Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить поновити строк звернення до суду, визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку [NUMBER] з господарськими забудовами та спорудами по [ADDRESS] , укладеного 10 серпня 1996 року між нею та [PERSON] , та визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно. Свої вимоги позивачка [PERSON] мотивує тим, що згідно розписки від 10.08.1996 року між нею та [PERSON] було здійснено договір купівлі-продажу вказаного будинку. Відповідно до розписи відповідачка [PERSON] отримала 2500 доларів США. За змістом розписки сторони повинні були оформити договір купівлі-продажу будинку до 30.12.1996 року. Цієї домовленості [PERSON] не виконала, оскільки переїхала жити до свого сина – відповідача [PERSON] та не мала бажання оформляти договір із-за своєї хвороби. На теперішній час нотаріального оформити договір не має можливості оскільки [PERSON] померла 04.10.2002 року. З моменту укладення договору позивачка володіє і користується спірним нерухомим майном, однак не має змоги оформити на себе будинок так як договір купівлі-продажу нотаріального не оформлений. Крім того позивачка пропустила строк звернення до суду, оскільки згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється 3 роки. Строк звернення [PERSON] пропустила в зв’язку з юридичною необізнаністю щодо порядку визнання права власності на нерухоме майно. Відповідач [PERSON] позов визнав. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що згідно розписки від 10.08.1996 року між [PERSON] та [PERSON] було здійснено договір купівлі-продажу будинку [NUMBER] з господарськими забудовами та спорудами по [ADDRESS] . За змістом розписки сторони повинні були оформити договір купівлі-продажу будинку до 30.12.1996 року. Цієї домовленості [PERSON] не виконала, а на теперішній час нотаріального оформити договір не має можливості оскільки [PERSON] померла. З моменту укладення договору позивачка володіє і користується спірним нерухомим майном, однак не має змоги оформити на себе будинок так як договір купівлі-продажу нотаріального не оформлений. [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , в зв»язку з чим позивачка заявляє до нього позов. Крім того позивачка пропустила строк звернення до суду. Строк звернення до суду позивачка пропустила в зв’язку з юридичною необізнаністю щодо порядку визнання права власності на нерухоме майно. Суд вважає причину пропуску вказаного строку поважною, тому позов слід задовольнити. Згідно ст. 224 ЦК /в редакції 1963 року/ за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно і сплатити за нього певну суму грошей. Статтею 47 ЦК /в редакції 1963 року/ передбачено, що у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення не вимагається. Таким чином визнання відповідачем пред’явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved