Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON](а.с.4), стверджуючи, що між ними склалися вкрай неприязні стосунки, їхня сім'я розпалася і її збереження неможливо, просила розірвати шлюб. Відповідач [PERSON]. подав зустрічний позов (а.с.23, 111), стверджуючи, що під час шлюбу з позивачкою вони придбали квартиру [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS] та автомобіль „Mitsubishi Mirage”, просив поділити вказане майно (без поділу в натурі), визнавши за ним та позивачкою право власності на вказане майно в рівних частинах за кожним. Відповідач також стверджував, що від шлюбу з позивачкою вони мають неповнолітнього сина, [PERSON] [INFO]народження, який проживає з позивачкою. Відповідач стверджував, що позивачка не доглядає за дитиною, не надає їй достатнього виховання, у зв'язку з чим просив визначити місцем проживання дитини місце його проживання. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, проти зустрічного позову заперечувала, пояснивши, що вона належно виховує неповнолітню дитину, створила належні умови для її життя, розвитку, навчання та відпочинку, тому вважає, що підстав для зміни місця проживання дитини немає. Позивачка також пояснила, що під час шлюбу з відповідачем вони придбали спірний автомобіль та спірну квартиру. Автомобіль вони придбали за спільні сумісні кошти, а квартиру придбали за 16489 доларів США, з яких 500 доларів США були їх спільними сумісними коштами, а решта коштів належала їй особисто. Позивачка не заперечувала проти визнання за нею та відповідачем права власності на автомобіль в рівних частках та вважала, що за відповідачем слід визнати право власності на 1/66 частину квартири. В судовому засіданні відповідач свій позов підтримав, позов позивачки визнав. Представник третіх осіб, виконкому Іллічівської міської ради Одеської області та служби у справах дітей виконкому Іллічівської міської ради Одеської області, Галич О.П. проти зустрічного позову відповідача щодо зміни місця проживання дитини заперечувала. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов [PERSON]. підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON]підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON]та [PERSON]. перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11 жовтня 1997 року відділом реєстрації актів громадського стану м.Іллічівська Одеської області, актовий запис [NUMBER](а.с.6). Шлюб у сторін перший. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON] [INFO]народження (а.с.7), який проживає з позивачкою. Сім'я розпалася і її збереження не можливо, тому що між сторонами склалися вкрай неприязні стосунки. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, та інтересам їхньої дитини. Висновки суду підтверджуються поясненнями сторін Судом надавався час сторонам для примирення, але воно досягнуто не було. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При таких обставинах позовні вимоги [PERSON]. щодо розірвання шлюбу є обґрунтованими. Судом також встановлено, що сторони проживають окремо, їх неповнолітня дитина проживає разом із позивачкою, яка належно виховує дитину, створила належні умови для життя, розвитку, навчання та відпочинку дитини. Висновки суду щодо належного ставлення позивачки до виховання дитини підтверджуються поясненнями в судовому засіданні свідка [PERSON] та матеріалами справи: - актами обстеження житлово-побутових умов сім'ї та проживання (а.с.101, 145, 146), - довідкою, згідно якої позивачка працює (а.с.103), - письмовою характеристикою, згідно якої позивачка належно виховує дитину (а.с.104), - висновком виконавчого комітету Іллічівської міської ради Одеської області, згідно якого виконком вважає за доцільне визначити місце проживання дитини за місцем проживання позивачки (а.с.141). Згідно ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а яка досягла десяти років - визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Дитина, яка досягла чотирнадцяти років, самостійно визначає місце свого проживання. Згідно ст.161 СК України спір між батьками щодо місця проживання дитини може вирішуватися судом. Під час вирішення спору беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров”я та інші обставини, що мають істотне значення. При таких обставинах позовні вимоги [PERSON] щодо зміни місця проживання дитини є необґрунтованими. Судом також встановлено, що 27 грудня 2003 року за спільні сумісні гроші сторони придбали автомобіль “Mitsubishs Mirage”, 1990 року випуску, кузов [NUMBER] державний номерний знак [NUMBER] який був зареєстрований на ім'я [PERSON](а.с.20). 15 грудня 2003 року між ООО „Стройтехснаб” та [PERSON] був укладений договір про дольову участь у будівництві житла, згідно якого [PERSON] зобов'язалася передати підприємству суму, еквівалентну 16489 доларам США, а підприємство зобов'язалося передати [PERSON] квартиру[ADDRESS] (а.с.61). 15 грудня 2003 року [PERSON] у виконання вказаного договору перерахувала на розрахунковий рахунок ООО „Стройтехснаб” 90690 грн., що було еквівалентно на той час 16489 доларам США (а.с.43). Згідно висновку експерта вартість спірної квартири на час розгляду справи складає 477588 грн., що еквівалентно 98612 доларам США (а.с.85). В подальшому позивачка отримала свідоцтво про право власності на вказану квартиру (а.с.65, 66). Судом встановлено, що частина грошей, які були витрачені на придбання спірної квартири, а саме - 500 доларів США, належала сторонам на праві спільної сумісної власності, а решта грошей - 15989 доларів США, належала [PERSON], яка отримала ці гроші від продажу належної їй квартири [ADDRESS] Договір купівлі-продажу вказаної квартири був укладений 12 грудня 2003 року (а.с.59). Згідно цього договору квартира була продана позивачкою за 14800 грн., але фактично, як встановлено судом, квартира була продана за 16489 доларів США. Висновки суду щодо фактичної ціни продажу квартири підтверджується розпискою (а.с.60), згідно якої позивачка отримала від покупця вказану суму грошей, а також показаннями свідків. Так, свідок [PERSON]. пояснила суду, що вона була посередником при укладанні договору купівлі-продажу квартири, яка належала позивачці, що квартира була фактично продана позивачкою за 16489 доларів США і що вона була присутньою при передачі покупцем позивачці вказаної суми грошей. Свідок [PERSON] мати позивачки, пояснила суду, що позивачка продала належну їй квартиру за 16500 доларів США і гроші, які отримала від продажу квартири, витратила на придбання спірної квартири. Висновки суду щодо того, що позивачка витратила отримані від продажу квартири гроші на придбання спірної квартири, крім показань свідків підтверджуються також тим, що в стислі строки, протягом трьох діб після отримання грошей від продажу квартири, позивачка перерахувала гроші на розрахунковий рахунок підприємства, при чому - таку ж грошову суму. Висновки суду підтверджуються заявою відповідача, поданою до суду (а.с.27), в якій він підтвердив факт придбання спірної квартири за кошти, отримані позивачкою від продажу належної їй квартири. Доводи відповідача про те, що спірна квартира придбана на отримані ним в кредит гроші (а.с.31-39), є безпідставними, так як кредитні договори укладалися відповідачем після придбання спірної квартири. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ст.69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна. Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Згідно ч.7 ст.57 СК України, якщо у придбання майна вкладні крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками. У разі поділу вважається, що частки співвласників є рівними. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна право спільної сумісної власності припиняється. Виходячи з наведеного, [PERSON]. у спірній квартирі належить частка, яка дорівнює 250 доларам США (на час перерахування грошей за квартиру), тобто - 1/66 частина, а [PERSON] - 65/66 частин. При таких обставинах позов [PERSON]щодо поділу майна подружжя підлягає частковому задоволенню: за сторонами слід визнати право власності на спірний автомобіль в рівних частках та визнати право власності на спірну квартиру в зазначених частках.

Outcome: partial