим позовом, мав звернутися за юридичною допомогою до адвоката, у зв'язку із проживанням за межами України, йому важко контролювати ситуацію, що склалася стосовно його власності, постійні хвилювання та стрес, які він відчуває, впливають негативно на стан його здоров'я. Третя особа із самостійними вимогами [PERSON]. просить визнати за нею право власності на Ѕ частину незакінченого будівництвом житлового будинку по[ADDRESS] в м. Харкові, готовністю 47%, загальною вартістю 735155гр.; розділити між нею та відповідачем [PERSON]. вказаний недобудований жилий будинок; виділити їй в натурі на Ѕ частину окрему квартиру в будинку літ. А-2 згідно плану, за проведеною судовою будівельно-технічною експертизою за варіантом № 2 з виділом їй приміщень, які експерт пропонує в цьому варіанті першому власнику, загальною вартістю 371796гр., що складає 51/100 частину від всього будинку; відповідачу [PERSON]. просить виділити за варіантом № 2 приміщення будинку, які експерт пропонує в цьому варіанті другому власнику, загальною вартістю 363359гр., що складає 49/100 від всього будинку. В зв'язку з розподілом будинку, частки власників змінити, остаточно визнати за нею, [PERSON]., право власності на 51/100 частку будинку, замість Ѕ, відповідачу [PERSON]. має належати 49/100 часток будинку, замість Ѕ. В зв'язку із зменшенням частки відповідача [PERSON]. у власності йому має бути сплачена, згідно висновку експертизи, грошова компенсація в сумі 3416гр., яку вона згодна виплатити. Для здійснення цього варіанту розподілу будинку [PERSON]. просить суд встановити обов'язок співвласників будинку здійснити переобладнання частини жилого будинку, що виділяється кожному, визначені експертом. На обґрунтування своїх вимог [PERSON]. зазначає, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. з 07.02.1986 до січня 1995, під час якого, з 1989 до1994, на земельній ділянці, що була виділена [PERSON], ними було побудовано незакінчений будівництвом жилий будинок, готовністю 47%. Після припинення шлюбних стосунків в 1994 році сумісне будівництво стало неможливим, [PERSON]. усунувся від будівництва та володіння будинком, а в 2001 році виїхав на постійне місце проживання з України за кордон, де і перебуває по цей час. Недобудований будинок фактично зведено її батьком - [PERSON]., за його особисті кошти, з метою забезпечення її - його доньки, та її сім'ї житлом. З 1994 року спірний будинок перебуває виключно в її володінні, та володінні її батька - [PERSON]., відповідач [PERSON]. вперше поцікавився цим будинком лише після виникнення в суді спору за позовом [PERSON]. Вважає, що оскільки земельна ділянка надана відповідачу [PERSON]. та будувався будинок під час перебування її з [PERSON]. в шлюбі, будинок є спільною сумісною власністю її та [PERSON]., їй має належати Ѕ незавершеного будівництвом будинку на праві спільної сумісної власності подружжя, свою частку вона бажає виділити в натурі. В судовому засіданні представники позивача [PERSON]. - [PERSON]. та [PERSON]., а в останньому судовому засіданні - лише представник [PERSON]., підтримали уточнені позовні вимоги про стягнення майнової та моральної шкоди, просили суд задовольнити їх в повному обсязі, заперечували проти позову [PERSON]., просили в його задоволенні відмовити у зв'язку із спливом 3-річного строку позовної давності, посилалися також на письмові пояснення [PERSON]., підписані за довіреністю [PERSON]. (а.