Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-28 00:00:00

[PERSON]. 08 липня 2008 року звернувся в суд з позовом до Закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку, компенсації, зобов'язання видати трудову крижку, відшкодування моральної шкоди. Посилався на те, що 15 серпня 2007 року був прийнятий на посаду начальника відділу адміністративної підтримки філії ЗАТ «Страхова компанія «Провідна», наказом від 19 вересня 2007 року звільнений за власним бажанням. Не погоджуючись з наказом про звільнення, звертався до суду з вимогою про поновлення на роботі. Посилаючись на ухвалу апеляційного суду Полтавської області вважає, що при звільнення відповідно до ст. 44 КЗпП України йому належна була до виплати вихідна допомога в розмірі тримісячного середнього заробітку. Оскільки в день звільнення вказана вихідна допомога виплачена не була, вважає, що тим самим в порушення норм трудового законодавства з ним не було проведено повного розрахунку в день звільнення, а тому відповідач зобов'язаний виплатити середній заробіток за весь час затримки. Крім того вважає, що відповідач має сплатити компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. Діями відповідача спричинені моральні страждання, які оцінює в 10000 грн. В поданій до суду позовній заяві та заяві про зміну позовних вимог від 29 вересня 2008 року просив суд стягнути з відповідача вихідну допомогу у розмірі 5741,19 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку в розмірі 23602,67 коп., компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати у розмірі 2999,17 грн. Просив спонукати відповідача видати трудову крижку з відповідними записами, а саме - підставою звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Також просив відшкодувати моральну шкоду в сумі 10000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON]. підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Посилався на викладені в заявах обставини. Представник відповідача позовні вимоги не визнавала повністю, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймають участь в розгляді справи, дослідивши зібрані по справі докази, матеріали цивільної справи Київського районного суду міста Полтави № 2-380/08, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24 квітня 2008 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 19 червня 2008 року в задоволені позову [PERSON] до Закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, моральної шкоди відмовлено. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судовими рішеннями встановлено, що наказом № 553 пр-ру від 15.08.2007 року [PERSON]. був прийнятий на посаду начальника відділу адміністративної підтримки філії ЗАТ «Страхова компанія «Провідна» з 15.08.2007 року, з випробувальним терміном до 14.11.2007 року та посадовим окладом 1638 грн. згідно штатного розклад. Наказом № 577/1 ру-к від 15.08.2007 року позивачу встановлено щомісячну стандартну персональну надбавку в розмірі 198 грн., починаючи з 15.08.2007 року по 31.12.2007 року. Наказом № 104 зв/ру-к від 19.09.2007 року [PERSON] . звільнено з роботи 19.09.207 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Колегією суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в ухвалі від 19 червня 2008 року також встановлено, що перевіряючи заявлені вимоги, визнаючи законним звільнення позивача з роботи та відмовляючи у поновленні на роботі, місцевий суд вказав на те, що звільнення було проведено за частиною 1 ст. 38 КЗпП України. Між тим із матеріалів справи вбачається, що 05 вересня 2007 року [PERSON]. була подана заява про звільнення з роботи на підставі частини 3 ст. 38 КЗпП України з 06.09.2007 року в зв'язку з порушенням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного та трудового договору. Із наказу № 104 зв/ру-к від 19 вересня 2007 року про звільнення позивача вбачається, що відповідачем не зазначені підстави звільнення з роботи по ст. 38 КЗпП України (за частиною 1 чи 3 цієї норми права). Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Апеляційним судом Полтавської області в ухвалі від 19 червня 2008 року також встановлено, що у зв'язку зі звільненням позивача з роботи за ст. 38 КЗпП України відповідач зобов'язаний був виплатити позивачу вихідну допомогу у розмірі, встановленому ст. 44 КЗпП України. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Оскільки позивач [PERSON]. звернувся до суду з вимогами про виплату вихідної допомоги, передбаченої ст. 44 КЗпП України, з пропуском строків, встановлених ст. 233 КЗпП України, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог позивача про стягнення вихідної допомоги слід відмовити за пропуском строків звернення до суду. Посилання позивача [PERSON]. на те, що про порушення свого права дізнався лише з ухвали апеляційного суду Полтавської області від 19 червня 2008 року не заслуговують на увагу, оскільки позивач дізнався про порушення свого права отримуючи копію наказу про звільнення. Вихідна допомога, передбачена ст. 44 КЗпП України, не є заробітною платою особи, тому при вирішенні справи судом не застосовуються вимоги ч. 2 ст. 233 КЗпП України. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум, що належать йому від підприємства, в день звільнення, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Сума вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку, передбачена ст. 44 КЗпП України, не є безспірною сумою, що належала до виплати позивачу [PERSON]. в день звільнення. Як встановлено судом, сума вихідної допомоги не була нарахована ЗАТ «СК «Провідна» [PERSON]. при звільненні. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON]. про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є безпідставними та не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно з Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» передбачено компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Пунктом 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. N 1427, передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові. Спірна сума вихідної допомоги позивачу [PERSON]. при звільненні відповідачем нарахована не була, тому відсутні підстави для нарахування та виплати компенсації. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON]. в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню. Також рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24 квітня 2008 року встановлено, що під час прийняття [PERSON] . на роботу, останній не надав до відділу кадрів компанії свою трудову книжку. Зазначена обставина відповідно до ст. 61 ЦПК України вважається судом такою, що не підлягає доказуванню. За таких обставин, враховуючи, що [PERSON]. при прийнятті на роботу не надав відповідачу трудову книжку, ЗАТ «Страхова компанія «Провідна» не є першим місцем роботи позивача, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про спонукання відповідача видати трудову книжку є безпідставними та не підлягають задоволенню. Оскільки суд не вбачає підстав для задоволення вимог [PERSON] . в частині стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку, компенсації, зобов'язання видати трудову крижку, не підлягають задоволенню і позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, які є прохідними від інших вимог позивача. Жодних підстав для допуску судового рішення до негайного виконання в порядку ст. 367 ЦПК України суд не вбачає. Судові витрати за розгляд справи в суді суд вважає за можливе віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed