overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-24 00:00:00

КП «Ромникомунтепло» звернулося до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачі проживають у квартирі [ADDRESS] і фактично користуються послугами з теплопостачання будинку, які надає позивач. На звернення адміністрації про добровільну сплату боргу відповідачі не реагують, в зв'язку з чим у судовому порядку змушені стягувати заборгованість, яка за період з 01 листопада 2006 року по 15 квітня 2007 року складає 1040,53 грн, а з листопада 2007 року по 10 квітня 2008 року 997,29 грн, а всього борг 2037,82 грн У судовому засіданні представник позивача позов підтримала і прохала суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку 2037,82 грн заборгованості за фактичне користування послугами з теплопостачання, 30 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 51 грн судового збору на користь держави. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, до суду не з'явилися. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно довідки ПП «Житло-Сервіс» родина Чеберячко, в складі 6 осіб (з яких один неповнолітній 2004 р.н.) проживає у квартирі [ADDRESS] (а.с. 6) Проживаючи у вказаному будинку, послуги з теплопостачання якого надає КП «Ромникомунтепло», відповідачі фактично користуються цими послугами, але своєчасно не вносять плату за надані послуги. В зв'язку з цим виникла заборгованість, яка за період з 01 листопада 2006 року по 15 квітня 2007 року складає 1040,53 грн, а з листопада 2007 року по 10 квітня 2008 року 997,29 грн, а всього борг 2037,82 грн (а.с. 5). Установлені факти свідчать, що між сторонами виникли спірні житлові відносини з приводу оплати за надані комунальні послуги. Спірні правовідносини регулюються ст. ст. 66-68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.18 Постанови КМ України від 21.07.2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», які передбачають обов'язок споживачів щомісячно вносити плату за комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами. У судовому засіданні доведено, що відповідачі своєчасно не вносять плату за надані послуги з теплопостачання, чим порушують житлове законодавство. Сума заборгованості і розміру тарифів підтверджується матеріалами справи і не викликає сумніву у суду. У зв'язку з цим борг у сумі 2037,82 грн за послуги теплопостачання підлягає стягненню з відповідачів. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь КП «Ромникомунтепло» по 6 грн з кожного витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, сплачених позивачем при подачі позову до суду. Крім того, з відповідачів слід стягнути по 10,20 грн з кожного судового збору на користь держави. На підставі ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-24 00:00:00

Філія Роменського відділення № 147 ВАТ «Державний ощадний банк України» звернулася до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що 18.04.2007 року між філією та [PERSON] було укладено кредитний договір № 173 згідно якого надано кредит в сумі 4950 грн для купівлі комп'ютерної техніки строком на 12 місяців зі сплатою 24% річних. В зв'язку з тим, що відповідачка не виконала своїх зобов'язань за кредитним договором, позивач згідно п. 3.1 Кредитного договору прохає суд стягнути з відповідача повну суму заборгованості в розмірі 5487,02 грн. У судовому засіданні представник позивача змінила позовні вимоги і з врахуванням часткової сплати боргу, прохала суд стягнути з відповідачки 4387,02 грн. Відповідачка змінені позовні вимоги визнала повністю. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 18.04.2007 р між Філією Роменського відділення № 147 ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 173 згідно якого надано кредит в сумі 4950 грн для купівлі комп'ютерної техніки строком на 12 місяців зі сплатою 24% річних (а.с. 4) В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 18.04.2007 року банк уклав з [PERSON] договір застави № 67/07. В зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором відносно [PERSON] було порушено кримінальну справу за ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 190 КК, провадження по якій постановою суду від 19.12.2007 року було закрито на підставі акту амністії (а.с. 6). Однак, сума заборгованості перед банком не відшкодована і на час розгляду справи в суді складає 4387,02 грн. Дані правовідносини регулюються ст. ст. 1046, 1048-1050, 1052, 1054 ЦК України, згідно з якими за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти …, позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів; якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України; банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У судовому засіданні доведено, що відповідач [PERSON]. ухиляється від виконання кредитного зобов'язання перед позивачем. Розмір суми заборгованості по кредиту в розмірі 4387,02 грн підтверджується матеріалами справи і визнається самою відповідачкою. За таких обставин з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 4387,02 грн грн. заборгованості за кредитним договором. Крім того, з відповідача згідно ст. ст. 81, 88 ЦПК України на користь держави слід стягнути 51 грн судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON]про зобов»язання не чинити перешкод у газифікації будинку. В обгрунтування позову посилається на те, що з даний час вона проводить газифікацію свого будинку. У відповідності із встановленими нормами нею була виготовлена технічна документація, однак її сусід, відповідач по справі, не дає можливості працівникам газового господарства підключити газову трубу до системи газопостачання, а вимагає з неї гроші, хоча труба проходить по стіні її будинку. Просить визнати дії відповідача неправомірними і зобов»язати його не чинити перешкод в облаштування газопроводу до квартири. В судовому засіданні[PERSON] позов підтримала. Відповідач[PERSON]. проти позову не заперечив, погодився, що на даний час він не буде чинити перешкод для[PERSON] у газифікації будинку, а пізніше сторони проведуть сторони кожний окремо проведуть власну газову трубу до вуличного газопроводу. Суд, заслухавши сторони, представників, головного інженера Ізяславської філії ВАТ «Хмельницькгаз»[PERSON]., дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що у[PERSON]. і[PERSON]. проживають у суміжних квартирах будинку [ADDRESS]. Ними була проведена газифікація своїх квартир, спочатку [PERSON]., а пізніше[PERSON] Між сторонами була досягнена домовленість про те, що газова труба проходитиме найкоротшим шляхом, а саме, через двір[PERSON] і повз її стіну будинку. У даний час позивачка встановлює індивідуальне газове опалення у своїй квартирі, сторони досягли згоди, що відповідач не чинитиме її перешкод у врізці в діючий газопровід. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-24 00:00:00