с. 249-251), згідно яких, після розірвання шлюбу [PERSON]. з [PERSON]. залишилося набуте під час шлюбу майно: недобудований будинок, дачна ділянка з побудованим 3-поверховим будинком, гараж. Після процесу розірвання шлюбу, майже до 2006 року, [PERSON]. офіційних вимог про розподіл майна не висувала, протягом 12 років не вживала заходів щодо його розподілу, тому де-факто до нього - [PERSON]. відійшла частина майна у вигляді недобудованого будинку, оскільки ділянка для будівництва була виділена в постійне користування саме йому, а до [PERSON]. - дачна ділянка та гараж. Пояснили, що заявлена раніше вимога позивачем [PERSON] про визнання права власності на спірний будинок ґрунтувалася на ст. 392 ЦК України, з метою зупинити необґрунтовані претензії [PERSON]. щодо оскарження права власності [PERSON]. на будинок, і що [PERSON]. має намір добудувати будинок, та оформити в подальшому на нього своє право власності згідно вимог діючого законодавства, тому він виключив свою вимогу про визнання за ним права власності на теперішній час. В судовому засіданні представник третьої особи із самостійними вимогами [PERSON].- [PERSON]. підтримала вимоги [PERSON]., просила задовольнити їх в повному обсязі, при цьому вважала не пропущеним строк позовної давності, тому що [PERSON]. після розірвання шлюбу з [PERSON]. весь час здійснювала догляд за спірним будинком разом зі своїм батьком [PERSON]., не припиняла своє право користування цим будинком, її право на визнання за нею права власності належної їй частки та її виділ не заперечувалося весь час з моменту розірвання шлюбу [PERSON]., а почало не визнаватися ним та його представниками лише в суді після подачі до нього позову. Заперечувала проти задоволення зустрічного позову [PERSON]. В судовому засіданні відповідач за зустрічним позовом та він же як третя особа за позовом третьої особи із самостійними вимогами [PERSON]., та його представник [PERSON]. підтримали заявлені [PERSON]. вимоги, просили задовольнити їх в повному обсязі, заперечували проти вимог [PERSON]., вказуючи, що [PERSON]. з часу розірвання шлюбу з [PERSON]. та до моменту звернення [PERSON]. до суду з позовом будинком не цікавився, перешкод в користуванні будинком йому ніхто не створював. В ході розгляду справи в деяких судових засіданнях приймали участь представники відповідачів - Харківської міської ради, Виконкому Київського району м. Харкова. Представник Виконкому Київського району м. Харкова подала заяву з проханням розглянути справу та винести рішення за відсутності представника, покладалася на розсуд суду (а.с. 291). В останнє судове засідання представники кожного з вказаних відповідачів не з'явилися, повідомлялися належним чином про день, час, місце розгляду справи, про що свідчать розписки про отримання 20.10.2008 судового повідомлення про виклик в судове засідання на 05.11.2008 (а.с. 322, 232). Представник Харківської міської ради подав відзив, в якому, посилаючись на норми чинного законодавства, просить залишити розгляд справи на розсуд суду та розглядати зазначену справу за наявними матеріалами та без участі представника Харківської міської ради (а.с. 334-335). Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, присутні учасники процесу, кожний вважав можливим закінчити розгляд справи у відсутність вказаних відповідачів - Харківської міської ради, Виконкому Київського району м. Харкова, приймаючи до уваги викладені заяви про розгляд справи за відсутності представників цих відповідачів, суд вважає можливими розглянути справу у їх відсутність. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, вважає, що позов третьої особи із самостійними вимогами [PERSON]. підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON]. підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом достовірно встановлено, що [PERSON]. та [PERSON]. перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.02.1986, який було розірвано 31.01.1995 (а.с. 12). На підставі рішення Харківської міської Ради народних депутатів № 82-16 від 12.04.1989, Рішенням виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів № 147 від 16.05.1989, [PERSON]. було надано земельну ділянку по [ADDRESS] в м. Харкові площею 600 кв. м. в постійне користування для будівництва індивідуального житлового будинку (а.с.7-8); в подальшому 10.07.1989 складено акт відводу цієї земельної ділянки для будівництва жилого будинку (а.