Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-28 00:00:00

У липні 2008 року [PERSON]. звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON]. про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог заявила, що 03.10.1998 року вона уклала шлюб з відповідачем. За час шлюбу вони набули у власність квартиру [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу був оформлений на відповідача. 29.02.2008 року вони розлучилися, від шлюбу мають сина [PERSON][INFO], який проживає з позивачкою. В судовому засіданні позивачка та її представник уточнили позовні вимоги та просять визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]та встановити порядок користування квартирою[ADDRESS], виділивши їй у користування кімнату площею 17,1 м2, а відповідачу кімнату площею 10,8 м2; лоджію площею 3,0 м2, ст.шафу площею 0,6 м2; в спільному користуванні залишити кухню, площею 8,6 м2; ванну, площею 2,2 м2; туалет, площею 1,1 м2; коридор площею 4,2 м2; коридор площею 3,6 м2, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та той факт, що з позивачкою проживає дитина підліткового віку. Проти виплати їй компенсації відповідачем відмовляється. Відповідач позов не визнав та заявив, що квартиру він купував за власні гроші, які йому дала мати, та які він займав у знайомих. Також посилається на те, що він проживає у спірній квартирі, а позивачка має інше місце проживання, меблював кімнату, яку просить виділити їй позивачка. Проти виплати йому компенсації позивачкою відмовляється. Свідки [PERSON]., [PERSON]., [PERSON] . в судовому засіданні підтвердили, що при купівлі спірної квартири відповідач займав гроші, які потім сам віддавав, а також те, що частину грошей на купівлю квартири йому дала мати. Заслухавши позивачку та її представника, відповідача, свідків, а також вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно свідоцтва про одруження від 03.10.1998 року виданого відділом РАГС Менської райдержадміністрації відповідач уклав шлюб з позивачкою. 29.02.2008 року цей шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 29.02.2008 року виданого відділом РАЦС Менського районного управління юстиції. Відповідно до свідоцтва про народження від 18.10.2008 року виданого відділом РАГС Менського районного управління юстиції у сторін від шлюбу є син [PERSON], [INFO] . На підставі договору купівлі-продажу від 09.12.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Менського районного нотаріального округу Новик В.П., [PERSON]. купив двокімнатну квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Оскільки у період купівлі квартири позивачка займалася доглядом за дитиною, то посилання відповідача на те, що квартиру він купував за власний кошт не впливають на визначення спірної квартири як спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року роз'яснено, що Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.1995 року роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" від 04.10.1991 року, роз'яснено, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. Оскільки сторони не бажають реального виділу в натурі часток, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовної вимоги щодо визнання права власності на 1/2 спірної квартири за позивачкою. При вирішенні питання про встановлення порядку користування спірною квартирою, суд враховує те, що з позивачкою проживає неповнолітня дитина, та положення ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, де зокрема зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином суд вважає, що найбільш справедливим буде встановити порядок користування квартирою запропонований позивачкою. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved