Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-07 00:00:00

В січні 2008 року позивач звернувся з позовом в якому зазначив, що згідно з рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 31.08.2007 р. відповідач [PERSON] повинна була повернути йому автомобіль Шкода - Октавія, 2000 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. 28.12.2007 р. в присутності державного виконавця було проведено виконання рішення, однак транспортний засіб був повернутий йому в розукомплектованому стані, хоча отримувала його відповідач, згідно з її розпискою від 14.06.2006 р., в гарному зовнішньому та технічному стані. Відповідно до рахунку - фактури № СФ - 0000022 від 10.01.2008 р. обсяг відновлюваних робіт з урахуванням запасних частин становить 93 позиції, вартістю 192 845, 65 грн. Це сума яку позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача у відшкодування шкоди для відновлення технічно-справного стану автомобіля. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 10 000 грн., яка завдана йому тим, що [PERSON] незаконно утримувала автомашину і не реагувала на його звернення, через що він вимушений був звернутися до суду. Він втратив душевну рівновагу, спокій, страждав через неможливість використовувати своє майно тривалий час, а зараз отримав це майно в зіпсованому стані. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 червня 2008 р. позовні вимоги позивача задоволенні частково. З [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 162 576,37 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, 1200 грн. у відшкодування витрат на допомогу адвоката та 1730 грн. у відшкодування судових витрат, а всього 165 506,37 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Зазначеному вище рішенню передувала ухвала Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 травня 2008 р. про забезпечення позову за заявою [PERSON](а.с.64) Зазначеною ухвалою з метою забезпечення позову накладений арешт в межах ціни пред'явленого позову на суму 176 000 грн. на майно, грошові вклади в валюті і гривнах, що є в банківських установах м. Ніжина, які належать відповідачеві та заборонено відчуження належного їй майна на вказану суму до розгляду справи по суті. В апеляційній скарзі на рішення суду [PERSON] просить скасувати його та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки рішення суду є незаконним і таким що постановлено з порушенням норм матеріального права, без всебічного та повного дослідження всіх обставин і доказів по справі. Доводи апеляційної скарги [PERSON] зводяться до того, що між заподіяною шкодою та її діями немає причинного зв'язку, оскільки отримавши на зберігання автомобіль вона не зазначала в розписці яким чином вона повинна зберігати автомобіль, за яких умов та чи повинна вона нести відповідальність за його пошкодження та втрату. Позивач не довів, що завдана шкода, а саме розукомплектування автомобіля, заподіяно саме нею. Своєї вини в цьому відповідач не визнає. Вона вважала цей автомобіль спадщиною після померлого співмешканця. Автомобіль стояв на вулиці і будь-хто міг розукомплектувати його. На думку апелянта, прокуратура повинна була укласти з нею договір зберігання, а не обмежуватися розпискою, склавши акт огляду транспортного засобу. Суд не звернув уваги на низку порушень нормативно-правових актів з боку прокуратури. Не згодна [PERSON] з визначеною судом сумою шкоди, вона вважає що її розмір не відповідає ні дійсній вартості нанесених збитків, ні звичайній людській логіці. Завищеною, на думку апелянта, є і сума, що стягнута судом на користь позивача у відшкодування витрат на правову допомогу. В апеляційній скарзі на ухвалу суду від 29.05.2008 р. апелянт [PERSON] просила змінити ухвалу в частині накладення арешту на грошові вклади в валюті та гривнях, що є в банківських установах м. Ніжина, які належать їй. В іншій частині ухвала не оскаржується. Апелянт зазначила, що вона є приватним підприємцем і має найманих працівників. Накладення арешту на рахунки в банківських установах може призвести до того, що її підприємницька діяльність може бути фактично паралізована, оскільки вона не зможе нормально проводити розрахунки з контрагентами, виплачувати працівникам заробітну плату. Крім того, під час судового засідання представник позивача не надав доказів того, що вона якимось чином буде ухилятися від виконання рішення суду. Апелянт вважає, що для забезпечення позову достатньо накладення арешту на нерухоме майно. В письмових запереченнях на апеляційні скарги позивач просив винести ухвалу про відхилення апеляційних скарг відповідача. Позивач вважає доводи [PERSON] безпідставними. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційна скарга на рішення суду підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню в частині розміру матеріальної шкоди та суми судового збору, виходячи з наступного: Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що власником автомобіля Шкода - Октавія, 2000 року випуску, д.н.з. [NUMBER] є позивач. За розпорядженням слідчого Чернігівської облпрокуратури 14.06.2006 р. даний автомобіль був переданий на зберігання відповідачу, яка написала розписку щодо відсутності претензій до зовнішнього та технічного стану. Під час виконання рішення Ніжинського міськрайонного суду від 31.08.2007 р. щодо витребування майна - автомобіля Шкода - Октавія - з незаконного володіння [PERSON] та передачі його [PERSON] 28.12.2007 р. була встановлена відсутність ряду вузлів та агрегатів в автомашині. Зауважень, заяв і клопотань від сторін не надійшло. Суд вірно зробив висновок щодо покладення відповідальності за завдану шкоду на відповідача, виходячи зі ст.