Jurisdiction: commercial
Date: 2008-08-26 00:00:00

Позивач - Закритого акціонерного товариства “Житомирські ласощі” (далі – ЗАТ) заявив позовні вимоги про стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю “Іділлія” (далі - ТОВ) 149771,89грн., з яких: 143511,67грн. - заборгованість, 1148,09грн. - індекс інфляції, 775,85грн. -3%річних, 4336,28грн. - пеня. Позивач збільшив суму позову, доплатив платіжним дорученням № 13696 від 21.08.208р. державне мито і просить з урахуванням встановлених судом обставин, за яким допущена у накладної № 1300 від 27.02.2007р. помилка, стягнути з відповідача 136899,07грн. борг за поставлений товар по накладним №№ 790,1044,1162,1255,1300, 3% річних в сумі 1094,29грн., інфляційні витрати – 2698,40грн., 6137,28грн. – пеню і 13689,90грн. - штраф за несвоєчасну оплату одержаного товару. В підтвердження позову позивач посилається на укладений з відповідачем договір купівлі-продажу №84 від 02.01.2007р., товарно-транспортні накладні та довіреності на підставі яких отриманий товар відповідачем, лист №713 від 12.04.2007року, який направлений відповідачу з вимогою оплати. Також в забезпечення позовних вимог позивач просить накласти арешт на грошові кошти або майно відповідача в межах ціни позову. Відповідач заперечує проти частини позову, а саме, вважає, зо позивач не врахував той факт, що за накладною № 1300 від 22.02.2007року позивачем відкоригована сума поставки з урахуванням знижки, яка позивачем помилково не вирахувана, а була напроти приплюсована, а також недопоставки товару по цією накладною і помилки у податкової накладної, після чого вартість поставленого товару за цією накладною становить не 35128,85грн., а 28516,25грн. з якою вони погодилися. Позивач при зміні суми позову уточнив суму боргу саме з урахуванням допущеної помилки в цієї накладної, тобто погодився з відповідачем з вартістю поставленого товару за цією накладною. 2 Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом (прийнятий до розгляду судом, оскільки пов’язаний з первісним обставинами справи), в якому просить на підставі статей 611-613 Цивільного кодексу України стягнути з позивача вартість неодержаного прибутку у вигляді загальної сукупності суми, яка складається від націнки товару в розмірі 15% від відпускної ціни продавця за спірним договором в сумі 69465,14грн., яка не була ним одержана в наслідок непоставки товару у лютому 2007року. Зустрічний позов ЗАТ“Житомирські ласощі” не визнає на тій підставі, що за п.4.15 договору при простроченні покупцем строку розрахунку за попередню отриману партію товару, передача йому наступних партій не здійснюється до повного погашення простроченої заборгованості. 26.08.2008р. в засіданні суду оголошена перерва для підготовки повного тексту рішення на підставі ст.77 ГПК України на 13-00годин 27.08.08р., про що попереджені повноважні представники сторін. Для вирішення позовів, як первісного так і зустрічного, суд, насамперед, надає юридичну оцінку договору, виконання якого є предметом спорів, на який посилаються сторони як на підставу своїх вимог. Судом після дослідження всіх обставин справи, аналізу матеріалів наданих суду представниками і зібраних судом, після заслуховування повноважних представників сторін, встановлено, що між сторонами підписаний договір купівлі-продажу №84 від 02.01.2007року. За цим договором позивач, він же ЗАТ, взяв на себе зобов’язання продавця, а саме: передати ТОВу окремими партіями продукцію власного виробництва. Асортимент, ціна, кількість кожної партії повинні зазначатися у товарно-транспортних накладних, які є невід’ємною частиною договору (п.п.1.1,2.2). ТОВо за цим договором є покупцем товару і взяло на себе грошове зобов’язання у відповідності до п.п. 4.7-4.9, п.5.2.1 договору, а саме: сплатити отриману партію товару згідно накладних не пізніше 21 календарного дня з дня її отримання. Сторонами також передбачений пунктами 2.4 і 2.5 договору місячний обсяг планування поставки і щомісячної вибірки товару. Таким чином сторонами в договорі передбачені конкретні терміни та порядок поставки партії товару і проведення їх розрахунків. За умовами статті 193 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону і укладеного договору. Відповідачем на підставі довіреностей серії ЯНО №697400 від 07.02.2007р., №697408 від 16.02.2007р., №697412 від 21.02.2007р., №697418 від 24.02.2007р., №697421 від 27.02.2007р. отриманий товар по товарно-транспортним накладним: - №790 від 03.02.2007року на суму 29162,20грн.; - №1044 від 13.02.2007року на суму 29404,74грн.; - №1162 від 17.02.2007року на суму 24945,82грн., з яких прийнятий товар на 24643,42грн.; - №1255 від 20.02.2007року на суму 25172,46грн.; - №1300 від 22.02.2007року на суму 28516,25грн. з урахуванням встановленої обома сторонами помилки, за якою не була врахована позивачем знижка відповідно до п.4.2 договору в розмірі 15% від відпускної ціни продавця. Таким чином, за цими накладними ТОВом одержана у лютому 2007р. партія товару на загальну суму 136899,07грн. Цей факт не спростовується відповідачем, а навпаки, у зустрічному позові підтверджується. Відповідно до загальних умов виконання зобов’язання, викладених в ст.