Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-02 00:00:00

14 жовтня 2002 року позивачка звернулася до суду, з позовною заявою, в якій просила винести рішення про визнання недійсним договір довічного утримання, від 04 травня 2001 року завірений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. за реєстровим номером № 1093 від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], за яким власність [PERSON] передано 3\\4 частини домоволодіння [ADDRESS]. Визнати за нею, [PERSON], право власності на 3\\8 частини домоволодіння [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що [PERSON], відповідач по справі її рідний брат, їх батьками були [PERSON], який помер в 1979 році та [PERSON], яка померла в 2002 році. Матері на праві власності належало 3\\4 частини будинку [ADDRESS], а братові, відповідачу по справі, належало 1\\4 частини вище вказаного домоволодіння. Після смерті матері їй стало достовірно відомо, що 04 травня 2001 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. було посвідчено договір довічного утримання, згідно якого [PERSON] передала у власність свою частину домоволодіння сину [PERSON] (відповідачу по справі), який зобов'язувався повністю доглядати за матір'ю (забезпечувати одягом, їжею, необхідною допомогою). [PERSON] свої зобов'язання за договором довічного утримання не виконував, коли мати більше не могла самостійно пересуватись та слідкувати за собою, він зовсім самоусунувся від догляду за нею. В 2001 році вона придбала квартиру, розташовану неподалік від материної, і до самої смерті доглядала її. З 1973 року [PERSON] знаходилась на диспансерному обліку з приводу хронічного гепатохолециститу, страждала церебросклерозом, кардіосклерозом. З 1999 року постійно скаржилась на шум у вухах, у неї з'явився сильний головний біль, склеротичні прояви, вона стала забуватись, з'явилась часткова втрата пам'яті. Після цього мати не могла себе самостійно обслуговувати та жила тільки з її допомогою. Про наявність договору вона не здогадувалась, ні відповідач ні її мити ніколи не згадували про укладений договір. Вважає, що вищевказаний договір є недійсним, оскільки на момент його оформлення в силу стану своєї психіки [PERSON] не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Пояснила суду, що опікувалась матір'ю з 2001 року, приносила їй продукти харчування, прибирала в її квартирі, придбавала для неї ліки. Коли її стан здоров'я погіршився, то в 2002 році вона майже проживала у неї в квартирі. В останній час коли вона її бачила мати погано себе почувала, у неї траплялись провали в пам'яті, були часті та сильні головні болі. Вважає, що відповідач навмисно приховав наявність договору довічного утримання, з метою усунення її від спадкування. Правонаступник відповідача [PERSON] (померлого [INFO]) - [PERSON] у в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі. Пояснила суду, що вважає позовні вимоги не обґрунтованими, оскільки на момент укладення договору довічного утримання між її батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] остання розуміла значення своїх дій та могла керувати ними, у неї не було тимчасового психічного розладу чи нервового потрясіння. Позивачка не належним чином доглядала її бабусю [PERSON], що був час коли у неї не було їжі, та сусіди ходили для неї в магазин за продуктами харчування. Її батько часто допомагав бабусі, надавав їй матеріальну та моральну допомогу. Спадкодавиця - [PERSON] зі своєї волі та за своїм бажанням уклала договір довічного утримання з її батьком, який не приховував даний факт. Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовина Л.Л. в судовому засіданні пояснила, що дійсно в 2002 році посвідчила договір довічного утримання, укладений між [PERSON] та [PERSON]. Договір посвідчила на підставі діючого законодавства, обговоривши з померлою умови вищевказаного договору. Наявність у [PERSON] психічних розладів не помітила, вона поводила себе адекватно. Про наявність заповіту нічого не знала, так як на той час ще не існувало єдиного реєстру правочинів. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що працюють дільничними лікарями 7-ї Міської клінічної лікарні м. Дніпропетровська, до [PERSON] приходили по черзі майже кожного тижня. Хвора мала добру пам'ять, розповідала яке лікування та які ліки лікарі призначали їй. Пам'ятала номера телефонів та імена свої сусідів, але від тих самих сусідів вони довідались, що [PERSON] вважають психічно хворою, хоча ніяких наявних ознак вона не подавала, тільки скаржилась на головну біль. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживала по сусідству з [PERSON], з якою завжди спілкувалась і підтримувала добрі стосунки. В її поведінці нічого не адекватного не помічала. [PERSON] завжди всіх пам'ятала та впізнала, сама отримувала пенсію у неї вдома, ходила до магазину та базар за продуктами харчування. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є невісткою [PERSON], підтвердила, що була присутньою під час підписання між [PERSON] та [PERSON] спірного договору довічного утримання. На цей момент поведінка [PERSON] була адекватною, вона повністю розуміла значення своїх дій. