Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який неодноразово уточнював, останнього разу 02.04.2008 року. На обґрунтування своїх вимог вказував на те, що [INFO] померла її мати [PERSON], після смерті якої позивач отримала у спадщину будинок [ADDRESS]. Відповідно до відомостей, які містяться в погосподарських книгах с. Широке 1953-1990 років у [PERSON] в користуванні в різні роки знаходилося від 0,60 га до 0,28 га землі. В погосподарських книгах відсутні посилання на документи, на підставі яких проводилося вилучення земель у матері позивача. В Широківській сільській раді Криворізького району Дніпропетровської області також відсутні документи, на підставі яких вилучалась земельна ділянка у [PERSON] Після смерті матері позивача земельна ділянка перейшла у користування позивача. Рішенням № 4 від 28.01.1995 року виконавчого комітету Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області “Про передачу земельної ділянки в приватну власність” передано в приватну власність [PERSON] суміжну земельну ділянку в розмірі 0,25 га для обслуговування житлового будинку в с. Широке по вул. Верхня Набережна. У п. 2 вказаного рішення вказується, що площа та розмір земельної ділянки будуть уточнені в порядку обміру. При встановленні меж земельної ділянки, що передаються у власність позивача як суміжного землекористувача залучено не було. В акті встановлення меж земельної ділянки від 13.02.1995 року, зазначено прізвище позивача, однак вона такий акт не підписувала і як вбачається з акту межові знаки, якими закріплено земельну ділянку в натурі не встановлювалися. При передачі у власність відповідачу суміжної земельної ділянки було допущено порушення прав позивача як землекористувача - передано відповідачу у власність земельну ділянку та видано державний акт на право власності на землю без встановлення меж між сусідніми земельними ділянками в натурі (на місцевості) та при наявності розбіжностей в площі земельних ділянок з первинною документацією. На неодноразові звернення позивача до Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про перегляд матеріалів приватизації земельної ділянки [PERSON], позивач отримував негативну відповідь. Між позивачем та [PERSON], як суміжними землекористувачами, є спір щодо земельних ділянок, що знаходяться у їх користуванні. За останні роки [PERSON] перемістив межу, що поділяє їх з позивачем земельні ділянки, вглиб території позивача. Позивач неоднократно пропонувала перенести межу назад, а коли [PERSON]. відмовився, зверталася до виконавчого комітету Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області із заявою про її відновлення. Однак у задоволенні вимоги позивача було відмовлено. Позивач просила постановити рішення, яким визнати рішення № 4 від 28.01.199 року виконавчого комітету Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області “Про передачу земельної ділянки в приватну власність” [PERSON] недійсним, визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю, виданий на ім'я [PERSON] та відновити межу, яка поділяє земельні ділянки по [ADDRESS], а також стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 69,97 грн. У судовому засіданні представники позивача заявлені вимоги підтримали у повному обсягу та наполягали на їх задоволенні. При цьому вони посилалися на те, що між позивачем по справі та [PERSON]. тривалий час йде суперечка за визначення та встановлення межі між їх сусідніми земельними ділянками. Вказували на те, що надання [PERSON] у власність земельної ділянки здійснювалося з грубим порушенням законодавства, оскільки, виконавчий комітет Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, на маючи на те повноважень, своїм рішенням передав у приватну власність [PERSON] земельну ділянку, між сусідніми земельними ділянками позивача та відповідача не було встановлено меж в натурі (на місцевості), акт про встановлення меж між суміжними ділянками не був підписаний позивачем. У зв'язку з цим державний акт про право приватної власності на землю, виданий на ім'я [PERSON] є недійсним. Відповідач та його представник позов не визнали і просили відмовити у його задоволенні. При цьому [PERSON] вказував на те, що після смерті батька він у спадщину отримав житловий будинок, а також до нього перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розташований будинок. Рішенням виконавчого комітету Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області йому передано в приватну власність суміжну з позивачем по справі земельну ділянку в розмірі 0,25 га для обслуговування житлового будинку в с. Широке по вул. Верхня Набережна. На вказану земельну ділянку він отримав державний акт. Позивач та його родинна постійно висувають до нього вимоги щодо невідповідності розташування межі між суміжними земельними ділянками, вважаючи, що він її постійно переносить в їх бік, збільшуючи таким чином розмір своєї земельної ділянки. Проте такі вимоги позивача безпідставні та підтверджуються наданими ним документами, які знаходяться в справі. Крім того, вважає, що позивач пропустила строк на звернення до суду, оскільки позовна давність в три роки з моменту, коли