Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-21 00:00:00

У квітні 2008 р. [PERSON] пред'явила позов до [PERSON], в якому просила припинити його право власності на 1/5 частину жилого будинку [ADDRESS], визнати за нею право власності на цей будинок в цілому зі сплатою [PERSON] компенсації вартості належної йому частини садиби, а також відшкодувати їй судові витрати. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовувала тим, що з 1983 р. по даний час [PERSON] у спірному будинку не проживає, що він має інше жиле приміщення за адресою: [ADDRESS], де й проживає. Належна останньому частка у садибі, про яку йдеться, є незначною і не може бути виділена у натурі. Припинення його права власності на цю частку не завдасть йому істотної шкоди. Вона ж є власником решти даного домоволодіння і володіє та користується ним, облаштувала його опаленням і утеплила, провела інші роботи, сплачує комунальні платежі і плату за користування присадибною земельною ділянкою. Порушуючи санітарні норми та її право власності на садибу, що є предметом спору, [PERSON] у літньому сараї і на подвір'ї тримає худобу. Останній також у квітні 2008 р. пред'явив зустрічний позов до [PERSON], в якому просив провести реальний розділ спірної садиби відповідно до правовстановлюючих документів згідно з варіантом розділу, що має визначити судова будівельно-технічна експертиза. Ці вимоги мотивуються тим, що він і [PERSON] є співвласниками садиби, про яку йдеться, у вищевказаних частках. Кожен з них має право на надання йому у володіння, користування й розпорядження тієї частини спільного майна, що відповідає їхній частці у праві спільної часткової власності. Згідно з ч. 1 ст. 364 ЦК України він має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, а компенсація вартості цієї частки може бути надана лише за його згодою. Отримати таку компенсацію він не згоден; згоди щодо виділу в натурі частки з домоволодіння між ним і [PERSON] не досягнуто, хоча воно є подільним, а належна йому частка у цьому домоволодінні є значною. Ніяких перешкод [PERSON] у користуванні спірною садибою він не чинить. Припинення його права власності на належну йому частку в цій садибі завдасть шкоди його інтересам, оскільки він не має іншого житла. Оскаржуваним рішенням у задоволенні первісного позову відмовлено, а зустрічний позов задоволено: за [PERSON] визнано право власності на: приміщення 1-1 (коридор), площею 6,7 м2, вартістю 1717 грн., приміщення 1-2 (кімната), площею 20,4 м2, вартістю 5228 грн., приміщення 1-3 (кладова), площею 6,4 м2, вартістю 1640 грн. - у будинку „А-1”, а також на прибудову „а-1”, вартістю 2294 грн., ґанок „Кр-1”, вартістю 157 грн., літню кухню „Г-1”, вартістю 5713 грн., а всього на загальну суму 16749 грн.; за [PERSON] визнано право власності на: приміщення 1-4 (кімната), площею 16,3 м2, вартістю 4177 грн. - у будинку „А-1”, а також на гараж „Г-1”, вартістю 6034 грн., погріб „Пг-1”, вартістю 482 грн., погріб „Пґ-1”, вартістю 732 грн., а всього на загальну суму 8153 грн., зобов'язано [PERSON] закрити дверний отвір з приміщення 1-1 у приміщення 1-4, а [PERSON] - добудувати прибудову до приміщення 1-4, встановити дверний блок у вікні приміщення 1-4 з веранди. Крім того, [PERSON] виділено у користування дві земельні ділянки, загальною площею 1352 м2, а [PERSON] - дві земельні ділянки, загальною площею 338 м2, земельну ділянку площею 32 м2 залишено у спільному користуванні обох сторін, лінії розподілу земельних ділянок проведено у спосіб, визначений у додатку 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 27.06.2008 р. № С-97, що виконано Чернігівською регіональною торгово-промисловою палатою, сторони зобов'язано не чинити одна одній перешкод в користуванні виділеними їм частинами садиби, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 6514 грн. грошової компенсації вартості переотриманої у власність частини садиби. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати дане рішення і задовольнити її вимоги. При цьому вона посилається на те, що: - місцевий суд без її згоди і без попереднього внесення на депозитний рахунок суду для сплати їй відповідної компенсації виділив [PERSON] частину садиби, що є значно - на 2/3 більше, ніж йому належить, а їй - що є значно - на 1/8 менше, ніж їй належить, і ні у який спосіб не мотивував причину позбавлення її права власності на цю частину садиби, що суперечить ст.