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона племінниця [PERSON], та підтверджує той факт, що померла до смерті була нормальною людиною. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він з 1990 року по 2003 рік користувався гаражем [PERSON] Майже кожного місяця він з дружиною [PERSON], її внучкою, провідував [PERSON], яка постійно скаржилась на свого сина, що той підіймав на неї руки, показувала синці. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачка її мати, з якою вона часто навідувалась до бабусі - [PERSON] На протязі 2001-2002 роках бабуся дуже хворіла, не впізнавала осіб, які її відвідували. З 1990 року, за згодою бабусі, вона з чоловіком користувалась гаражем. [PERSON] бабусі матеріально не допомагав і не навідувався до неї, її мати завжди була поруч з бабусею. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює понад 13 років завідуючим відділення судово-психіатричних експертиз, пояснив що при проведені амбулаторної (посмертної) судово-психіатричної експертизи експертною комісією були оцінені всі докази в комплексі та зроблений висновок, що померла на час укладання договору довічного утримання хворіла на стійке психічне захворювання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює лікарем-хірургом 7-ї Міської клінічної лікарні м. Дніпропетровська, його пацієнткою була [PERSON] Він неодноразово, разом із бригадою швидкої допомоги, навідувався до хворої всього 2-3 рази, останній раз відвідав [PERSON] 20 березня 2002 року. [PERSON] поводила себе адекватно, його впізнавала, розмовляла та відповідала на запитання. В лікарні є амбулаторна картка, де чітко розписаний кожний візит до хворої, її стан здоров'я та реакція на оточуючий світ. Вислухавши сторони, свідків вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні, договором довічного утримання від 04 травня 2001 року, [PERSON] передала у власність [PERSON] домоволодіння [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 800 кв. метрів з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами, а [PERSON] прийняв на себе обов'язок повністю утримувати [PERSON], забезпечувати її харчуванням, оглядом, доглядом, та необхідною допомогою та залишив в своєму довічному безкоштовному користування 3\\4 частини вище вказаного домоволодіння, вищевказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л., та зареєстровано в реєстрі за № 1093 (а.с.6). Вартість матеріального забезпечення одягу, догляду та необхідної допомоги встановлена сторонами в сумі 120 грн. 00 коп. в місяць (а.с.6). [INFO] [PERSON] - померла у віці 92 роки, що підтверджується актовим записом № 2549 відділу реєстрації смерті в місті Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції від 23 березня 2002 року в свідоцтві по смерть. Де причину смерті указано - атеросклероз нижніх кінцівок (а.с.5). Після її смерті стало відомо, що померлою 22 грудня 1990 року було складено заповіт, згідно з яким все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалось заповіла [PERSON] (а.с 32). Як видно з довідки Дніпропетровської Басейнової лікарні від 09 квітня 2001 року за № 182, [PERSON] була оглянута невропатологом 08 квітня 2001 року, який поставив діагноз поширений атеросклероз з переважним ураженням сосудів головного мозку, атеросклеротична деменція із заключним висновком в потребі консультації психіатра (а.с.33). Але на обліку психіатра та нарколога не стояла (а.с.37,38). На стаціонарному лікуванні в Комунальному закладі «Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична лікарня» не знаходилась, що підтверджується довідкою № 2964 від 28 жовтня 2005 року (а.с.39). Судом в судовому засіданні було оглянуто та вивчено амбулаторну карту [PERSON] за № 0029, з якої видно, що [PERSON] з 1999 року знаходилась під наглядом у терапевта. Скаржилась на головну біль, запаморочення, шум у вушних раковинах, нестійкість, погану пам'ять та сон, діагноз: Генералізований атеросклероз. Ішемічна хвороба серця, кардіосклероз атеросклеротический НІст, останній звітний запис з вище вказаним діагнозом 02 жовтня 2001 року. [PERSON] знаходилась під наглядом лікарів міської клінічної лікарні № 7 м. Дніпропетровська з 1951 року, з приводу простудних хвороб, неврита слухового нерву, хронічного холециститу, кардиосклероза атеросклеротического (в 1972 році) початкової катаракти обох очей, диспансерний облік з приводу хронічного холециститу, що підтверджується випискою з медичної картки Поліклінічного відділення № 1 7-ї міської лікарні (а.с.34). В лікарню зверталась рідко 1-2 рази на рік. 12 березня 2002 року викликався дільничний терапевт з приводу гострого болю в правій голені, які з'явились близько тижня потому, від госпіталізації відмовилась. 