12 вересня 2008 р. [PERSON]. звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів із [PERSON]. В обгрунтування позову посилається на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 1994 року. У шлюбі народилися двоє дітей - дочка [PERSON], [INFO] р.н. та син [PERSON], [INFO] р.н. У даний час відповідач проживає окремо, добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, тому позивачка просить стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей у примусовому порядку. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Відповідач проти позову не заперечив. Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов”язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. [PERSON]. та [PERSON]. перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 жовтня 1994 року, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу. У шлюбі народилися діти - дочка [PERSON], [INFO] р.н. та син [PERSON], [INFO] р.н. , які перебувають на утриманні позивачки. Відповідно до ст.ст. 180-183 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на самочинне будівництво і просила визнати за нею право власності на самовільно зведені будівлі: «Б» - гараж розміром 5, 62 х 10, 56 м, «В» - сарай, розміром 4, 85 х 10, 40 м, «Г» - вбиральню - 1, 05 х 1, 10 м, розташовані за адресою: [ADDRESS] На підтвердження своїх позовних вимог представники позивача вказали наступне: Позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS], який вона одержала на підставі договору дарування. У 2007 році позивачка без відповідного дозволу та без оформлення належної технічної документації самочинно побудувала наступні будівлі: «Б» - гараж розміром 5, 62 х 10, 56 м, «В» - сарай, розміром 4, 85 х 10, 40 м, «Г» - вбиральню - 1, 05 х 1, 10 м. Самочинне будівництво, згідно оцінки БТІ, має вартість 68088 гривень. Самочинне будівництво виконано з порушенням норм ДБН, так як споруди побудовано за 0, 5 м від межі з сусідом. Але сусід [PERSON]. надав письмову згоду на будівництво. Але потім відмовився від свого дозволу. На підставі викладеного вважав, що його вимоги підлягають задоволенню. Відповідач прямих заперечень проти позову не надав, але вказав, що якщо позивач отримає згоду від сусідів на узаконення самочинного будівництва, то виконком не буде заперечувати, а якщо такої згоди не буде то виконком буде згоден з рішенням суду. Третя особа на стороні відповідача - [PERSON]. проти позову категорично заперечував. На підтвердження своїх заперечень проти позову вказав, що він дійсно декілька років назад давав письмовий дозвіл сусідці на побудову гаража такого, як він побудував. Але позивачка на самій межі побудувала двоповерхову споруду і вода з даху тече прямо під його гараж чим приводить споруду до руйнування і не дає можливості доступу до стіни. Вислухавши представників сторін, третю особу, висновок спеціаліста, вивчивши документи, фото самочинних споруд, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Сторони і третя особа підтвердили, що позивачка є власником будинку [ADDRESS] , але державного акту на землю вона не має і після одержання будинку у власність не оформила оренду на присадибну ділянку біля будинку. Належного дозволу на будівництво гаража, сараю і вбиральні позивачка не отримувала і згідно висновку спеціаліста ці споруди виконані з порушенням не тільки норм ДБН, але і норм пожежної безпеки. Сусід по будинку [PERSON]. категорично проти вказаної самочинної забудови і згоди на будівництво не дає. З висновку КП «Проектне бюро міста Ізюма» видно, що самочинне будівництво виконане з порушенням норм ДБН і потребує обов'язкової письмової згоди сусідів, якої ті не дають. З викладеного, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. При подачі заяви позивачем помилково було сплачено державне мито у сумі 69 грн., але вартість самочинно збудованого нерухомого майна складає 68088 грн. і 1 % від цієї суми складає 680 грн. 88 коп.. Отже з позивача має бути стягнено не сплачену різницю мита, яка складає : 680, 88 - 69 = 611 грн. 88 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-24 00:00:00

[PERSON] . звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, посилаючись на те, що в 1987 році разом з батьком приїхав на постійне місце проживання з республіки Вірменія в Україну, а саме в с. Крупиця Бериславського району. Батько працював на полі, він знаходився вдома, відвідував дитячий садок, потім середню школу. У 1993 році виїхали до Вірменії, де в зв'язку з переоформленням батьківського будинку був змушений обміняти паспорт громадянина СРСР на паспорт громадянина Вірменії, потім знову приїхав у с. Крупиця, де і проживає до цього часу. Вважає себе громадянином України, так як на момент набуття чинності Закону України «Про громадянство» він постійно мешкав на території України. В паспортному відділенні Бериславського РВ УМВС йому рекомендували звернутися до суду для встановлення факту проживання. Даний факт підтверджує довідкою виконкому Червономаяцької сільської ради. Просить встановити факт його проживання на території України, який необхідний для набуття громадянства У судовому засіданні заявник наполягав на задоволенні свого прохання з підстав, зазначених у заяві. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні із заявою погодилася, проти встановлення факту не заперечує. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву підлягаючою задоволенню. Відповідно до ст. З ч. 1, п. 1 Закону України "Про громадянство України", усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991р.) постійно проживали на території України, є громадянами України. Ст. 9 Закону України "Про громадянство", передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотанням прийнятті до громадянства України за умов: визнання і дотримання Конституції України та законів України, не перебування в іноземному громадянстві, безперервного проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років. Судом встановлено: відповідно до довідки виконкому Червономаяцької сільської ради (а.с. 5) заявник постійно проживав на території Червономаяцької сільської ради з 1987 року по 1993 рік. Визнає та дотримується Конституції України та законів України, та безперервно проживає на території України протягом останніх п'яти років. Свідки [PERSON]. та [PERSON] . в судовому засіданні підтвердили факт, що заявник в 1987 році приїхав в с. Крупиця разом з батьками і проживав там до 1993 року. Зараз знову проживає в с. Крупиця. Встановлення даного факту несудовим шляхом неможливо. Він має для заявника юридичне значення, поскільки з ним пов'язано прийняття громадянства України. Враховуючи вище наведене, зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що існує достатньо підстав для задоволення вимог заявника. На основі п.1 ч.1 ст.3, ст. 9 Закону України "Про громадянство України", ст.256 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-24 00:00:00

[PERSON] . звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, посилаючись на те, що в листопаді 1989 року він приїхав на постійне місце проживання з республіки Грузія в Україну, а саме в с. Червоний Маяк Бериславського району. У 1994 році переїхав у м. Київ, де працював приватним підприємцем. В с. Ч.Маяк, має власне житло та законне джерело існування. В липні 2008 року він звернувся до СГІРФО Бериславського РВ УМВС України в Херсонській області з приводу отримання паспорта громадянина України, але йому відмовили в зв'язку з тим, що він має паспорт громадянина СРСР і відсутні відомості про його постійне проживання на території України до 24.08.1991 року та рекомендували звернутися до суду для встановлення факту проживання Вважає себе громадянином України, так як на момент набуття чинності Закону України «Про громадянство» він постійно мешкав на території України. Даний факт підтверджує довідкою Червономаяцької сільської ради. Просить встановити факт його проживання на території України, який необхідний для отримання всіх прав та обов'язків громадянина України. У судовому засіданні заявник наполягав на задоволенні свого прохання з підстав, зазначених у заяві. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні із заявою погодилася, проти встановлення факту не заперечує. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву підлягаючою задоволенню. Відповідно до ст. З ч. 1, п. 1 Закону України "Про громадянство України", усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991р.) постійно проживали на території України, є громадянами України. Ст. 9 Закону України "Про громадянство", передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотанням прийнятті до громадянства України за умов: визнання і дотримання Конституції України та законів України, не перебування в іноземному громадянстві, безперервного проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років. Судом встановлено: відповідно до довідки Червономаяцької сільської ради (а.с. 5) заявник мешкав в с. Ч.Маяк з 1989 року по 1994 рік. Визнає та дотримується Конституції України та законів України, та безперервно проживає на території України протягом останніх п'яти років. Свідки [PERSON]. та [PERSON] . в судовому засіданні підтвердили факт, що заявник в період 1989-1994 рік проживав у с. ч. Маяк. Встановлення даного факту несудовим шляхом неможливо. Він має для заявника юридичне значення, поскільки з ним пов'язано прийняття громадянства України. Враховуючи вище наведене, зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що існує достатньо підстав для задоволення вимог заявника. На основі п.1 ч.1 ст.3, ст. 9 Закону України "Про громадянство України", ст.256 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-24 00:00:00