ст. 364, 365 ЦК України, - [PERSON] судом виділено у власність господарських споруд значно більше, ніж належна йому частка у спільній частковій власності на спірну садибу, - з урахуванням того, що судова експертиза дала єдиний можливий варіант розділу даного домоволодіння, згідно з яким [PERSON] неможливо виділити у натурі 1/5 його частину, що ця частка у власності на садибу є незначною, що він має інше житло, що спільне володіння й користування садибою для них неможливе, що припинення його права власності у ній не завдасть істотної шкоди ні його інтересам, ні інтересам його родини, що вона ([PERSON]) має можливість сплатити [PERSON] компенсацію вартості цієї частки, її позов має бути задоволений. У судовому засіданні [PERSON] проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Сенс його доводів зводився до того, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, що іншого житла, ніж спірна частина домоволодіння, він не має, що він мешкає з колишньою дружиною у житлі, що є її власністю, а зареєстрований у будинку, що йому також не належить. Тож у разі задоволення позову [PERSON] буде порушено його конституційне право на житло. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення [PERSON], дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Постановляючи оскаржуване рішення, суд І інстанції виходив з того, що спірну садибу може бути розділено між сторонами у натурі, що [PERSON] категорично заперечує проти припинення його права власності на частину цієї садиби зі сплатою йому відповідної компенсації, т.я. це завдасть йому істотної шкоди, що [PERSON] не зробила попереднього внесення на депозит вартості частини садиби, що належить [PERSON] Але з такими висновками у повній мірі погодитися не можна. Так, по справі встановлено, що: - [PERSON] є власницею 4/5 частин садиби [ADDRESS], а [PERSON] є власником 1/5 частини цієї ж садиби, - ні [PERSON], ні [PERSON] не зареєстровані у вищевказаній садибі і не проживають у ній. [PERSON] зареєстрована і проживає у буд. [ADDRESS], а [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS], що належить на праві власності не йому, а іншій особі, а проживає разом з колишньою дружиною у [ADDRESS], яка також йому не належить. Викладене підтверджується поясненнями сторін, а також їх паспортними даними та копіями правоустановчих документів на спірну садибу (а.с. 8-9, 10-13, 55, 57-59), - згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 27.06.2008 р. № С-97, що виконаний Чернігівською регіональною торгово-промисловою палатою (а.с. 34-44), мається лише один варіант розділу спірної садиби, згідно з яким у результаті її розділу одній з сторін можна виділити у власність 58/100 її частин, а іншій - 42/100 її частин. Заперечень проти даного висновку сторони не виказали, - на забезпечення позову [PERSON] на депозитний рахунок апеляційного суду внесено 5815 грн. 80 коп. - вартість належної [PERSON] частини домоволодіння, про яке йдеться, що підтверджується копією квитанції відповідного змісту. З викладеного апеляційний суд робить такі висновки. Твердження [PERSON] про те, що крім спірного, іншого житла, що належало б йому, він не має, ні у який спосіб не спростовано. Тож припинення права власності [PERSON] на належну йому частину садиби завдасть йому істотної шкоди, оскільки він буде позбавлений єдиного належного йому на праві власності жилого приміщення, а право на житло гарантується ст. 47 Конституції України. Тож висновок місцевого суду про необхідність відмови у задоволенні позову [PERSON] є вірним. Вирішуючи спір між сторонами про реальний розділ садиби, місцевий суд припустився порушення чинного законодавства, що регламентує спірні правовідносини. За змістом ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, лише у розмірі цієї частки. Згідно з зазначеним вище висновком експертизи, виділити у натурі належну [PERSON] 1/5 частину садиби неможливо, але мається можливість виділити йому у власність або 58/100, або 42/100 її частин, тобто значно більше, ніж йому належить. Місцевий суд, провівши поділ спірної садиби, фактично виділив останньому у власність 42/100 її частини, тобто більш ніж вдвічі (на 22/100) більше належної йому за правоустановчими документами частини, фактично припинивши право власності [PERSON] на цю частину садиби (на 22/100 її частин). Проте вона заперечує проти цього, і, крім того, [PERSON] не внесено на депозитний рахунок суду вартості переотриманої частини садиби для компенсації її [PERSON] Дана обставина в силу ч. 2 ст. 365 ЦК України перешкоджає задоволенню позову [PERSON] Таким чином, оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині задоволення зустрічного позову, а в частині відмови у задоволенні первинного позову його належить залишити без змін. У порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути 55 грн. 50 коп. судових витрат, понесених за подання апеляційної скарги, а грошові кошти, внесені нею на депозитний рахунок апеляційного суду Чернігівської області на забезпечення позову, підлягають поверненню їй.

Outcome: partial