Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-02 00:00:00

28 вересня 2007 року позивач звернувся до суду з позовом про скасування наказів про дисциплінарне стягнення та звільнення, поновлення його на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і затримку з кінцевим розрахунком при звільненні, виплату заробітної плати за 06 та 07 серпня 2007 р., видачу дублікату трудової книжки, довідки про середню заробітну плату, відшкодування моральної шкоди у сумі 1000 грн. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що працював у відповідача з 03.05.2006 року на посаді заступника начальника, а з 18.06.2007 р. на посаді економіста. Наказом № 33-п від 07.08.2007 р. йому оголошена догана за прогул 06 і 07 серпня 2007 р. , а 20.08.2007 року наказом № 23-к він звільнений за прогули у зв'язку з відсутністю на робочому місці в період з 08.08.2007 р. по 17.08.2007 р. Вважає, означені накази такими, що підлягають скасуванню, оскільки 06 та 07 серпня 2007 року виконував завдання по одержанню ліцензії за межами підприємства, 08.08.2007 р. його до роботи не допустили, а з 09.08.2007 року по 19.08.2007 р. він відпочивав в рахунок часу відпрацьованого під час відпустки та відгулів, профспілка згоди на його звільнення не надавала, перед звільненням відповідач письмових пояснень не від нього зажадав, попередню роботу не врахував, з наказом ознайомив лише 31.08.2007 р., остаточний розрахунок при звільненні не виплатив, довідку про заробітну плату для перерахунку пенсії не видав. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Пояснив, що знаходився на робочому місці 06 та 07 серпня 2008 року. 08.08.2007 року внаслідок конфлікту з заст. начальника [PERSON] не допущений до роботи і з цього часу знаходиться у вимушеному прогулі, про наказ № 23-к від 20.08.2007 року дізнався при одержанні заробітної плати 31.08.2007 р., 22.08.2007 р. при подачі заяви про звільнення за власним бажанням про наявність наказу про своє звільнення за ч.4 ст.40 КЗпП України не повідомлявся. Представники відповідача Шкалін А.Г. та Дрокін А.П. позов не визнали, пояснили, що [PERSON]. 06.08.2007 р. та 07.08.2007 р. фактично на робочому місці не працював, за що на нього накладене адміністративне стягнення, 08.08.2007р. всупереч розпорядження керівництва, за відсутності невикористаної відпустки або відгулів, самовільно залишив робоче місце і до 17.08.2007 р. на роботу не виходив, у зв'язку з чим 20.08.2007 р. наказом № 23-к звільнений за ч.4 ст. 40 КЗпП України за прогули. Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердила обставини складання акту від 20.08.2007 р., свідок [PERSON] пояснив обставини написання доповідної записки від 06.08.2007 р. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, з наступних підстав: Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді економіста. Наказом № 33-п від 07.08.2007 р. позивачу оголошена догана за прогули 06 та 07 серпня 2007 року, а наказом № 23-к від 20.08.2007 року позивач звільнений за ч.4 ст. 40 КЗпП України за прогули в період з 08.08.2007р. по 17.08.2007 р. Суд вважає вимоги позивача про скасування наказу № 33-п від 07.08.2007 року такими, що підлягають задоволенню, оскільки факт того, що [PERSON] знаходився на робочому місці 06.08.2007 року визнаний представником позивача - [PERSON] у судовому засіданні, при цьому суд критично ставиться до посилань представника відповідача на знаходження позивача у стані алкогольного сп'яніння, як на підставу його усунення від роботи, оскільки обстеження позивача щодо знаходження у стані сп'яніння не проводилось і наказ в порядку п.7 ч.1 ст.40 КЗпП України відповідачем не видавався. Натомість проведення позивачем робіт по одержанню будівельної ліцензії підтверджується відповідним дорученням на його ім'я, копією договору та рахунку від 07.08.2007 р. Згідно ст.149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник, або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Відповідач не надав суду доказів того, що він вимагав від позивача письмових пояснень до накладення дисциплінарного стягнення. Таким чином, суд вважає, що відповідач при накладенні на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани