Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-14 00:00:00

26.11.2007 року позивач [PERSON]. заявив позов до відповідача - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Павлограді про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що під час роботи на підприємствах ВАТ «Павлоградвугілля» він ушкодив здоров'я в наслідок нещасного випадку на виробництві, підтвердженням травми є Акт Н-1 №5 від 27.06.1997 року. 07.04.2003 року був оглянутий на МСЕК, де йому було первинно встановлено стійку втрату професійної працездатності 10% і відділенням ВД ФССНВ та ПЗ України в м. Павлограді призначено щомісячну грошову виплату. В зв'язку з втратою професійної працездатності вважає, що йому спричинена моральна шкода, оскільки протягом хвороби він систематично лікується в лікарнях, санаторіях здебільшого за свій рахунок. На даний час він почуває сильний фізичний біль, обмежений в рухах, не може виконувати роботу по дому. Все це змусило його змінити свій звичайний спосіб життя. Постійно відчуває депресивний стан. Всі ці обставини завдають йому душевних та моральних страждань. Просить суд стягти з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 13 000 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю та відсутністю позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача ВВД ФССНВУ в місті Павлограді позовні вимоги не визнала, так як ст. 257 ЦК України встановлено загальний строк позовної давності - три роки, відповідач звернувся до суду за відшкодуванням йому моральної шкоди, завданої нещасним випадком на виробництві в 2007-2008 році, а висновком МСЕК вперше відсоток втрати професійної працездатності встановлений у 2003 році, тому позивач пропустив строк позовної давності. Відповідно до п.4 ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової ) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відповідно до положення цієї статті для відшкодування Фондом моральної шкоди обов'язковим є висновок відповідного медичного органу. Згідно Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди потерпілим на виробництві. Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року зі змінами та доповненнями “Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Оскільки для вирішення питання щодо наявності факту спричинення моральної шкоди ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, для об'єктивного вирішення справи по суті одним із основних доказів являється медичний висновок про встановлення факту наявності моральної шкоди, який позивач не надав суду. Єдиним документом, який може підтвердити факт спричинення потерпілому - моральної шкоди є висновок МСЕК де позивачу встановлено лише відсоток втрати працездатності, тобто виходячи тільки з цього висновку, не можна встановити факт заподіяння позивачу моральної шкоди. Посилання на цей документ, як на єдину підставу для відшкодування моральної шкоди вважаємо безпідставними, докази, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача, відсутніми. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року в аспекті конституційного звернення положення частини 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» слід розуміти як визначення порядку, процедури та розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди, спричиненої умовами виробництва, в окремому випадку - тільки в випадку відсутності втрати потерпілим професійної працездатності. Вказане положення не виключає обов'язку Фонду відшкодовувати моральну шкоду, спричинену умовами виробництва, в інших випадках, коли здійснення права застрахованих на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, спричиненої умовами виробництва, повинно забезпечуватись Фондом на підставі ст.ст.1,5,6,13,21 та частини 3 ст.28 цього Закону всім потерпілим, в тому числі в випадку тимчасової, стійкої або повної втрати професійної працездатності. Поясненнями представника відповідача, матеріалами справи встановлено, що позивач тривалий час працював в тяжких та шкідливих підземних умовах вугільної промисловості на підприємстві ВАТ “Павлоградвугілля” на різних посадах. За час роботи був травмований, що підтверджується Актом про нещасний випадок від 27 червня 1997 року. Висновками МСЕК від 07.04.2003 року йому було встановлено первинно безстроково 10% стійкої втрати професійної працездатності ВВД ФССНВУ в м. Павлограда[PERSON] призначені страхові виплати, але моральна шкода йому не відшкодована. Оскільки він є застрахованою особою відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», згідно з п.1 «е» ст.21, ч.3 ст.28 вказаного Закону в обов'язки відповідача входить своєчасне та в повному обсязі відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров'я в вигляді страхової виплати в відшкодування моральної шкоди за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Суд вважає, що наявність моральної шкоди у позивача в зв'язку з одержаною і вказаною травмою, встановленням стійкої втрати 10% профпрацездатності в 62-річному віці, необхідністю лікування, встановленою, оскільки вищевказані обставини свідчать про отримання [PERSON]травми, її наслідками моральних страждань та переживань (хвилювань), оскільки ці обставини привели його до порушення нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації його подальшого життя. Обговорюючи розмір відшкодування[PERSON]моральної шкоди, суд враховує, характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаної травми, тривалості лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін його життєвих зв'язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, суд вважає, що в відшкодування моральної шкоди[PERSON]потрібно стягнути з відповідача в межах заявлених ним позовних вимог в розмірі 3 000 грн. за встановлені 10 % втрати професійної працездатності від травми. При цьому суд враховує, що максимальний розмір у відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 мінімальних заробітних плат при умові відсутності стійкої втрати працездатності на день постановлення рішення суду (у відповідність п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратній відповідності з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні цього питання повинен виходити із такого мінімального розміру заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, які діють на момент розгляду справи. Оскільки [PERSON]втрачено 10% профпрацездатності по профзахворюванню, згідно акту від 27.06.1997 року, висновку МСЕК від 07.04.2003 року про стійку втрату профпрацездатності 10% первинно , дата якої є датою страхового випадку, настав уже після 01 квітня 2001 року, тобто уже після введення в дію Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», з урахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди позивачу, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь 3 000 грн. Крім того, згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно ч.3 ст.22 Конституції України - при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. З врахуванням викладених обставин суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від наявності чи відсутності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач як одну із передбачених Законом України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що спричинили втрату працездатності» страхових виплат.

Outcome: approved