позивач дізналася про порушення її прав закінчилася. Представник виконавчого комітету Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, який також представляв інтереси Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області позов не визнав, вказуючи, що при наданні [PERSON] у приватну власність земельної ділянки норми законодавства були дотриманні у повному обсягу, межові знаки були встановлені, проте після того. позивач та його сім'я їх самовільно знесли, а тому підстав для скасування оспорюваних позивачем рішення виконкому сільської ради та державного акту не має. Представник Криворізького районного відділу земельних ресурсів в судове засідання не з'явилися, в матеріалах справи є їх письмові заяві про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивача не визнали, вказавши, що вважають рішення виконкому сільської ради таким, що відповідає нормам закону, а державний акт, виданий на підставі вказаного рішення - дійсним. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи вважає вимоги позивача обґрунтованими й такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Посилання відповідача на те, що в позові необхідно відмовити з тієї підстави, що закінчилася позовна давність на звернення позивача до суду з приводу заявлених вимог, суд відхиляє, оскільки відповідно до ст. 268 ЦК України вимоги про визнання рішення про передачу у власність земельної ділянки та вимоги про визнання недійсними державного акту на право власності на землю не входять до переліку вимог, на які поширюється позовна давність. Судом встановлено, що сторони спору є суміжними землекористувачами. Згідно довідки, наданої Широківською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області встановлено, що відповідно до інформації із погосподарських книг в різні періоду часу починаючи з 1953 року по 1986 рік за [PERSON] числилася земельна ділянка, площа якої в різні роки змінювалася: в 1953 році - 0,60 га, в 1954 році - 0,50 га, 1974-1976 роки, 1977-1979 роки - 0,25 га, 1980-1982 роки - 0,28 га. Підстави отримання та зміни розміру земельної ділянки невідомі (а.с. 147). Згідно земельно-кадастрових книг радгоспу ім. Мічуріна встановлені наступні зміни розмірів земельної ділянки позивача по справі: 1951-1952 роки - 0,43 га, 1953 рік - 0,60 га, 1954-1964 роки - 0,56-0,60 га, 1964-1970 роки - 0,48-0,52 га, 1971-1979 роки - 0,25 га, 1980-1990 роки -0,28 га, 1991-2000 роки - 0,28 га, 2001-2005 роки - 0,32 га (згідно акту обміру від 16.05.2000 року), 2007 рік - 0,30 га (згідно акту від 03.04.2007 року). Встановити рішення про зміни площ присадибної ділянки, що були проведені в період 1964-1971 роки не має можливості (а.с. 152-153). В погосподарській книзі № 2 за 1986-1990 роки зроблений запис, що [PERSON] [INFO] померла. Як свідчить довідка, надана Широківською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області за [PERSON] - позивачем по справі визнано право власності на домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті її матері [PERSON] (а.с. 147). Розмір земельної ділянки - 0,28 га. Земельна ділянка позивачем по справі не приватизована. Із земельно-кадастрових книг радгоспу ім. Мічуріна встановлено, що в 1953 році [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 0,74 га, розмір якої в подальшому змінювався наступним чином: 1954-1964 роки - 0,74 га, 1964-1970 роки - 0,50-0,52 га, 1971-1979 роки - 0,26 га, 1980-1990 роки -0,17 га, 1991-2000 роки - 0,23 га, 2007 рік - 0,23 га (згідно акту від 03.04.2007 року). Встановити рішення про зміни площ присадибної ділянки, що були проведені в період 1964-1971 роки не має можливості (а.с. 152-153). 06.07.1981 року [PERSON] - відповідачу по справі було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого [PERSON], померлого [INFO], згідно якого спадкове майно складається з житлового будинку в с. Широке Криворізького району Дніпропетровської області, який згідно довідки виконавчого комітету Широківської сільської ради народних депутатів належав померлому [PERSON] на праві приватної власності, розташований на земельній ділянці 2500 кв.м та закріплений за радгоспом ім. Мічуріна (а.с. 93). З довідки, наданої Широківською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області встановлено, що згідно книги реєстрації заяв за 1995-1996-1997 роки під № 7 від 11.01.1995 року зареєстрована та мається ксерокопія заяви [PERSON] про передачу земельної ділянки в розмірі 0,25 га для обслуговування житлового будинку в [ADDRESS]. Оригінал заяви відсутній (а.с. 250). 28.03.1994 року на ХХ сесії ХХІ скликання Широківської сільської ради народних депутатів було прийнято рішення про делегування повноважень виконкому сільської ради народних депутатів у вирішенні питань виділення земельних ділянок (а.с. 101). Рішенням виконавчого комітету Широківської сільської ради народних депутатів за № 4 від 28.01.1995 року [PERSON] - відповідачу по справі передано у приватну власність земельну ділянку в розмірі 0,25 га для обслуговування житлового будинку в с. Широке по ву. Верхня Набережна (а.