13 березня 2002 року відбулася консультація лікаря-хірурга на дому, діагноз: гострий тромбоз артерій правої голені, ішемія правої голені Ш-ІУ ст. 14 березня 2002 року консультація лікаря ангиохирурга, діагноз: атеросклероз. Гострий тромбоз артерій правої бедрено-підколінного венменту. Ішемія правої нижньої кінцівки ШБ-ІУ ст., враховуючи ступінь тяжкості самопочуття, операційне втручання в любому об'ємі не сумісне з життям хворої. Хворій назначалось лікування в повному об'ємі згідно діагнозу. З 19 березня 2002 року самопочуття хворої погіршилось, і вже [INFO] - хвора померла. Як видно з пояснень позивачки [PERSON] її мати, в силу свого похилого віку, почала хворіти, страждала на головний біль, провали у пам'яті, у зв'язку з чим не могла себе обслуговувати, вона вимушена була продати свою квартиру на вул. Героїв Сталінграда в місті Дніпропетровську та придбати квартиру на вулиці Уральській в місті Дніпропетровську, поближче до місця проживання своєї матері - [PERSON] Згідно пояснень свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] які пояснили, що [PERSON] нормально реагувала на їх приїзд, нормально спілкувалась з ними, суд відноситься критично, оскільки постійно вони з [PERSON] не проживали, спілкувались з неї тимчасово, на період підписання договору довічного утримання в травня 2001 року її не бачили. Щодо пояснень свідка [PERSON], що була сусідкою померлої [PERSON] та пояснила суду, що остання була в нормальному психічному стані, на момент підписання договору довічного утримання, тобто на 04 травня 2001 року, вона не бачила та не спілкувалася з нею, оскільки остання перестала самостійно, без сторонньої допомоги, пересуватись з березня 2001 року. Допитані в якості свідків дільничні лікарі 7-ї Міської клінічної лікарні м. Дніпропетровська - [PERSON] та [PERSON]в судовому засіданні пояснили, що з 2000 року за викликом відвідували [PERSON], вона вела себе нормально, однак про їй психічний стан відповідати не можуть оскільки вони не є лікарями-психіатрами. Окрім того, суд також приймає до уваги, що договір довічного утримання померла [PERSON] уклала з сином [PERSON], згідно з яким передала у власність 3\\4 частини домоволодіння [ADDRESS], хоча на користь [PERSON] нею ж було складено заповіт від 22 грудня 1990 року, згідно з яким заповідачка усе своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалося заповідала синові [PERSON]. При укладанні договору довічного утримання з [PERSON], померла не повідомила нотаріуса про наявність заповіту, не відміняла та не змінювала його. Згідно ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2003 року було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновками, амбулаторної (посмертної) судово-психіатричної експертизи від 22.06.2006 року акт за № 13, проведеною судово-психіатричною експертною комісією у складі голови комісії Андрейко М.Ф., замісника головного лікаря по медичним питанням, судово-психіатричного експерта вищого кваліфікаційного класу, 5-го рангу, стаж роботи більше 20 років, членів комісії Вепренцевої І.В., судово-психіатричного експерта відділення судово-психіатричних експертиз 3-го кваліфікаційного класу, 8-го рангу, стаж роботи 12 років, лікаря доповідача Головачука В.А., завідуючого відділенням судово-психіатричних експертиз, судово-психіатричного експерта 2-го кваліфікаційного класу, 7 рангу, стаж роботи 13 років дійшли до наступних висновків: [PERSON] за життя на період складання договору довічного утримання (04 травня 2001 року) виявила ознаки хронічного стійкого психічного розладом у формі атеросклеротичної деменції і по своєму психічному стану в цей період часу вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с.56-59). Допитаний експерт [PERSON] в судовому засіданні висновки експертизи підтвердив та пояснив суду, що згідно даних медичних карток [PERSON] страждала психічним захворюванням у вигляді атеросклеротичної деменції з психотичними включеннями, на період підписання договору не могла розуміти значення своїх дій, хвороба на яку страждала [PERSON] характеризується тим, що за періодами поліпшення стану здоров'я, може наступати його погіршення, вона не виліковна. Суд приходить до висновку, що на підставі ст 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом осіб, чиї цивільні права або інтереси було порушено. Оскільки [PERSON] на момент підписання договору довічного утримання не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, договір довічного утримання, від 04 травня 2001 року завірений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. за реєстровим номером № 1093 від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] необхідно визнати недійсним. В задоволені позовних вимог в частині визнання за позивачкою [PERSON], право власності на 3\\8 частини домоволодіння [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлої [INFO] - відмовити, оскільки на даний момент в Третій Дніпропетровській державній нотаріальній конторі зберігається заповіт померлої [PERSON], складений 22 грудня 1999 року, посвідчений старшим державним нотаріусом Саплахіді К.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 2-6583, відповідно до якого усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось померла заповіла [PERSON], вищевказаний заповіт оспорений не був. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути витрати за інформаційно - технічне слухання справи в сумі 7 грн. 50 коп. та судовий збір в частині задоволених позовних вимог 8 грн. 50 коп. На підставі викладеного і

Outcome: partial