Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-24 00:00:00

Представники відповідача позов не визнали. У судовому засіданні позивач суду уточнив свої позовні вимоги та пояснив, що його вироком Краматорського міського суду було засуджено за ч.2 ст. 141 КК України у редакції 1960 року до трьох років позбавлення волі та за ч.3 ст.101 КК України в редакції 1960 року до 8 років позбавлення волі, на підставі ст.. 42 КК України за сукупністю злочинів остаточно визначено 9 років позбавлення волі. Покарання відбував у Торезькому ТВК № 28. Ухвалою судової колегії з кримінальних справ Верховного Суду України від 13.11.2003 року вирок стосовно нього у частині засудження за ч.3 ст. 101 КК України було скасовано. 07.04.2005 року його було звільнено з місць позбавлення волі на той час як строк відбування його покарання за ч.2 ст. 141 КК України сплив ще 03.06.2004 року. Внаслідок незаконних дій та бездіяльності працівників ТВК № 28 він майже 10 місяців утримувався у місцях позбавлення волі і весь цій час був позбавлений конституційного права на свободу і особисту недоторканість, що призвело до позбавлення його своїх звичок, погіршення відносин з оточуючими людьми та інших негативних наслідків, у зв'язку з чим йому було завдано моральну шкоду, яка виразилася у душевному хвилюванні, яку він оцінює у 979200,00 грн., яку просить суд стягнути з відповідачів на його користь. Представник позивача [PERSON]. підтримав позовні вимоги позивача та спросив їх задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача Торезької ТВК № 28 [PERSON]суду пояснив, що вважає, зо діями адміністрації ТВК позивачу ніяких моральних страждань спричинено не було. Вважає його вимоги не обґрунтованими, а також недоведеним у суді у чому само полягали моральні страждання, які саме невідворотні наслідки настали. Позивач продовжував утриматися у ТВК так як вирок відносно нього за ч.1 ст. 101 КК України було скасовано, однак ні яких відомостей про те яке було прийнято рішення до ТВК від Краматорського суду не надходило, тому позивач не був звільнений з ТВК своєчасно. Крім того, на утримання позивача за той час з державного бюджету було витрачено 2474,32 грн., у тому числі вартість харчування склала 1833 грн. 41 коп., вартість комунальних послуг - 640,91 грн., йому також за цей час надавалася медична допомога, фінансування якої проводилось з державного бюджету , просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача - управління державного казначейства України у Донецькій області, Державного казначейства України - [PERSON]., суду пояснила, що немає підстав для задоволення позову на підставі ст. 1176 ЦК України оскільки вона передбачає відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього слідства, прокуратури або суду. Торезький ТВК № 28 не відноситься до органів дізнання та попереднього слідства, тому цій випадок не може відшкодовуватися за рахунок Державного бюджету. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - Державного департаменту України з питання виконання покарань, [PERSON]., суду пояснила , що немає підстав для задоволення позову на підставі ст. 1176 ЦК України оскільки вона передбачає відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього слідства, прокуратури або суду. Державний департамент з питань виконання покарань та Торезький ТВК № 28 не відноситься до органів дізнання та попереднього слідства, тому цій випадок не може відшкодовуватися за рахунок Державного бюджету. На підставі ст.. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до постанови Торезького міського суду Донецької області від 07.12.2006 року особою, винною у несвоєчасному звільненні позивача з місць позбавлення волі , визнана [PERSON] Просить в задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її вини в несвоєчасному звільненні позивача не вбачає, бо [PERSON]не було скасовано міру покарання, Ухвалою Колегії суддів судової палати по кримінальним справам Верховного суду України від 13.11.2003 року не скасовано міру покарання , а справу направлено на додаткове розслідування. Тобто законних підстав звільнення позивача з під варти не існувало, Як у керівника КІРС, питання контролю строків та ходу слідства по кримінальним справам, не входило до її компетенції. Просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, який вважав позов безпідставним і просив в його задоволенні відмовити, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Як вбачається з копії вироку Краматорського міського суду від 11.11.2002 року позивача було засуджено за ч.2 ст.141 КК України в редакції 1960 року до трьох років позбавлення волі а також за ч.3 ст. 101 КК України до 8 років позбавлення волі. Відповідно до ст.. 42 КК України остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 9 років. Відповідно до ухвали колегії суддів судової палати в кримінальних справах Верховного Суду України від 11.11.2003 року вирок Краматорського міського суду від 11.121.2002 року та ухвала колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області від 04.04.2003 року щодо позивача в частині засудження його за ч.3 ст. 101 КК України скасовано, а справу направлено прокурору на додаткове розслідування. Як вбачається з довідки позивача було звільнено з міст позбавлення воли з ТВК № 28 08.04.2005 року. Згідно постанови Торезького міського суду від 07.12.2006 року ухвала Верховного Суду України до спецвідділу ТВ № 28, яким керувала [PERSON] надійшла 07.06.2004 року. На той час, строк тримання засудженого [PERSON]. під вартою закінчився, але [PERSON] внаслідок службової недбалості не проконтролювала та не забезпечила оформлення відповідних документів на звільнення позивача з ТВК № 28 так як строк відбуття покарання за ч.2 ст. 141 КК України закінчився 03.06.2004 року. [PERSON]. було притягнуто до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 367 КК України, але вона була звільнена від кримінальної відповідальності на підставі п."г" ст.. 1 Закону України "Про амністію" від 31.05.2005 року. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка їх завдала за наявності її вини. З матеріалів справи вбачається, що з вини [PERSON]., яка на той час керувала спецвідділом в Торезької ТВК № 28, позивач незаконно тримався в містах позбавлення волі майже 10 місяців. Тому суд вважає за необхідним задовольнити позов частково в частині його стягнення з Торезької ТВК № 28, оскільки з вини ТВК № 28 позивача незаконно було позбавлено волі на строк більш 10 місяців, виходячи з вимог ст..1172 ЦК України , яка регулює відповідальність юридичної особи за шкоду, заподіяну її працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків. При наявності заподіяння громадянинові моральної шкоди її розмір визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством, але не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом з урахуванням вимоги розумності та справедливості, як того вимагає ч.3 ст. 23 ЦК України. Мінімальний розмір заробітної плати на день розгляду заяви становить 545 грн. Враховуючи зазначений розмір заробітної плати та час перебування позивача під вартою, подані докази заподіяння моральної шкоди, а також вимог розумності та справедливості , вважає заявлену суму позивачем як завищену і приходить до висновку, що сума 10 000 грн. достатня для відшкодування позивачу спричинених йому моральних страждань. Згідно ст. 88 ЦПК України на відповідача покладаються судові витрати по справі: судовий збір в розмірі 8,50 грн. по моральній шкоді, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн.

Outcome: partial