с. 97). В судовому засіданні представники позивача вказували на те, що рішення прийняте неповноважним органом, а саме: виконавчим комітетом Широківської сільської ради народних депутатів, якому хоч і були делеговані повноваження Широківською сільською радою народних депутатів, проте представники позивача вважають, що вказані повноваження не давали можливості та правових підстав для прийняття рішення про передачу відповідачу у приватну власність земельної ділянки. Суд такі висновки прийняти та погодитися з ними не може з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 9 Земельного кодексу України (в редакції 1992 року) до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить: передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу. Згідно з Законом України “Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування” за № 533-XII від 07.12.1990 року, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, ряд повноважень органів державної влади був делегований виконавчим органам сільських, селищних та міських рад народних депутатів. Так, відповідно до ст. 42 вказаного Закону України виконавчий комітет сільської, селищної, міської Ради народних депутатів відповідно до частини третьої статті 32 цього Закону здійснює повноваження, делеговані йому державою: зокрема, реєструє право власності на землю і право землекористування та договори на оренду землі. Таким чином, суд приходить до висновку, що виконавчий комітет сільської ради народних депутатів був наділений Широківською сільською радою народних депутатів повноваженнями щодо надання земельних ділянок у користування та володіння на час надання [PERSON] - відповідачу по справі земельної ділянки. У зв'язку з цим суд визнає, що рішення виконавчого комітету Широківської сільської ради народних депутатів за № 4 від 28.01.1995 року про надання [PERSON] - відповідачу по справі у приватну власність земельної ділянки в розмірі 0,25 га для обслуговування житлового будинку в с. Широке по ву. Верхня Набережна є таким, що було прийнято відповідно до норм законодавства і підстав визнавати його недійсним у суду не має. На підставі рішення виконавчого комітету Широківської сільської ради народних депутатів за № 4 від 28.01.1995 року [PERSON] був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії ДПКВ № 001211, згідно якого відповідачу передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,23 га для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства. Представники позивача вказували, що відповідачем було порушено порядок набуття права власності на землю, в наслідок чого були порушенні права суміжного землекористувача - позивача по справі. Так, після винесення рішення виконавчим комітетом Широківської сільської ради народних депутатів про передачу відповідачу у приватну власність земельної ділянки, землевпорядною організацією не були встановленні межі земельної ділянки в натурі (на місцевості). Не зважаючи на це, відповідачем було одержано акт на право приватної власності на землю і він приступив до використання земельної ділянки. Оскільки вказані дії є прямим порушення законодавства, представники позивача просили визнати державний акт про право приватної власності на землю серії ДПКВ № 001211, згідно якого відповідачу передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,23 га для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства недійсним. Відповідач заперечив проти вимог представників позивача, зазначаючи, що їх вимоги необґрунтовані та безпідставні. При цьому вказував, що у зв'язку з тим, що позивач та його сім'я часто виказували до нього претензії щодо незаконного захвату ним частини їх земельної ділянки, то він неодноразово викликав повноважну комісію для здійснення замірів земельних ділянок та встановлення їх меж, за результатами чого складалися відповідні акти, які позивач відмовлялася виконувати. Відповідач зазначив, що саме позивачем та його сім'єю постійно порушуються межі його земельної ділянки, знищуються насадження овочів. Дані фати фіксувалися повноважною комісією, крім того, саме з цього приводу він звертався до суду про стягнення з [PERSON], [PERSON] матеріальної та моральної шкоди. Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17.02.2000 року його вимоги про стягнення матеріальної шкоди були задоволені повністю, а про стягнення моральної шкоди - частково. Вважає, що вказані дії у їх сукупності ще раз підтверджують той факт, що він правомірно набув право приватної власності на земельну ділянку, правомірно нею користується, а позивач та його сім'я безпідставно, на протязі тривалого часу, створює йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою, необґрунтовано стверджуючи, що він самовільно користується частиною їх земельної ділянки. Суд, оцінюючи пояснення сторін та аналізуючи докази у їх сукупності, приходить до висновку, що вимоги позивача в частині визнання державного акту про право приватної власності на землю, виданого на ім'я [PERSON] - недійсним є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України (в редакції 1992 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Як вбачається з акту встановлення меж земельної ділянки, що відводиться (передається) у власність [PERSON] від 13.02.1995 року, відповідачу по справі передана у власність із землекористування Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області земельна ділянка площею 0,23 га (а.