с. 143-144). На підставі вказаного рішення № 147 від 16.05.1989 між виконкомом Київської районної ради народних депутатів та [PERSON]. був укладений відповідний договір від 09.10.1989 про надання у безстрокове користування земельної ділянки по [ADDRESS] в м. Харкові для будівництва житлового будинку на праві особистої власності (а.с. 145-147). В цьому ж 1989 році на виділеній земельній ділянці подружжям [PERSON]. та [PERSON]. розпочалося будівництво житлового будинку, в якому приймав участь батько [PERSON]. - [PERSON].; і яке тривало під час знаходження [PERSON]. та [PERSON]. в шлюбі. Факт початку спірного будівництва саме в 1989 році підтверджує [PERSON]., від імені якого в зустрічному позові, поданому його повноваженим представником, зазначає, що в серпні 1989 розроблено план житлового будинку на даній ділянці, який був узгоджений з архітектором Київського району м. Харкова та головним лікарем СЕС Київського району м. Харкова (на а.с. 139-142 дійсно мається ксерокопія узгодженого проекту); в тому ж році ним була здійснена розбивка ділянки під будівництво будинку, пересаджені дерева, влаштовані під'їзні сполучення для транспорту; вказує, що в 1990 році він отримав позику в банку на будівництво строком на 27 років, яку погасив достроково, зазначає, що тесть [PERSON]. працював тоді начальником відділу комплектації ДСК-1, який запропонував купувати йому панелі, проте, незважаючи на те, що гроші він платив справно, поставки панелей затягувалися, і „завдяки” [PERSON]. будівництво каркасу будинку затягнулося на 3 роки, після чого він відмовився від такої співпраці з [PERSON]. (а.с. 90-94). В ході розгляду справи судом були допитані свідки [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., [PERSON], [PERSON]., [PERSON]., кожний з яких попереджався про кримінальну відповідальність, приводився до присяги (а.с. 51, 52, 54, 58, 61), пояснили про те, що в 1989-1990 роках розпочалося будівництво спірного домоволодіння під керівництвом [PERSON]., за участю [PERSON].; згодом [PERSON]. втратив інтерес до будинку, приблизно 10 останніх років за вказаною адресою його не бачили; [PERSON]. протягом всього часу продовжує догляд за будинком. Свідок [PERSON]. (а.с. 21), надавши письмові пояснення (а.с. 19-20), в судовому засіданні зазначила, що коли їй було 6 років, її батьки розлучилися, з 1999 року батько мешкає в Іспанії, після розлучення знову одружився; коли в вересні 2005 році він приїздив до м. Харкова, вона розмовляла з ним з приводу будинку, просила уладнати документи, оскільки будинок руйнується, проте, батько їй сказав, що будинок йому не потрібний. Будівництво будинку здійснював її дід [PERSON]., який хотів, щоб був власний будинок, проте, з розповіді батьків їй відомо, що він не мав права оформити право власності на будинок, зазначила, що батька на будівництві будинку вона не бачила, діду допомагали будувати його друзі. Свідки [PERSON]., [PERSON]., пояснювали, що в 1999 року [PERSON]. виїхав в Іспанію. Представники позивача за зустрічним позовом [PERSON]. - [PERSON]. та [PERSON]., також пояснювали, що [PERSON]. тривалий час мешкає в Іспанії, сам [PERSON]. в зустрічному позові вказує, що до 2001 року він продовжував будівництво, а саме, в 1994 році отримав другу позику в банку, з 1994 по 2001 було виконано влаштування зливної системи, внутрішня електрична проводка, проведена опалювальна система, та інші будівельні роботи. В 2001 році він виїхав на заробітки в Іспанію, з серпня 2001 року має постійну прописку в м. Мурсія (а.с. 90-94). В одному з судових засідань [PERSON]. був присутнім, надавав пояснення, що відображені в протоколі судового засідання (а.