[PERSON] . звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, посилаючись на те, що в червні 1981 року приїхав в с. Львово Бериславського району. До 1987 року працював у комбінаті комунальних послуг, потім поїхав у Вірменію, де авчався, після отримання диплому знову приїхав в Україу, де одружився та проживав в с. Львово. У зв'язку з переоформленням батьківського будинку був змушений обміняти паспорт громадянина СРСР на паспорт громадянина Вірменії. Вважає себе громадянином України, так як на момент набуття чинності Закону України «Про громадянство» він постійно мешкав на території України. В паспортному відділенні Бериславського РВ УМВС йому рекомендували звернутися до суду для встановлення факту проживання. Даний факт підтверджує довідкою виконкому Львівської сільської ради. Просить встановити факт його проживання на території України, який необхідний для набуття громадянства У судовому засіданні заявник наполягав на задоволенні свого прохання з підстав, зазначених у заяві. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні із заявою погодилася, проти встановлення факту не заперечує. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву підлягаючою задоволенню. Відповідно до ст. З ч. 1, п. 1 Закону України "Про громадянство України", усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991р.) постійно проживали на території України, є громадянами України. Ст. 9 Закону України "Про громадянство", передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотанням прийнятті до громадянства України за умов: визнання і дотримання Конституції України та законів України, не перебування в іноземному громадянстві, безперервного проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років. Судом встановлено: відповідно до довідки виконкому Червономаяцької сільської ради (а.с. 5) заявник постійно проживав на території Червономаяцької сільської ради з 1981 року по 1987 рік. Визнає та дотримується Конституції України та законів України, та безперервно проживає на території України протягом останніх п'яти років. Свідки [PERSON] . та [PERSON] . в судовому засіданні підтвердили факт, що заявник в 1981 році приїхав в с. Львово, працював в комбінаті комунальних послуг, проживав там до 1987 року. Зараз знову проживає в с. Львово. Встановлення даного факту несудовим шляхом неможливо. Він має для заявника юридичне значення, поскільки з ним пов'язано прийняття громадянства України. Враховуючи вище наведене, зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що існує достатньо підстав для задоволення вимог заявника. На основі п.1 ч.1 ст.3, ст. 9 Закону України "Про громадянство України", ст.256 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-24 00:00:00

[PERSON] . звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, посилаючись на те, що в січні 1990 року разом з батьками [PERSON]та [PERSON] приїхав на постійне місце проживання з республіки Вірменія в Україну, а саме в с. Львове Бериславського району. Батько працював на полі, він знаходився вдома з мамою. До 1992 року проживали у зазначеному селі, а потім виїхали до Вірменії, де заявник навчався в школі, потім знову повернулися в село, де він допомагав батьку займатися садівництвом. Ніякого громадянства він взагалі не приймав. Вважає себе громадянином України, так як на момент набуття чинності Закону України «Про громадянство» він постійно мешкав на території України. В паспортному відділенні Бериславського РВ УМВС йому рекомендували звернутися до суду для встановлення факту проживання. Даний факт підтверджує довідкою виконкому Львівської сільської ради. Просить встановити факт його проживання на території України, який необхідний для набуття громадянства та отримання паспорта громадянина України. У судовому засіданні заявник наполягав на задоволенні свого прохання з підстав, зазначених у заяві. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні із заявою погодилася, проти встановлення факту не заперечує. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву підлягаючою задоволенню. Відповідно до ст. З ч. 1, п. 1 Закону України "Про громадянство України", усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991р.) постійно проживали на території України, є громадянами України. Ст. 9 Закону України "Про громадянство", передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотанням прийнятті до громадянства України за умов: визнання і дотримання Конституції України та законів України, не перебування в іноземному громадянстві, безперервного проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років. Судом встановлено: відповідно до довідки виконкому Львівської сільської ради (а.с. 5) заявник постійно проживав на території Львівської сільської ради з січня 1990 року по грудень 1992 року. Визнає та дотримується Конституції України та законів України, та безперервно проживає на території України протягом останніх п'яти років. Свідки [PERSON]. та [PERSON] . в судовому засіданні підтвердили факт, що заявник з січня 1990 року по грудень 1992 року проживав в с. Львово разом з батьками. Зараз знову проживає в с. Львово. Встановлення даного факту несудовим шляхом неможливо. Він має для заявника юридичне значення, поскільки з ним пов'язано прийняття громадянства України. Враховуючи вище наведене, зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що існує достатньо підстав для задоволення вимог заявника. На основі п.1 ч.1 ст.3, ст. 9 Закону України "Про громадянство України", ст.256 ЦПК України,

Outcome: approved