с. 100). Вказаний акт був складений інженером-землевпорядником Покалеевою І.М., у присутності спеціаліста землевпорядника відділу по земельних ресурсах Криворізької районної державної адміністрації Забара М.І., представника Широківської сільської ради народних депутатів Дегтяр В.М., землекористувача [PERSON], суміжних землекористувачів: [PERSON] та [PERSON]. Акт не був підписаний спеціалістом землевпорядником відділу по земельних ресурсах Криворізької районної державної адміністрації Забара М.І. та представником Широківської сільської ради народних депутатів Дегтяр В.М., що останні також підтвердили в судовому засіданні. Судом встановлено, що в акті встановлення меж земельної ділянки вказано, що межові знаки, якими закріплено земельну ділянку показано представниками в натурі. Кількість межових знаків, якими закріплено земельну ділянку в акті встановлення меж земельної ділянки не зазначено, в акті стоїть прочерк. Допитана в судовому засіданні Пєтухова І.М. (дівоче прізвище [PERSON]), яка, займаючи посаду інженера-землевпорядника, склала акт встановлення меж земельної ділянки, підтвердила свій підпис в акті, проте засвідчити чи були дійсно встановлені межові знаки не змогла, посилаючись на те, що з моменту складення акту пройшов тривалий проміжок часу і вона не пам'ятає вказаної події. Суд, дослідивши акт встановлення меж земельної ділянки, що відводиться (передається) у власність [PERSON] від 13.02.1995 року, прийшов до висновку, що останній був складений з порушеннями, що виявилися в непідписані всіма члена комісії акту та незазначені кількості межових знаків, якими було закріплено земельну ділянку відповідача по справі, що не дає суду підстав вважати, що такі межові знаки встановлювалися. У зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що межі земельної ділянки відповідача в натурі (на місцевості) не були встановлені. Оскільки підставою для видачі державного акту на право приватної власності на землю стали рішення виконавчого комітету Широківської сільської ради народних депутатів за № 4 від 28.01.1995 року, яким відповідачу по справі вирішено передати у власність земельну ділянку та акт про встановлення меж земельної ділянки, що відводиться (передається) у власність, яким межі земельної ділянки відповідача в натурі (на місцевості) не були встановлені, а також враховуючи, що після отримання спірного державного акту відповідач приступив до використання земельної ділянки, суд приходить до висновку, що державний акт на право приватної власності на землю серії ДПКВ № 001211 від 27.02.1995 року, згідно якого відповідачу передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,23 га для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства необхідно визнати недійсним, оскільки останній був виданий без дотримання норм чинного законодавства. Позивачем були заявлені вимоги про відновлення межі, яка поділяє земельні ділянки по [ADDRESS]. Представник позивача наполягали на заявлених вимогах, вказуючи, що лише винесення рішення суду з цього питання може врегулювати існуючий спір щодо місця розташування межі між суміжними земельними ділянками позивача та відповідача. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши норми чинного законодавства, вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні вказаних позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України (в редакції 2001 року) виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Частина третя вказаної статті передбачає, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. Оскільки позивачем заявлені вимоги про встановлення меж земельних ділянок суміжних землекористувачів, що відноситься до компетенції органів місцевого самоврядування, рішення органом місцевого самоврядування з приводу встановлення меж між земельними ділянками сторін по справі, яке, у разі незгоди власників земельних ділянок з рішенням, могло бути оскаржено до суду, не розглядалося та не виносилося, тому суд відмовляє позивачу у задоволенні його вимоги про встановлення меж між суміжними земельними ділянками позивача та відповідача по справі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у випадку, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки судом позовні вимоги позивача задоволені частково, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у вигляді сплачених при подані подані позову судового збору в сумі 8 грн. 50 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 7 грн. 50 коп. В задоволенні решти позовних вимог [PERSON] суд вважає за необхідне відмовити. На підставі викладеного, ст. ст. 9, 22 Земельного кодексу України (в редакції 1992 року), ст. 158 Земельного кодексу України (в редакції 2001 року), Пленуму Верховного Суду України “Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ” за № 7 від 16.04.2004 року, Закону України “Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування” за № 533-XII від 07.12.1990 року й

Outcome: partial