с. 195-197), з яких слідує, що він почав будівництво в 1989 році, станом на 1994 рік будинок знаходився в стані коробки, дах теж був готовий, було перекриття, були вікна, двері між кімнатами були не всі. Отримання цільового кредиту в 1994 році він підтвердити на теперішній час не може, проте, він продовжував всі гроші вкладати в будинок. Перший кредит виплачувався під час шлюбу з [PERSON]. Зазначив, що він знайомий з матеріалами справи, в тому числі з протоколом судового засідання, вважає, що всі допитані свідки говорили неправду, бо вони є знайомими, чи родичами [PERSON]. Пояснював, що вперше виїхав в Іспанію в 1991р., повернувся в м. Харків в 1995 р., заробляв гроші на будинок, що зараз грошей на ремонт будинку не має. Пояснив також, що після розірвання шлюбу з [PERSON]. рішення суду чи нотаріального договору про розподіл майна між ними не було, тому [PERSON]. не може претендувати на будинок. Згідно Технічному висновку про стан будівельних конструкцій житлового будинку по [ADDRESS] в м. Харкові, виконаному на замовлення [PERSON]. № 0746/06 в травні 2006 року ТОВ „Харківреконструкці”, державна ліцензія серія АА № 775360 (а.с. 36-47), в розділах 2, 5 зазначається про те, що житловий будинок побудовано на початку 90-х років минулого сторіччя, на території домоволодіння [ADDRESS] в м. Харкові (а.с. 37). Згідно вказаного висновку, будинок складається з 3-2-х поверхів з підвалом, що переходить в перший поверх, з розмірами 12,0х9,75 метрів, загальною площею приміщень 317,2 кв. м, жилою площею 121,6 кв.м, кількістю кімнат 8; всі основні несучі конструкції житлового будинку знаходяться в задовільному технічному стані та придатні для подальшої експлуатації. На момент обстеження обробка приміщень, внутрішні дверні заповнення, монтаж інженерного обладнання з підключенням до зовнішніх мереж не виконано (а.с. 282-290). Згідно листа від 15.05.2006 № 18005-70, КП „Харківське МіськБТІ” повідомляє, що 23.03.2006 виконано обстеження недобудованого житлового будинку по [ADDRESS], будівництво якого розпочато самочинно. В результаті обстеження встановлено, що його готовність складає 47% (а.с. 9). Згідно листа від 18.02.2007 № 1800324, КП „Харківське МіськБТІ” повідомляє, що дійсна вартість недобудованого житлового будинку по [ADDRESS] станом на день останнього обстеження 23.03.2006 становило 735155 гр. (а.с. 153). Згідно листа Управління житлового-комунального господарства Київської районної ради м. Харкова від 29.06.2006, на самочинно початий будівництвом житловий будинок готовністю 47 % на земельній ділянці по [ADDRESS] маються позитивні висновки управління містобудування та архітектури № 5652 від 19.06.2006 (а.с. 27), Київської районної СЕС, Київського районного відділу ГУ МЧС України в Харківській області. Виконком Київської районної ради не заперечує проти збереження самочинного початого будівництва на вказаній земельній ділянці (а.с. 6). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Відповідно до ст. 60 ч. 4 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи надані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що незавершений будівництвом житловий будинок по [ADDRESS] в м. Харкові, готовністю 47 %, зведено за рахунок коштів, сил [PERSON]. та [PERSON]., під час знаходження їх в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст. 22 КпШС УРСР 1969р., який був чинним на час одруження в 1986р., перебування в шлюбі та розлучення в 1995р. [PERSON]. та [PERSON]., майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. подружжя користуються рівними правами та майно й в тому випадку, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Ст. 60 СК України визначає так само, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Посилання [PERSON]. щодо надання йому несвоєчасної, чи то неякісної допомоги [PERSON]., чи взагалі ненадання останнім допомоги при здійсненні будівництва, так само як і позиція [PERSON]. про те, що недобудований будинок фактично зведено її батьком - [PERSON]., за його особисті кошти, з метою забезпечення її - його доньки, та її сім'ї