Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-28 00:00:00

[PERSON]звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, визнання права власності на Ѕ частину будинковолодіння та господарських прибудов, мотивувала вимоги тим, що 21.07.1998 року вони зареєстрували шлюб і в період шлюбу за спільні кошти придбали будинок [ADDRESS]. В зв`язку з тим, що їх відносини погіршились, 18.07.2006 року шлюб між сторонами було розірвано. Вважає, що будинок належить їй і відповідачу на праві спільної сумісної власності, просила суд розділити житловий будинок з господарськими прибудовами по Ѕ частині кожному. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON]позовні вимоги підтримали, просили розділити будинок в ідеальних частках, визнати право власності на Ѕ частину будинку з відповідною частиною господарських прибудов. [PERSON]пояснила, що будинок сторони придбали за спільні кошти, частину яких позичили у її батька [PERSON]. Просила також стягнути на її користь понесені судові витрати в розмірі 663 грн. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечив. Суду пояснив, що спірний будинок [ADDRESS] належав його батькові [PERSON]. В 2005році вони уклали між собою договори купівлі - продажу будинку та рішеннями третейського суду від 24.03.2005року було визнано право власності на будинок за [PERSON]. Хоча будинок був придбаний в період шлюбу з позивачкою, кошти за нього було внесено особисто відповідачем, оскільки [PERSON]протягом багатьох років спільного проживання майже не працювала і сім'ю утримував він один. При укладенні договорів купівлі - продажу будинку та вирішенні справи третейським судом позивачка присутня не була. Пояснив, що дійсно частину коштів на оформлення документів по спірному будинку та сплату податків за нього сторони позичили у батька позивачки [PERSON]., але він в 2007році після розірвання шлюбу, повернув дані кошти особисто. З даних причин відповідач вважає, що спірний будинок не може бути спільною сумісною власністю подружжя, оскільки позивачка [PERSON]не приймала участі у його купівлі, придбаний він за особисті кошти одного з подружжя - [PERSON] Вислухавши пояснення сторін та представника позивачки, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] і копії рішення суду від 18.07.2006року, яким шлюб розірвано, позивачка [PERSON] і відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.07.1998 року до 18.07.2006 року і проживали однією сім'єю в спірному будинку, [INFO] у них народився син - [PERSON]. За договорами купівлі-продажу від 10.03.2005 року та 15.03.2005 року сторони придбали будинок [ADDRESS] у батька відповідача - [PERSON]. Рішеннями третейського суду від 24.03.2008року за [PERSON] визнано право власності на жилий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS]. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 05.06.2008р. рішення третейського суду про визнання дійсними договорів купівлі - продажу Ѕ частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, розташованих по [ADDRESS] від 10.03.2005р. і 15.03.2005р. та визнання права власності на вказані будівлі за [PERSON] визнані дійсними. Відповідно до ст. 60 СК України, ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ст. 70 СК України, ст. 372 ЦК України). Заперечення відповідача [PERSON], що спірний будинок є його особистою приватною власністю, ним в судовому засіданні не доведені, спростовуються показами позивачки, наведеними матеріалами справи і оцінюються судом критично. Також з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки [PERSON] судові витрати, понесені нею при подачі позову до суду, в розмірі 633 грн. державного мита та 30 грн. - оплата за інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в суді. На підставі викладеного,

Outcome: approved