Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-28 00:00:00

Позивачка в липні 2007 року звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]в розмірі 50% заробітку щомісячно, посилаючись на те, що вони з відповідачем проживають окремо, ведуть роздільне господарство, син знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не здійснює. В подальшому позивачка уточнила свої позовні вимоги та остаточно просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 25% від заробітної плати та пенсії відповідача, починаючи з 01.10.2007 року, в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно від доходів, отриманих від підприємницької діяльності, починаючи з травня 2008 року, а також стягнути аліменти за минулий час в розмірі 106041 грн.98к. за період з січня 2006 року по квітень 2008 року від доходів, отриманих від підприємницької діяльності, в розмірі 52933 грн.50к. за період з квітня 2006 року по серпень 2007 року від постійних доходів та в розмірі 1405 грн.74 к. за період з квітня 2007 року по березень 2008 року від пенсії. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлені позовні вимоги. Відповідач та його представник позов визнали частково відносно сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, посилаючись на те, що саме така сума з урахуванням його доходів буде достатньою для утримання дитини з урахуванням того факту, що мати також взмозі брати участь в утриманні дитини в розмірі 1500 грн, а тому сума в 3000 грн. щомісячно є достатньою для утримання їх неповнолітнього сина. Судом встановлено наступне: Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Стаття 181 СК України визначає способи виконання батьками обов”язку утримувати дитину, згідно з якою за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються в частці від доходу її матері, батька і /або/ у твердій грошовій сумі. Відповідно до роз”яснень Пленуму Верховного Суду України Апостанові від 15.05.2006 року №3 “Про практику застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів” п.17 за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку /доходу/ її матері /батька/ - ст..183 цього Кодексу або в твердій грошовій сумі /ст..1854 СК України/ і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст..184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий заробіток, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення , суд за заявою платника чи одержувача може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України визначаються обставини, які повинен врахувати суд при визначенні розміру аліментів, а саме стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших утриманців, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст..191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO]/а.с.5/. 28.11.2005 року сторони розірвали шлюб /а.с.6/ і проживають окремо. Дитина залишилася проживати з матір'ю і знаходиться на її утриманні, що підтверджується сторонами по справі. Відповідач постійно надавав та надає матеріальну допомогу на утримання сина, що підтверджується копіями наданих квитанцій та чеків на купівлю предметів одежі, техніки, шкільних приладів для сина. Разом з тим, враховуючи той факт, що добровільна виплата аліментів відповідачем залежить тільки від його особистого волевиявлення і ніяким чином документально не закріплена, а позивачка просить стягнути з відповідача аліменти в судовому порядку, то суд вважає можливим задовольнити позов [PERSON] . і в судовому порядку стягнути аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON]. При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що відповідач є інвалідом 2 групи, але працює і одночасно є приватним підприємцем, а також враховує матеріальний стан дитини, яка проживає з матір'ю - позивачкою по справі, яка також працює приватним підприємцем, задовільний стан здоров*я дитини, оскільки відсутні будь-які дані про захворювання дитини і вважає, що в інтересах дитини аліменти слід визначити в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно. Зважаючи на те, що доходи від підприємницької діяльності є нестабільними, мінливими, заздалегідь не передбачуваними, відповідач є непрацездатним і з урахуванням стану здоров*я може позбутися стабільного заробітку по місцю роботи, то суд з урахуванням вимог сторін, конкретних обставин справи, вважає можливим в інтересах дитини визначити аліменти в твердій грошовій сумі. З урахуванням роз'яснень Пленуму Верховного Суду України та аналізуючи норми Сімейного Кодексу України, зважаючи на подальше виконання судового рішення, суд вважає неможливим розмежувати стягнення аліментів з різних видів доходів відповідача в судовому рішенні, оскільки закон передбачає стягнення аліментів в частині від всіх видів заробітку /доходу/ відповідача або в твердій грошовій сумі. При цьому суд враховує також те, що в добровільному порядку на протязі тривалого часу сторонами було домовлено про те, що розмір аліментів в сумі, еквівалентній 200 доларам США буде достатньою для утримання неповнолітнього сина і ця домовленість сторонами виконувалась, тобто відповідач взмозі сплачувати аліменти в сумі 1500 грн. щомісячно. Визначаючи розмір аліментів в 1500 грн. суд виходить з того, що батьки повинні нести рівні обов*язки по утриманню дитини, а тому позивачка з урахуванням її майнового стану, також взмозі нести витрати по утриманню сина в розмірі 1500 грн, в результаті чого загальна сума в 3000 грн. вважається судом достатньою для того, щоб забезпечити належний матеріальний рівень життя дитини шкільного віку. Більш того, суд зазначає, що дитина сторін не стала менш забезпеченою в цьому випадку, ніж тоді, коли вона проживала в сім*ї з обома батьками, позивачка не надала суду доказів про те, що дитина потребує більшого утримання, аніж 3000 грн. на місяць. Суд звертає увагу на те, що аліменти стягуються в сумі, достатній для задоволення розумних потреб дитини відповідного віку, а не є способом зведення рахунків сторін. Разом з тим, суд приймає до уваги, що відповідач крім сплати аліментів в грошовому виразі постійно забезпечує сина одежою, взуттям, шкільними приладами, засобами зв*язку і таке інше /а.с.107-109/. Враховуючи ті обставини, що відповідачем до 01.10.2008 року сплачені аліменти позивачці в сумі, яка складає щомісячно не менше 1500 грн, як визначено даним рішенням суду, що підтверджується квитанціями, то суд стягує аліменти, починаючи з 01.10.2008 року. Відповідач не ухилявся від сплати аліментів, і навіть після направлення позивачці листа про припинення сплати аліментів продовжував їх сплачувати, що підтверджується квитанціями, а тому ,зважаючи на вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час, необґрунтовані, недоказані і задоволенню не підлягають. На підставі ст..88 ЦПК України з відповідача на користь держави стягується держмито в розмірі 51 грн. та витрати на судово-інформаційний збір в сумі 30 грн.

Outcome: partial