житлом, не мають суттєвого значення для вирішення справи по суті, оскільки судом встановлено, що будівництво спірного будинку здійснювалося в період перебування [PERSON]. та [PERSON]. в зареєстрованому шлюбі, на земельній ділянці, виділеній на ім'я одного з подружжя. Надані до суду [PERSON]. копії відповіді на його ім'я в 1991 р. з приводу улаштування енергопостачання в спірному домоволодінні, квитанцій, накладних, чеків, датованих 1990, 1992, про видачу матеріалів, зобов'язання про погашення позички, додатково свідчать про факт здійснення в зазначені роки будівництва спірного будинку (а.с. 100-109). Надані п'ять ксерокопії квитанцій про сплату [PERSON]. платежів за землю по [ADDRESS] в м. Харкові, на загальну суму 120 гр., кожна з яких датована 22.12.2006, (а.с. 110-111), тобто після звернення [PERSON]. до суду з позовом в жовтні 2006 року, не виключають право [PERSON]. на частку в спірному домоволодінні, більш того, відповідний договір про надання у користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку був укладений між виконкомом Київської районної ради народних депутатів та [PERSON]., а тому до оформлення права власності на спірне домоволодіння належним платником відповідного податку за землю є саме [PERSON]. Згідно листа від 29.05.2006 № 789, Харківська регіональна філія державного підприємства „Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах” повідомляє, що станом на 29.05.2006 по обліковим даним згідно Книг реєстрації державних актів на право власності на землю громадян, юридичних осіб та договорів оренди, постійного та тимчасового користування землею по м. Харкову за період з 1995 по 2006 рік, правовстановлюючі документи, які посвідчують право власності чи користування на земельну ділянку за адресою: м. Харків, [ADDRESS], в Харківській регіональній філії не значиться (а.с. 10). Так само, згідно бази даних відділу державного земельного кадастру Харківського міського управління земельних ресурсів правовстановлюючі документи на право власності або користування земельною ділянкою по [ADDRESS] в управлінні земельних ресурсів, згідно листа № 8814 від 16.11.2005, не обліковуються (а.с. 11). Жодних доказів про те, що вказаний будинок фактично виділено в порядку розподілу майна подружжя при розірванні шлюбу у виключне володіння та користування лише [PERSON]., чи то [PERSON]., суду не надано. Відсутні дані про те, що дійсно мала місце усна домовленість, чи угода про розподіл майна подружжя. В ході судового розгляду даної цивільної справи [PERSON]. не довів, що в 1995 році при розірванні шлюбу чи ще раніше відбувся розподіл спільно нажитого майна, зокрема, спірного будинку. Так само в ході судового розгляду не надано даних про те, що після розірвання шлюбу між подружжям [PERSON] та [PERSON], чи то її батьком - [PERSON]., яким-небудь чином було оформлено право власності на спірне домоволодіння, визначено його конкретного власника чи користувача у встановленому законом порядку, чи то вжито заходів щодо вводу будинку в експлуатацію та його подальшої реєстрації. Жодним чином статус незавершеного будівництвом спірного будинку визначено не було. [PERSON]., його представники в ході всього розгляду справи не надали до суду доказів, які б спростовували позицію [PERSON]. про те, що до вказаного будинку з моменту розірвання шлюбу вона продовжувала ставитися як до свого майна, яке було набуте під час шлюбу з [PERSON]., і що її батько [PERSON]. здійснює постійний догляд. Виходячи з усіх доказів по справі, оцінених в їх сукупності, зважаючи на пояснення сторін та їх представників, а також третіх осіб, суд вважає строк для звернення до суду з позовом [PERSON]. не пропущеним. Об'єктивно узгоджуються з матеріалами справи пояснення [PERSON]., свідка [PERSON]. про те, що відповідно [PERSON]., [PERSON]. були позбавлені можливості оформити свої права на спірний будинок без участі в цьому [PERSON]., який виїхав за межі України, беручи до уваги той факт, що рішення про надання в користування земельної ділянки під забудову, інша технічна документація були оформлені на ім'я [PERSON]., під час знаходження його в шлюбі з [PERSON]. Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виниклим до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пункт 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зазначає, що правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Виходячи з конкретних обставин справи, зазначених вище, суд вважає об'єктивно доведеним та підтвердженим матеріалами справи той факт, що [PERSON]. довідалася про порушення свого права лише після отримання нею поданого 30.01.2007 [PERSON]. зустрічного позову, в якому він вважає себе єдиним власником спірного будинку (а.с. 90-94). 16.04.2007 [PERSON]. звернулася до суду із позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги, про визнання за нею права власності на Ѕ частину незакінченого будівництвом будинку (а.с. 132-135). Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна за взаємною згодою, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна подружжя та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом достовірно встановлено, що на час розірвання шлюбу спірний будинок не був об'єктом власності, оскільки його будівництво не було завершено, право власності не було визнано та зареєстровано, що унеможливлює укладати відносно нього нотаріально посвідчені угоди. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок”, за позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Згідно висновків судової будівельно-технічної експертизи № 9226/11852 від 13.12.2007, з технічної точки зору зробити розподіл у натурі суперечного домоволодіння можливо (а.с. 209-228). Відповідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя”, вирішуючи питання про поділ спільного майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової компенсації. Відповідно до ч.1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Згідно з ч. 4 ст. 331 ЦК України за заявою заінтересованої особи суд може визнати її власником недобудованого нерухомого майна, якщо буде встановлено, що частка робіт, яка не виконана відповідно до проекту, є незначною. У відповідності до ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотнім порушенням будівельних норм і правил. Відповідно до ч.3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була відведена їй для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 368 ЦК України). Таким чином, суд визнає за [PERSON]. право власності на Ѕ частину незакінченого будівництвом житлового будинку по[ADDRESS] в м. Харкові, готовністю 47%, загальною вартістю 735155гр., що складається з 2-3 поверхів з підвалом, що переходить в перший поверх, з розмірами 12,0х9,75 метрів, загальною площею приміщень 317,2 кв. м, жилою площею 121,6 кв.м, кількістю кімнат 8. При цьому питання щодо визнання права власності на іншу Ѕ частину незакінченого будівництвом житлового будинку по[ADDRESS] в м. Харкові залишається не вирішеним, оскільки в межах даної цивільної справи на теперішній час така позовна вимога не підтримана та не заявлена. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом, або за рішенням суду (ч. 2 ст. 370 ЦК України). Суд вважає можливим задовольнити самостійні позовні вимоги третьої особи [PERSON]. та розділити між нею та відповідачем [PERSON]. вказаний недобудований жилий будинок за варіантом № 2, запропонованим судовою будівельно-технічною експертизою № 9226/11852 від 13.12.2007, при чому [PERSON]. виділити в натурі на Ѕ частину окрему квартиру в будинку літ. А-2 згідно плану, з виділом їй приміщень, які експерт пропонує в цьому варіанті першому власнику, зокрема: підсобне приміщення № 3 площею 13.1 кв. м; хол, приміщення №4 площею 28,7 кв. м; гараж, приміщення № 5 площею 18,2 кв. м; житлова кімната, приміщення № 7 площею 12,7 кв. м; житлова кімната, приміщення № 9 площею 17,7 кв. м; ванна, приміщення № 13 площею 5,3 кв. м; хол, приміщення № 11, площею 7,8 кв.