ст.526,530 Цивільного кодексу України, боржник повинен сплатити одержаний товар в строки, передбачені умовами договору. Сторони передбачили пунктом 4.7 договору порядок і строки розрахунків, а саме: сплата повинна здійснюватися за кожну конкретну партію товару у термін не пізніше 21 календарного дня з моменту отримання. За цим ТОВо повинно було розрахуватися за поставлений товар по накладної №790 від 03.02.07р. до 26.02.07р., за одержаний товар по накладної № 1044 від 13.02.2007р. – до 09.03.07р., за одержаний товар по накладної № 1162 від 17.02.2007р. – до 12.03.07р., за одержаний товар по накладної № 1255 від 20.02.2007р. – до 16.03.07р., за одержаний товар по накладної № 1300 від 22.02.2007р. – до 19.03.07р. 3 До наступного часу покупець не оплатив одержаний від позивача у лютому 2007року товар. Приймаючи до уваги доведений факт поставки товару позивачем ТОВу у лютому 2007року на суму 136899,07грн., порушення відповідачем за первісним позовом грошового зобов’язання, суд задовольняє вимогу позивача по первісному позову щодо стягнення з відповідача заборгованості в повному обсязі. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання незалежно від того, виникла така можливість з його вини чи випадково. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов’язання за рахунок іншої. Частина друга статті 625 Цивільного кодексу України визначає наслідки прострочення боржником виконання грошового зобов’язання. По-перше, боржник на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення. Відповідно до ст.3 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення”, індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. При нарахуванні індексу інфляції позивач користувався опублікованими статистичними даними за весь прострочений боржником строк. Суд, перевіривши арифметичну обґрунтованість суми нарахованої позивачем інфляції – 2698,40грн., вважає її доведеної і тому підлягаючої до стягнення. Крім інфляційних витрат, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити йому три проценти річних від простроченої суми відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, яка становить 1094,29грн., тому ця сума стягується з боржника. Відповідно до статей 546,549 Цивільного кодексу України сторони договором пунктом 6 передбачили види забезпечення виконання зобов’язання, зокрема (п.6.10) за порушення терміну сплати за товар, передбаченого п.4.7,п.4.8,п.4.9 договору, за яким покупець зобов’язався сплатити продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, за кожен день прострочення платежу, та нести відповідальність у відповідності до частини 2ст.625 Цивільного кодексу України, крім цього покупець зобов’язався сплачувати штраф в розмірі 0,3% від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу. Штраф вираховується у вигляді зменшення надаваної знижки покупцю на наступну парті. товару. Однак суд встановив, що цей штраф позивач не просить суд стягнути з боржника, який прострочив термін оплати, тому, приймаючи до уваги, що цей штраф не являється предметом спору, не розглядує його. Позивач просить стягнути з боржника штраф в розмірі 10% від суми простроченої заборгованості у відповідності з посиланням на узгоджений сторонами п.6.12 договору, за яким ця відповідальність застосовується у випадку прострочення покупцем терміну оплати за отриманий товар більше трьох календарних днів, передбаченого п.4.7,п.4.8,п.4.9 договору, крім пені. Приймаючи до уваги доведеність суми боргу як і факт прострочення боржником строку оплати передбаченого сторонами договором, господарський суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення штрафу в розмірі 10% від суми простроченої заборгованості, який становить 13689,90грн. Суд, перевіривши нараховану позивачем суму пені, вважає її доведеною, арифметично і законно обґрунтованою, тому задовольняє ці вимоги в сумі 6137,28грн., так як вона розрахована у відповідності із Законом України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання”, в якому зазначено, що якщо сторонами прямо передбачені в договорах відповідальність і її розмір за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання, а вони передбачені в п.6.10договору, тому боржник зобов’язаний пеню сплатити з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ та шестимісячного строку. 4 Позивач по первісному позову в забезпечення позовних вимог просить накласти арешт на грошові кошти або майно відповідача в межах ціни позову. Вирішуючи це питання, господарський суд виходить з наступного: забезпечення позову як засіб запобігання можливим порушенням інтересів юридичної або фізичної особи, може забезпечуватись на будь-який стадії процесу. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред’явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Оскільки позивач не довів суду такого обґрунтовування, господарський суд відмовляє в забезпечені позову. Приймаючи до уваги, що з вини відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю “Іділлія” м. Горлівка виник первісний спір, на нього покладаються судові витрати в розмірі прямо пропорційно стягнутої сумі. Вирішуючи зустрічний позов, суд виходить з наступного: позов заявлений 12.08.2008р. стосується неодержаного прибутку ТОВом в наслідок неодержання 15% націнки від відпускної ціни в результаті непоставки ЗАТ “Житомирські ласощі” своєї продукції в узгодженому об’єму в лютому 2007року. За цим позивач по зустрічному позову просить у відповідності з статтями 611,612,613 Цивільного кодексу України стягнути з продавця 69465,14грн. вартості неодержаного прибутку. В обґрунтування позову позивач посилається на одержання за договором № 84 від 02.01.2007р. від продавця товару у лютому 2007року на загальну вартість 136899,07грн., який ним не сплачений у зв’язку з тим, що термін оплати ще не пропущений. В обґрунтування вимог про стягнення прибутку посилається на відмову відповідача від виконання своїх зобов’язань по поставці продукції і виконання його заявок. Підтвердженням вимог надано письмові повідомлення ТОВа від 27.02.07р. і 05.03.07р. про недопущення припинення відвантаження продукції і готовність його оформити заставу майна з ціллю недопущення зриву поставок. Відповідно до умов п.2.5, яким встановлений мінімальний об’єм сукупних щомісячних поставок продукції на рівні 600000грн., і встановлений рівень об’єму закупок на 676791,11грн. по 216 асортиментним позиціям, який не був виконаний відповідачем, позивач був позбавлений можливості забезпечити ринковий попит, тим самим недоодержав прибуток, який складається із вартості фактичної недопоставки у лютому 2007року продукції на суму 463100,93грн. (600000 – 136899,07) і неодержаної в наслідок чого прибутку, який складається з 15% від відпускної ціни націнки, що дорівнює 69465,14грн. Відповідач по зустрічному позову не погоджується з вимогами позову на тій підставі, що між сторонами укладений договір № 84 від 02.01.2007р., на який посилається позивач, не поставки, а купівлі-продажу. Позивачем не надано доказів і вони відсутні у відповідача щодо направлення будь-яких заявок на відвантаження продукції. Спірним договором (п.4.15) сторони домовилися, що при простроченні покупцем строку розрахунків за попередню отриману партію товару, передача наступних партій продавцем не здійснюється до повного погашення покупцем простроченої заборгованості. Посилаючись на повідомлення позивача від 02.02.07р. вважає, що він не має підписів та вихідного номеру, тобто не можу бути належним доказом згідно ст.36 ГПК України. Заслухавши пояснення повноважних представників позивача і відповідача по зустрічному позову, дослідивши надані ними документи, суд виходить з наступного. Змістом договору купівлі-продажу як і договору поставки є ті умови, з приводу яких сторони досягли угоди. Суттєвими умовами, зокрема, є предмет та ціна. Договір купівлі-продажу – це договір, за яким одна сторона (продавець) зобов’язується передати майно (товар) у власність іншій стороні (покупцеві), а покупець зобов’язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ціну). За договором поставки підприємство постачальник зобов’язується передати у певні строки або строк підприємству покупцеві у власність або оперативне управління певні товари, а покупець зобов’язується прийняти товари і оплатити його вартість за встановленою договором ціною. Таким чином, виходячи із змісту спірного договору суд дійшов, що укладений сторонами договір купівлі-продажу № 84 від 02.02.07р. за своїм змістом не відрізняється від договору поставки і назва його не впливає на його виконання. 5 Зобов’язання, які одержані сторонами і обумовлені договором, повинні виконуватися ними належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок договору. Для стягнення збитків при невиконанні зобов’язання необхідна наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) згідно із ч.4 ст.623 ЦК України враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Зазначена норма покладає на позивача обов’язок довести, що ці доходи дійсно були б ним отримані у разі належного виконання відповідачем своїх обов’язків. Умовою відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов’язання, у тому числі у вигляді відшкодування збитків, є вина боржника. Кредитор не повинен доводити вину боржника у порушенні зобов’язання. На нього покладений обов’язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов’язання, прямого причинного зв’язку між порушенням зобов’язання і завданими збитками та їх розмір. Відповідно до ст. 33 ГПК України обов’язок доказування і подання доказів покладається на сторону, яка на них посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Посилаючись на невиконання відповідачем – ЗАТ договору щодо поставки продукції відповідно до п.2.5 договору, позивач не врахував той факт, що цей пункт стосується зобов’язання саме покупця, а не продавця щомісячно вибирати вказаний обсяг продукції у покупця, який встановлений сторонами в розмірі не менше як на 600тис.