Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-12 00:00:00

Малокопанівська сільська рада Голопристанського району Херсонської області звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, пов'язаної з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу та затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі. В судовому засіданні представник позивача, Веретеніна Світлана Іванівна підтримала позовні вимоги і пояснила, що відповідач, займаючи у 2004 році посаду Малокопанівського сільського голови, 22.06.2004 року видала розпорядження за №30 про звільнення начальника пункту охорони громадського порядку [PERSON] з посади у зв'язку із скороченням штату. Рішенням Голопристанського районного суду від 28 жовтня 2004 року, розпорядження сільського голови по звільненню гр.[PERSON] було визнано незаконним, останню поновлено на роботі з одночасним стягненням на її користь 749 грн. 30 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди у розмірі 1000 грн. Крім того, рішенням суду з сільської ради стягнуто 59 грн.50 коп. державного мита. Також, сільська рада в подальшому сплатила 180 грн.88 коп. виконавчого збору, 12 грн.12 коп. виплат на проведення виконавчих дій, перераховано податків та обов'язкових платежів до Державних цільових фондів на суму 460 грн. 38 коп. Оскільки, тривалий час рішення суду в частині фактичного поновлення гр-ки [PERSON] не виконувалось, Голопристанський районний суд, своїми рішеннями від 5.09.2005 року та 5.01.2006 року задовольняв позови [PERSON] та стягував з сільської ради середній заробіток за час затримки поновлення на роботі, Крім того, сільська рада сплачувала судові збори, витрати на проведення виконавчих дій, податки та збори. Тобто, додатково сільською радою було сплачено ще 8 452 грн. 9 коп. Представник позивача вважає, що [PERSON], як колишній сільський голова несе повну матеріальну відповідальність як за незаконне звільнення працівника, так і за тривале умисне невиконання рішення суду про поновлення [PERSON] на роботі. Розмір, завданих установі збитків становить 10 084 грн. 40 коп., що підтверджується актом ревізії за №10-17/13 від 19.05.2006 року, складеним контрольно-ревізійним відділом в Голопристанському районі. Посилаючись на вищевказаний акт ревізії, представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь Малокопанівської сільської ради 10 084 грн. 40 коп. Пояснюючи причину пропуску однорічного строку позовної давності, представник позивача зазначила, що позивач помилково вважав, що на справи цієї категорії поширюється загальний трьохрічний строк позовної давності. Відповідач [PERSON], позовні вимоги не визнала, зазначивши, що позивачем пропущений строк позовної давності, встановлений ч.3 ст.233 КЗпП України. Крім того, вона не згодна з рішеннями суду про поновлення [PERSON] на роботі. Заслухавши пояснення представника позивача та пояснення відповідача, проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову за наступних підстав. Згідно п.7 ст.134 КЗпП України, службова особа, винна в незаконному звільнені або переведені працівника на іншу роботу несе повну матеріальну відповідальність. На підставі ч.3 ст.136 КЗпП України, покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до суду. Відповідно до ч.3 ст.233 КЗпП України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Згідно з матеріалами цивільної справи, [PERSON] була поновлена на роботі рішенням Голопристанського районного суду від 28 жовтня 2004 року. Всі платежі, пов'язані з виконанням сільською радою зазначеного рішення суду та рішень суду від 5.09.2005 року та 5.01.2006 року, проведені протягом 2004-2006 років. Таким чином, враховуючи, що позивачем, без поважних причин пропущений строк звернення до суду, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити на підставі ч.4 ст.267 ЦК України.

Outcome: approved