порушив вимоги ст.149 КЗпП України і крім того, не довів факту прогулу позивачем 06 та 07 серпня 2007 року без поважних причин, тому наказ № 33-п від 07.08.2007 року про оголошення догани позивачу підлягає скасуванню. Суд також вважає обґрунтованими вимоги позивача про надання відповідачем довідки для управління пенсійного Фонду України у Київському районі м. Харкова, оскільки її одержання є правом позивача і доказів того, що така довідка позивачу видавалась, відповідач суду не надав. У відповідності до п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Статтею 147 КЗпП України передбачено дисциплінарне стягнення за порушення трудової дисципліни у вигляді звільнення. З матеріалів справи вбачається, що позивач самовільно, всупереч заборонної резолюції, уповноваженої особи відповідача на заяві позивача від 06.08.2007 р. про надання йому відпустки(а.с.156), залишивши вказану заяву з резолюцією у себе, фактично з 08.08.2007 р. по 17.08.2007 р. не працював, трудових завдань не виконував, свідомо покинувши робоче місце. Посилання позивача на те, що в зазначений період він відпочивав в рахунок відгулів та часу, відпрацьованого під час відпустки суд вважає безпідставними, оскільки згідно наказу №11-к від 15.05.2007 р. [PERSON]. надавалась щорічна тарифна відпустка тривалістю 31 день в період з 15.05.2007 р. по 15.06.2007р. зі сплатою матеріальної допомоги (а.с.104), яку він повністю використав, що підтверджується відсутністю записів в книзі наказів про відкликання з відпустки або надання відгулів. Суд також не може взяти до уваги посилання позивача на те, що йому було не відомо про існування наказу про своє звільнення, оскільки вони спростовуються наявністю акту від 20.08.2007 року з якого вбачається, що [PERSON]. від пояснень причин своєї відсутності на робочому місці відмовився. Посилання позивача на те, що відповідач порушив закон, не узгодивши його звільнення з профспілковим комітетом спростовуються листом Харківської обласної організації профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення від 17.09.2008 р. вих. № 159, з якого вбачається, що на час звільнення позивача первинна профспілкова організація на підприємстві не існувала. Зважаючи на викладене, суд не вбачає підстав для скасування наказу про звільнення позивача за п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП, тому відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог в частині скасування наказу про звільнення, поновлення його на роботі, оплаті за час вимушеного прогулу, видачі дублікату трудової книжки без запису про його звільнення за ч.1ст.40 КЗпП України. У відповідності до ст. 116 КЗпП України, виплата усіх сум, належних працівнику проводиться у день звільнення. З матеріалів справи вбачається, що позивач звільнений 20.08.2007 року, кінцевий розрахунок одержав - 31.08.2007 року. У відповідності до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати остаточного розрахунку, підприємство, організація повинна виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У судовому засіданні встановлено, що на момент звільнення власник, або уповноважений нам орган не був готовий до проведення кінцевого розрахунку з позивачем, гроші в банку не замовлялись, а пояснення представника відповідача про відмову позивача в одержанні остаточного розрахунку, безпідставні, оскільки відповідних доказів відповідач суду не надав. Таким чином суд стягує з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки кінцевого розрахунку за період з 20.08.2007 р. по 31.08.2007 р. за вісім робочих днів у сумі 400 грн.80 коп.(8х50грн.10коп.=400грн.80 коп.) У відповідності до ст.237-1 КЗпП України суд, виходячи з засад розумності, справедливості та фактичних обставин у справі, частково задовольняє позовні вимоги щодо стягнення грошової компенсації моральної шкоди і стягує з відповідача на користь позивача компенсацію моральної шкоди у сумі 200 грн. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню зі сторін на користь держави пропорційно задоволених вимог, судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 51 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у сумі 30 грн.

Outcome: partial