Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-06 00:00:00

Сторони є співвласниками в рівних частках будинковолодіння [ADDRESS], що розташоване на земельній ділянці фактичною площею 718,06 м2. Позивач просить встановити порядок користування присадибною земельною ділянкою, так як він офіційно не визначався, між сторонами постійно існує спір з приводу користування, що позбавляє позивача реалізувати своє право на приватизацію землі, яка знаходиться в його користуванні. Відповідачка позов не визнала повністю, посилаючись на те, що вона межі не передвигала і користується тою земельною ділянкою, що їй належала після поділу будинку з колишнім чоловіком. Заслухавши сторони, свідків, спеціаліста, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. ст. 96, 103, 106, 152, 158 ЗК України землекористувач зобов'язаний не порушувати прав суміжних землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства, вимагати від землекористувача сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав на землю, власник має право вимагати усунення будь-яких порушень його права, в тому числі у судовому порядку. Також ст. 120 ЗК України передбачає, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам цих осіб у вартості будівлі чи споруди. Аналогічна норма закону існувала і в попередній редакції ЗК України. В судовому засіданні встановлено, що спірний будинок являвся спільним майном подружжя позивачки та її колишнього чоловіка. Після розірвання шлюбу та поділу майна в натурі останній продав належну йому Ѕ частину будинку батькам позивача, з пояснень якого вбачається, що межа між співвласниками ніяким документом закріплена не була, між його батьками та відповідачкою, а також після переходу права власності на частину будинку і між ним, стали виникати спори з приводу землекористування, так як [PERSON]. змінювала межу, самовільно стала використовувати частину його земельної ділянки, хоча межі з сусідніми земельними ділянками не змінювались. Згідно акту розподілу земельної ділянки, виготовленому ПП „Зеніт-ВВ” по фактичному користуванню, розмір земельних ділянок сторін не відповідає часткам у праві власності на будинок, так як в користуванні позивача знаходиться 328,14 кв.м., а відповідачки - 389,92 кв.м. Крім того по їх земельних ділянках проходить канава водовідведення, площа якої становить 51,62 кв.м. Таким чином, порядок користування спірною земельною ділянкою необхідно встановити відповідно до виготовленого приватним підприємством варіанту розподілу, з врахуванням розташування надвірних споруд, що належать до кожної частини будинку, відсутності доцільності змінювати межу на частині земельної ділянки від вулиці до споруд та можливості відновлення прав позивача в частині розміру земельної ділянки лише за рахунок городу. Суд не може прийняти до уваги посилання відповідачки на те, що вона не змінювала межі земельної ділянки, оскільки розмір земельних ділянок сторін порушує права позивача і він не згоден на порядок користування ними, що склався протягом останніх років, оскільки в своїх поясненнях він посилався на те, що зі слів його матері, яка проживала в належній йому на даний час частині будинку, межа проходила в 1 м від їх добудови до будинку та в кінці городу виходила на горіх, який там росте. Жоден зі свідків відповідачки не підтвердив та не спростував наявність порядку користування спірною земельною ділянкою в такому вигляді к він є зараз, оскільки всі знайомі з відповідачкою нетривалий час. Суд також критично оцінює її посилання на те, що позивач сам відмовився від частини земельної ділянки, що за канавою, оскільки він ці обставини не підтвердив в судовому засідання, а навпаки наполягав на повернені йому частини земельної ділянки, яка зазначена в технічному паспорті на будинок за канавою, що на даний час займає відповідачка. Крім того з акту самозахвату земельних ділянок вбачається також, що такої згоди не давали і власники будинків [ADDRESS]. Наданий для огляду судом лист відділу земельних ресурсів в м. Сміла про надання земельною комісією погодження на передачу [PERSON]. земельної ділянки площею 0,004 га в [ADDRESS] для використання під город, не може бути підтвердженням її права на заняття земельних ділянок за канавою, оскільки не є, передбаченим законом, рішенням про передачу земельної ділянки в користування та не є доказом, що земельні ділянки за різними адресами є одними і тими ж. Посилання відповідачки на те, що представник ПП „Зеніт-ВВ” вніс до загального розміру її земельної ділянки і земельну ділянку сусідки, яку вона також займає за канавою, є безпідставним, так як така земельна ділянка не зазначена на схемі і розмір саме її земельної ділянки відповідає тому, що вказаний у обмірах, проведених на її замовлення ТОВ „Теодоліт”. Позивачем заявлено вимоги щодо відшкодування судових витрат по справі, які підлягають задоволенню в зв'язку з задоволенням позову. На підставі ст. ст. 96, 103, 106, 120, 152, 158 ЗК України,

Outcome: approved