грн. з урахуванням ПДВ. Позивач, який повинен довести обставини на які він посилається як на підставу вимог, не надав жодного документу, який би свідчив про надання продавцю пропозиції щодо поставки продукції у лютому місяці (заявок, листів, телеграм, тощо). Хоча договором прямо передбачено у пункту 2.4, що місячний обсяг товару планується продавцем станом на 3-е число поточного місяця з зазначенням при цьому об’єму місячної вибірки товару покупцем, показників, широти асортименту, графіку поставок, асортименту товару, та надсилається покупцю в електронному або факсимільному вигляді, і вважається погодженими сторонами. Так, у всіх випадках невиконання або неналежного виконання зобов’язання винна сторона за договором повинна відшкодувати контрагентові не тільки завдані цим прямі збитки, а й не одержані доходи, які бути б одержані, якби зобов’язання було б виконано (упущену вигоду). Проте позивач повинен обґрунтувати відповідний розрахунок заподіяних йому збитків. Позивачем не доведено і факт узгодження графіку поставок як і об’єму поставок. Пункт 2.5 договору обумовлює обсяг лише вибірки, а не поставки. Тому суд вважає недоведеними обґрунтування позивача щодо невиконання відповідачем зобов’язання по поставці товару у лютому 2007р. на 600тис.грн. Вибірка і поставка продукції являються різними по суті, характеру і суб’єктам виконання. Вибірка продукції, на яку посилається позивач як на підставу своїх вимог, покладається саме на нього, а не на постачальника продукції (продавця). Лист від 02.02.07р. продавця товару підтверджує, що ним був направлений покупцю план по виборці продукції на лютий 2007року, цей лист ще раз доводить той факт, що саме на позивача покладений обов’язок виконати зобов’язання договору щодо вибірки продукції на обумовлений обсяг товару, а не на продавця поставити продукції саме на 600тис. грн. у лютому 2007р. Крім цього, позивач не врахував той факт, що самими сторонами передбачено у пунктах 4.7, 4.8, 4,9, 4.15, що саме на позивача покладено зобов’язання терміново розрахуватися у встановлений строк за одержаний від відповідача товар. Одним із наслідків за невиконання цих вимог є передбачене п.4.15 договору право продавця не здійснювати подальшу поставку своєї продукції у разі прострочення покупцем строку розрахунків за попередню партію товару до повного погашення простроченої заборгованості. Позивач сам довів суду, що одержана партія продукції у лютому 2007р. на суму 13689,90грн. до наступного часу ним не сплачена. За цих умов, суд вважає, що продавець мав право на припинення подальшої поставки на законних підставах. Наслідками невиконання покупцем (позивачем по зустрічному позову) своїх грошових зобов’язань є також і передбачені сторонами п.п. 6.9, 6.13 права продавця достроково припинити її даного договору,, припинити передачу товару покупцю, змінити умови розрахунків тощо. 6 При вирішенні питання щодо неодержаного прибутку (доходу) слід мати на увазі таке. Як у промислових підприємств, так і у торгівельних, постачальницько-збутових, збутових підприємств є умовно-постійні та умовно-змінні витрати. Наслідками невиконання або неналежного виконання боржником зобов’язання, пов’язаного з непоставкою або недопоставкою продукції, є, зокрема, зменшення обсягу виробництва чи реалізації продукції, внаслідок чого кредитор не одержав прибуток (доход) і, крім того, у нього збільшуються умовно-постійні витрати в собівартості його продукції, а у торговельних підприємствах зростають фактичні витрати обігу. Такі умовно-постійні витрати не підлягають виключенню з суми збитків. Торговельна знижка (націнка), яка надається торговельному (посередницькому) підприємству, яким являється позивач, за умови виключенням умовно-змінних витрат, які останні не внесуть у зв’язку з недопоставкою їм товарів, створює прибуток (доход) покупців. Тому з торговельної знижки (націнки), що надається при поставках конкретного виду товарів, підлягає виключенню та її частки, яка призначається на покриття умовно-змінних витрат. Таким чином, суд вважає, що позивач не довів і не обґрунтував свої вимоги, викладені у зустрічному позові, тому суд відмовляє йому у позові про стягнення з відповідача (продавця) прибутку. Приймаючи до уваги, що з вини позивача за зустрічним позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю “Іділлія” м. Горлівка, який не довів свої вимоги, на нього покладаються судові витрати. На підставі ст.ст.526,530,546,549,625 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України та,

Outcome: approved