м; житлова кімната, приміщення № 17 площею 14,0 кв.м; житлова кімната, приміщення № 19 площею 16,2 кв. м; вбиральня, приміщення № 22 площею 4,5 кв. м; хол, приміщення № 21 площею 10 кв.м; топкова, приміщення № 6 площею 10,8 кв.м; балкон, приміщення № 24 площею 1,4 кв. м, загальною вартістю 371796гр., що складає 51/100 частину від всього будинку. В користування [PERSON]. пропонується виділити за приміщення будинку, які експерт пропонує в цьому варіанті другому власнику, зокрема: вбиральню, приміщення № 12 площею 2,9 кв. м; житлову кімнату, приміщення №10 площею 18,0 кв. м; житлову кімнату, приміщення № 8 площею 12,6 кв.м; тамбур, приміщення № 14 площею 3,3 кв. м; тамбур, приміщення № 15 площею 6,8 кв. м; сходову, приміщення № 16 площею 2,6 кв.м; житлову кімнату, приміщення № 18, площею 13,7 кв. м; хол, приміщення № 11 площею 13,96 кв.м; житлову кімнату, приміщення № 20 площею 16,7 кв. м; хол, приміщення № 21 площею 19,6 кв. м; вбиральню, приміщення № 23 площею 3,0 кв.м; балкон № 24 площею 2,6 кв.м; підсобне приміщення № 1 площею 18,4 кв.м; підсобне приміщення № 2 площею 13,1 кв. м; хол, приміщення № 4 площею 9,5 кв.м., загальною вартістю 363359гр., що складає 49/100 від всього будинку. При цьому варіанті розподілу будинку, приміщення „7” та „17” буде відноситись до підсобних приміщень будинку (а.с. 209-228). Застосовуючи варіант № 2 розподілу, запропонований експертами, суд вважає цей варіант об'єктивно найпростішим для сторін, при його застосуванні відбудуться незначні відступи від ідеальних часток кожного із співвласників, зокрема, частки співвласників перерозподіляться и складатимуть: 51/100 і 49/100 частин будинку замість Ѕ частини будинку кожному. Грошова компенсація, яку необхідно виплатити, складає 3416гр. Якщо ж обрати варіант № 1, частки співвласників перерозподіляться и складатимуть: 43/100 і 57/100 частин будинку замість Ѕ частини будинку кожному. Грошова компенсація, яку необхідно буде виплатити, складає 41439 гр. (а.с. 209-228). В зв'язку з розподілом будинку за обраним варіантом № 1, частки співвласників підлягають зміні. Тому суд визнає за [PERSON]., право власності на 51/100 частку будинку, замість Ѕ. Відповідачу [PERSON]. має належати 49/100 часток будинку, замість Ѕ. В зв'язку із зменшенням частки відповідача [PERSON]. у власності йому має бути сплачена, згідно висновку експертизи, грошова компенсація в сумі 3416гр., яку суд стягує на його користь з [PERSON]. Для здійснення цього варіанту розподілу будинку суд встановлює обов'язок [PERSON]., [PERSON]. здійснити переобладнання частини жилого будинку, що виділяється кожному, визначені експертом, зокрема: 1. зробити перегородку в приміщенні «11», розділивши таким чином на приміщення площею 7,8 та 13,96 кв. м; 2. для виходу з частини будинку в приміщення „7”, „17”, улаштувати закритий сходовий марш з встановленням дверних прорізів з установкою подвійних дверей; 3. зробити перегородку в приміщенні „4”, розділивши таким чином на приміщення площею 9,5 кв. м та 28,7 кв. м; 4. зробити перегородку в приміщенні „21”, розділивши таким чином на приміщення площею 19,6 кв. м та 10,0 кв. м; 5. зробити перегородку в приміщені „24”, розділивши таким чином на приміщення площею 2,6 кв. м та 1, 4 кв. м; 6. зробити в приміщенні 24 замість віконного блоку, дверний проріз з установкою дверей. Згідно дослідницької частини судової будівельно-технічної експертизи № 9226/11852 від 13.12.2007, усі пропоновані переустаткування житлового будинку необхідно робити відповідно до вимог ДБН А.3.1-5-96 „організація будівельного виробництва” і „Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт”. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, на підставі затвердженої у встановленому порядку проектної документації, при наявності дозволу виконкому місцевої ради народних депутатів, газового господарства і госпожінспекції. Експертові невідомі матеріали, що будуть використані при виконанні переустаткувань, визначити вартість матеріалів і робіт, необхідних для виробництва переустаткувань, не вважається можливим (а.с. 209-228). Суд приходить до висновку про відсутність підстав до задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON]. про відшкодування моральної та майнової шкоди, виходячи з наступного. Рішенням Конституційного Суду України від 25.12.1997р. № 9-зп встановлено, що ч.1 ст. 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено чи створюються перешкоди для їх реалізації, мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, кожній особі гарантується право звернення до суду за захистом своїх прав, тому само по собі звернення позивача [PERSON]. до суду з позовом не може бути підставою для стягнення з нього моральної шкоди на користь [PERSON]., який при цьому в ході розгляду основного позову [PERSON]. подав зустрічний позов, заявивши власні вимоги на предмет спору. Суду не надано доказів про те, що саме внаслідок розгляду судом позову [PERSON]., [PERSON]., інтереси якого протягом майже всього судового розгляду представляли [PERSON]. та [PERSON]., залишив в грудні 2006 роботу, і що він в зв'язку з цим відчуває постійні хвилювання та стрес, що впливають негативно на стан його здоров'я. З тих же підстав не підлягають вимоги позивача [PERSON]. про стягнення на його користь з відповідача [PERSON]. майнової шкоди в сумі 10595 гр. 78 коп., яку [PERSON]. складає з витрат на автобусні білети, авіа білети, невиплаченої заробітної плати за грудень 2006, у зв'язку із поїздкою до м. Харкова з Італії та назад; послуг адвоката. Зазначену поїздку [PERSON]. обґрунтовує виключно наявністю позовної заяви [PERSON]. в провадженні суду стосовно спірного будинку, надає квитки, датовані різними числами грудня 2006р., розрахунок заробітної плати (а.с. 95-98, 279). Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Угода з адвокатом [PERSON]. датована 19.12.2006, та міститься запис про сплату 1000гр. (а.с. 281). При цьому, вже 15.12.2006 до канцелярії суду надійшла заява [PERSON]. про відкладення розгляду справи у зв'язку з її відрядженням до м. Києва, з наданою на підтвердження повноважень довіреністю, виданою їй [PERSON]. ще 06.10.2005р. строком на 3 роки, посвідченою приватним ХМНО (а.с. 73, 74, 278), а 30.01.2007 надійшла зустрічна позовна заява [PERSON]. (а.с. 90-94). Суду не надано доказів, які вказували б на те, що діями [PERSON]. при зверненні до суду з позовом [PERSON]. завдано майнову чи моральну шкоду, тому зустрічний позов [PERSON]. суд залишає без задоволення в повному обсязі. Виходячи з положень ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з п. ”а” ч.1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України про державне мито із змінами і доповненнями від 30 квітня 1993 року № 43-93, із позовних заяв і скарг, що подаються до суду, сплачується один відсоток ціни позову, але не менше 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Суд залишає за третьою особою із самостійними вимогами [PERSON]. понесені нею витрати по сплаті судового збору на користь держави в сумі 1700гр. (а.с. 191), приймаючи до уваги зміст позовних вимог про визнання права власності. При цьому, з урахуванням розподілу спірного будинку в натурі між [PERSON]. та [PERSON]., та виділу кожному з них частки, суд розподіляє сплачену [PERSON]. за проведення судової будівельно-технічної експертизи № 9226/11852 від 13.12.2007 вартість в сумі 2010гр. 79 коп. (а.с. 209) між ними порівну, що складає 1005гр. 40 коп. (2010гр. 79коп. : 2 = 1005гр. 40 коп.), яку суд стягує з [PERSON]. на користь [PERSON]. Зважаючи на вищевикладене,

Outcome: approved