ст. 22 та 1166 ЦК України. Проте висновок суду щодо розміру завданої шкоди є не вірним. Визначаючи суму шкоди, суд виходив з висновку автотоварознавчої експертизи 3С-66 від 05.05.2008 р., відповідно до якої вартість відновлюваного ремонту автомобіля Шкода - Октавія складає 162 576,37 грн. Відповідно до ст. 66 ЦПК України, висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. Як роз'яснив в своїй постанові № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30.05.1997 р. Пленум Верховного Суду України (пункт 3), при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. Відповідно до п.1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, що затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 р. N 142/5/2092 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за N 1074/8395, „економічна доцільність ремонту ДТЗ (складової частини) - принцип оцінки, який передбачає, що відновлюваний ремонт ДТЗ (складової) є доцільним лише за умови, що вартість відновлюваного ремонту ДТЗ (складової) підвищує його ринкову вартість, проте не перевищує її”. Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи 3С-66 від 05.05.2008 р., на день проведення експертного дослідження середня ринкова вартість автомобіля „Шкода-Октавія”, 2000 року випуску, складала 12 130 $, що по курсу НБУ в національній валюті склала 61 256,5 грн. Вартість запчастин і виконаних робіт та матеріалів, необхідних для відновлюваного ремонту автомобіля Шкода - Октавія, з урахуванням цін вартості автозапчастин і послуг спеціального сервісного центру „Шкода-Октавія” складає 162 576,37 грн. (а.с.49). Оскільки вартість відновлюваного ремонту більш ніж в 2,5 рази перевищує реальну вартість самого автомобіля, його відновлення є економічно недоцільним. Визначена судом сума відшкодування значно перевищує суму дійсної шкоди. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Обраний позивачем [PERSON] спосіб відшкодування шкоди є явно недоцільним, тому аналізуючи вищенаведену норму права, суд першої інстанції повинен був самостійно визначити інший спосіб відшкодування, врахувавши обставини справи. Як зазначалося вище, реальна вартість автомобіля Шкода - Октавія складала 12 130 $ станом на 05.05.2008 р. На час постановлення судом першої інстанції рішення, враховуючи курси валют, встановлені Національним банком України з 10.06.2008 р., вартість автомобіля в національній валюті склала 58 818,37 грн. Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у відшкодування завданої матеріальної шкоди. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Таким чином, після відшкодування позивачеві завданої йому шкоди, його слід зобов'язати повернути відповідачеві непридатний до експлуатації автомобіль Шкода - Октавія, 2000 року випуску, д.н.з. [NUMBER] у тому вигляді, в якому він перебував на час його огляду експертом при проведенні автотоварознавчої експертизи 05.05.2008 р. (а.с.49-53). Посилання відповідача як на підставу для скасування рішення суду на Закони України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” та „Про страхування” не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки ці Закони регулюють цивільно-правові відносини, які не мають відношення до спору у даній справі. В зв'язку зі зменшенням суми відшкодування, підлягає корегуванню і сума судового збору, що була стягнута судом першої інстанції з відповідача на користь позивача. Виходячи з суми відшкодування - 58 818,37 грн., - поверненню підлягає 588,18 грн. судового збору. Не підлягають задоволенню вимоги апелянта щодо зменшення суми витрат позивача на отриману ним правову допомогу. Згідно з довідкою на а.с.56, позивач сплатив адвокату [PERSON] за правову допомогу 1 200 грн. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 27.04.2006 р. №590, граничний розмір витрат, пов'язаних з правовою допомогою, що компенсується іншою стороною не може перевищувати суму, що обчислюється виходячи з 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи. Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 р. ...», розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2008 р. становив 515 грн., а з 01.04.2008 р. - 525 грн. З журналів судових засідань на а.с. 30-31, 86-88, 89-91, 92-93, 94-95 вбачається, що адвокат [PERSON] брав участь в судових засіданнях в лютому 2008 р. 2 години 45 хвилин, а в травні-червні - 4 години 10 хвилин. Таким чином, виходячи з 40 відсотків розмірів мінімальних заробітних плат, що діяли у відповідні періоди, розмір його винагороди повинен був складати 1 441, 5 грн., а не 1200 грн., які були стягнуті на користь позивача. Проте суд розглядає позов лише в межах заявлених вимог. Ухвала суду про забезпечення позову від 29.05.2008 р. зміні не підлягає, оскільки вона постановлена з додержанням вимог закону. Зазначена ухвала постановлена, відповідно до ч.3 ст. 151 ЦПК України з метою уникнути утруднення виконання рішення суду чи взагалі неможливості його виконання. Заперечення апелянта щодо накладення арешту на її грошові вклади в валюті та гривнях, що є в банківських установах м. Ніжина і залишення арешту тільки на нерухоме майно, не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги, оскільки, відповідно до ст. 50, 62 Закону України „Про виконавче провадження”, стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті і в останню чергу на будинок, квартиру, інше приміщення, що є нерухомим майном. Тому накладення арешту на майно відповідача в межах заявлених позовних вимог, відповідає вимогам ст.ст.151,152 ЦПК України. Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, тобто в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що інші доводи викладені в апеляційних скаргах обґрунтованості судових висновків не спростовують. На підставі викладеного,

Outcome: partial