Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-27 00:00:00

В січні 2008 року Автобусний парк № 2 звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виселення, посилаючись на те, що гуртожиток за адресою: [ADDRESS] закріплений за автопарком № 2 на праві оперативного управління на підставі наказу Головного управління з питань майна КМДА № 30. Даний жилий будинок був зареєстрований у виконавчому комітеті Дніпровської районної ради м . Києва як гуртожиток, який відноситься до типу гуртожитку для проживання одиноких громадян. З метою раціонального використання наявного вільного житла та фінансової доцільності, а також залучення додаткових коштів для покриття фактичних затрат підприємства по утриманню гуртожитку та сприяння зменшення суми боргу за спожиті комунальні послуги, 01.01.2001 року за погодженням з Київським міським територіально-виробничим об»єднанням автомобільного транспорту було укладено договір оренди приміщень гуртожитку за адресою: [ADDRESS] між Київським комунальним автотранспортним підприємством 13034 та Хлібокомбінатом № 11 строком на 1 рік. Під час дії вищевказаного договору в гуртожиток було поселено працівника Хлібокомбінатом № 11 [PERSON] разом її сім»єю. Однак, ордер при вселенні відповідач не отримувала і в кімнаті не зареєстрована. 10.12.2007 року директору Хлібокомбінату № 11 було направлено лист з повідомленням про закінчення строку дії договору оренди приміщень гуртожитку та проханням звільнити орендовані приміщення та повернути їх автобусному парку № 2. [PERSON] 10.12.2007 року отримала лист від адміністрації автобусного парку № 2 про закінчення строку дії договору оренди та попередження про звільнення займаної площі. Відповідач ніколи не працювала в автобусному парку № 2 і незважаючи на це продовжує користуватися кімнатою безпідставно, що позбавляє власника вільно розпоряджатися своїм майно. Просили, виселити [PERSON] з [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з’явилася, відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України її повідомлення слід вважати належним. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причину неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивачі не заперечують проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Згідно ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Судом встановлено, що 01.01.2001 року за погодженням з Київським міським територіально-виробничим об»єднанням автомобільного транспорту було укладено договір оренди приміщень гуртожитку за адресою: [ADDRESS] між Київським комунальний автотранспортним підприємством 13034 та Хлібокомбінатом № 11 строком на 1 рік з метою раціонального використання наявного вільного житла та фінансової доцільності, а також залучення додаткових коштів для покриття фактичних затрат підприємства по утриманню гуртожитку та сприяння зменшення суми боргу за спожиті комунальні послуги. 10.12.2007 року директору Хлібокомбінату № 11 було направлено лист з повідомленням про закінчення строку дії договору оренди приміщень гуртожитку та проханням звільнити орендовані приміщення та повернути їх автобусному парку № 2. (а. с. 18). 10.12.2007 року відповідачу було направлено лист про необхідність звільнити кімнату [ADDRESS] . (а. с. 20). Однак, остання проживає у вищевказаному жилому приміщенні разом зі своєю сім»єю, чим перешкоджає позивачу, як законного власника вільно розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ст. 109 ЖК РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється звільнити жиле приміщення, то вона підлягає виселенню без надання їй іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 8 грн. 50 коп. судового збору та 7 грн. 50 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: approved