Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-11 00:00:00

Позов [PERSON] зводився до вимог про поновлення йому пропущеного строку звернення до суду, поновлення на роботі на посаді завідуючого складом паливо-мастильних матеріалів, та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він наказом командира в\ч А 1479 від 13.06.2008р. №136 був звільнений з роботи за п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов”язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, проте, посадові обов”язки ним виконувались завжди, та вчасно, крім випадків, коли не належного забезпечення його інвентарем чи зобов”язання до виконання роботи, яка не оплачувалась. Також, позивач зазначав, що на момент звільнення не було чіткого рішення профспілкового комітету щодо надання своєї згоди. Вимога про поновлення пропущеного строку звернення до суду мотивував тим, що він вчасно - 14 липня 2008 року звернувся до суду, але позовна заява була зареєстрована з вини суду 17 липня 2008 року. Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області позов задоволено - поновлено позивачу пропущений строк для звернення до суду , поновлено на роботі на посаді завідуючого сховищем паливно-мастильних матеріалів у військовій частині А 1479 в м . Ічня - 2 та стягнуто з військової частини А 1479 на користь [PERSON] 3402 грн. 03 коп. за час вимушеного прогулу, 51 грн. державного мита на користь держави та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що за вчинені позивачем 4 січня 2007 року дії - реальну погрозу про підпал бензину в складі паливо-мастильних матеріалів шляхом розлиття по підлозі розлитого ним по підлозі бензину він притягнутий до кримінальної відповідальності, отже такі дії не є дисциплінарним проступком. В апеляційній скарзі військова частина А 1479 просить скасувати вищевказане рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на те, що рішення винесено без повного та всебічного з”ясування всіх обставин справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, йдеться про порушення ст.61 Конституції України, в якій йдеться про неможливість притягнення особи двічі до юридичної відповідальності одного виду, а не взагалі. Крім того, скарга мотивована порушенням судом ст. 139 КЗпП України, яка зобов”язує працівника , крім іншого, додержувати вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитись до майна власника. На думку апелянта саме ці вимоги 4.01.2008 року були порушені позивачем, оскільки вони мали безпосереднє відношення до його трудових обов”язків. Проте, дійшовши обґрунтованого та правильного висновку про доведеність факту систематичного невиконання [PERSON] без поважних причин обов”язків покладених трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку та неодноразового притягнення його за це до дисциплінарної відповідальності, суд дійшов помилкового висновку про незаконне звільнення позивача, поновивши його на роботі. Також, на думку апелянта, суд не дотримався вимог п.22,23 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів” від 06.11.1992р. №9, не перевірив згідно вимог ст. 149 КЗпП України та не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого проступку, обставин, за яких його вчинено. В запереченнях на апеляційну скаргу [PERSON] вказує, що суд вірно врахував всі обставини справи, надав належну юридичну оцінку поясненням сторін та доказам і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Визнаючи факти окремих випадків неналежного виконання ним трудових обов”язків, проте це сталось з поважних причин, оскільки адміністрація військової частини не забезпечила йому належних умов праці. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне. Відповідно до ст. 309 ч.1 п. 3,4 ЦПК України апеляційний суд скасовує або змінює рішення суду першої інстанції , якщо дійде висновку, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального або процесуального права, коли висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, у випадку неповного з”ясування обставин, що мають значення для справи та у разі недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Судом встановлено, що [PERSON] працював в Військовій частині А 1479 на посаді завідуючого складом ПММ з 15.12.1999 року відповідно до наказу командира в\ч А 1479 від 15.12.1999 року №282 (а.с.9). Наказом № 136 від 13.06.2008 року [PERSON] звільнений з роботи з 13 червня 2008 року на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с.16). За час роботи позивач [PERSON] наказами командира військової частини А 1479 від 04 червня 2007 року №222, від 16 жовтня 2007 року №254, від 22 листопада 2007 року №285 притягувався до дисциплінарній відповідальності у вигляді догани. Встановлено також, що згода профспілкового комітету на звільнення [PERSON] не вимагалась, оскільки він за власною заявою вибув з членів профспілки. Зазначені обставини, встановлені судом першої інстанції і не оспорені сторонами. Задовольняючи позовні вимоги, та встановивши факт неодноразового притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, суд першої інстанції виходив з того, що за дії, вчинені [PERSON] 04.01.2008 року в приміщенні складу паливо - мастильних матеріалів, а саме , спробу вчинити підпал бензину з безпосередньою загрозою знищення майна, відносно нього було порушено кримінальну справу, отже такі дії не можуть розцінюватись , як дисциплінарний проступок. Проте, з таким висновком не може погодитись апеляційний суд, оскільки він суперечить фактичним обставинам справи та нормам матеріального права. Апеляційним судом встановлено, що [PERSON] займав посаду завідуючого сховищем паливо-мастильних матеріалів в/ч А 1479 ( а.с.111) Звільнений з роботи 13.06.2008 року на підставі ст.40 ч.1 п.3 КЗпП України( а.с.16) . Згідно Посадових обов”язків завідуючого сховищем, затверджених командиром в/ч 02.04.2007 року, завідуючий , крім іншого, є відповідальним за виконання правил техніки пожежної безпеки на складі( а.с.213-214 ), цей факт позивачем не заперечується. Згідно ст. 139 КЗпП України, до обов”язків працівника входить в тому числі і обов”язок дотримуватись трудової і технологічної дисципліни та вимог нормативних актів про охорону праці та зобов”язаний дбайливо ставитись до майна власника. Вироком суду від 24.06.2008 року встановлено, що [PERSON] знаходячись на робочому місці 04.01.2008 року в робочий час , закрившись в службовому приміщенні складу паливо-мастильних матеріалів , яке знаходиться в безпосередній близькості від пункту заправки , де встановлений особливий режим пожежної безпеки, куди заніс дві 20 літрові каністри та дві 1,5 літрові пляшки з бензином , вилив бензин на підлогу , взяв в руки сірники, та повідомив про намір підпалити, якщо не будуть виконані його вимоги щодо надання змоги прямої телефонної розмови з командувачем сил підтримки Збройних Сил України. ( а.с.56-58). Встановлений вироком суду факт в силу ст.61 ЦПК України не потребує доказування і свідчить про порушення позивачем вимог ст.139 КЗпП України. Отже, дії [PERSON] , які мали місце 04.01.2008 року на робочому місці є не тільки кримінально карними, вони свідчать і про порушення ним трудової дисципліни, оскільки не входять до обсягу безпосередніх трудових обов”язків позивача та суперечать вимогам правил пожежної безпеки. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] в період з жовтня 2007 по червень 2008 року двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення йому догани ( а.с.25,26) . Пояснення позивача про те, що він не міг належним чином виконувати свої трудові обов”язки, оскільки не був забезпечений відповідачем належними умовами праці, не можуть прийматись судом до уваги, оскільки конкретні порушення, за які оголошено догани 22.11.2007 (а.с.25) та 16.10.2007 року ( а.с.26), не свідчать про їх зв”язок з тим, на скільки належним чином він був забезпечений відповідними умовами праці. Будь яких інших порушень вимог чинного законодавства при звільненні [PERSON] з роботи, апеляційним судом не встановлено. Враховуючи наведене, перевіривши законність рішення суду першої інстанції відповідно до правил ст.303 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність заявлених вимог [PERSON] , в зв”язку з чим його позовна заява задоволенню в суді першої інстанції не підлягала. Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовні вимоги залишенню без задоволення.

Outcome: dismissed