Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, зазначивши, що 28.10.1997 року він, на підставі рішення виконкому Добрянської селищної ради від 16.10.1997 року, придбав у Добрянської виробничої дільниці житлово-комунального господарства зруйновану споруду колишньої водокачки, яка йому була передана і якою він тривалий час користується. Звернувшись до БТІ із заявою про надання витягу з реєстру прав власності, позивач дізнався, що відповідне право на придбане майно за ним не зареєстровано. Таким чином, [PERSON] просить винести рішення, яким визнати відбувшимся договір купівлі-продажу споруди, укладений між ним та Добрянською ВДЖКГ, а також визнати за ним право власності на споруду колишньої водокачки, розташовану по вул.Леніна в смт.Добрянка. В судовому засіданні позивач збільшив заявлені вимоги та, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, крім визнання договору відбувшимся та визнання за ним права власності на споруду, просить визнати поважними причин пропущення ним строку позовної давності та поновити його. Представник відповідача в судовому засіданні позовних вимог не визнав, вказавши, що Добрянська селищна рада є неналежним відповідачем, оскільки майно ВДЖКГ не перебувало на її балансі, а [PERSON], займаючи в 1997 році посаду начальника Добрянської дільниці житлово-комунального господарства, ввів в оману виконком селищної ради щодо належності нерухомого майна до комунальної власності, внаслідок чого 16.10.1997 року виконком прийняв необгрунтоване рішення, яким фактично розпорядився чужим майном. Вподальшому, рішення виконавчого комітету Добрянської селищної ради про надання дозволу на продаж [PERSON] нежилого приміщення було скасовано. Крім того, представник відповідача зазначає, що під проданою [PERSON] спорудою знаходиться нефункціонуюча свердловина, яка при потребі може бути задіяна для потреб водопостачання. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Від нього не надходило клопотань про відкладення судового розгляду. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як пояснили в судовому засіданні сторони, Добрянська виробнича дільниця житлово-комунального господарства тривалий час як ліквідована і правонаступники її, на момент розгляду справи судом, відсутні. Пунктом 4 розпорядження голови Ріпкинської райдержадміністрації № 134 від 08.04.1996 року “Про затвердження переліку та способів приватизації об”єктів районної комунальної власності”, у зв”язку з виділенням Добрянської ВДЖКГ в окреме госпрозрахункове підприємство, її майно було передане на баланс місцевій раді. У відповідності до рішення виконавчого комітету Добрянської селищної ради № 73 від 16.10.1997 року, Добрянській дільниці ЖКГ було дозволено продати [PERSON] зруйновану споруду колишньої водокачки за ціною, згідно акта оцінки. З акту оцінки від 28.10.1997 року вбачається, що комісією у складі працівників Добрянської ВДЖКГ, депутата Добрянської місцевої ради та представника селищної ради вбачається, що вартість приміщення була визначена у розмірі 145 грн. В судовому засіданні сторони не оспорювали той факт, що [PERSON] сплатив Добрянській дільниці ЖКГ кошти за приміщення колишньої водокачки та прийняв вказане майно, а ВДЖКГ в свою чергу, прийняла кошти за майно та передала його [PERSON] Крім того, обставини укладення та виконання договору купівлі продажу підтверджуються іншими доказами, котрі містяться в матеріалах справи. Так, з видаткової накладної від 28.10.1997 року вбачається, що Добрянською виробничою дільницею ЖКГ було продано [PERSON], за готівковий розрахунок, споруду колишньої водокачки вартістю 145 грн., згідно акта оцінки. Квитанцією до прибуткового касового ордеру № 85 від 28.10.1997 року підтверджується, що Добрянською ВДЖКГ отримано від [PERSON] 145 грн. за аварійне приміщення колишньої водокачки. У відповідності до ст.224 ЦК УРСР 1963 року, котрий був чинний станом на 28.10.1997 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Отже, істотними умовами договору купівлі-продажу, є оплата покупцем вартості майна та прийняття його, а зі сторони продавця - передача майна покупцеві та прийняти плати за нього. Таким чином, суд приходить до висновку, що сторонами договору станом на 28.10.1997 року були виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу та відбулося повне його виконання. Сторони договору вподальшому не оспорювали дійсність цієї угоди, треті особи своїх прав на майно не заявляли та не звертались до компетентних установ за захистом своїх невизнаних або оспорюваних прав чи законних інтересів. З урахуванням того, що Добрянська ВДЖКГ ліквідована, правонаступники її відсутні, а угода укладена за участю вказаної сторони відбулася, договір з приводу купілі-продажу приміщення колишньої водокачки, має бути визнаний дійсним, на підставі ч.2 ст.47 ЦК УРСР в редакції 1963 року. Суд вважає необгрунтованими заперечення представника відповідача в тій частині, що виконком Добрянської селищної ради 16.10.1997 року, без достатніх для того підстав, прийняв рішення про надання дозволу на продаж [PERSON] споруди колишньої водокачки, оскільки вказані заперечення спростовуються рішенням Ріпкинської райдержадміністрації № 134 від 08.04.1996 року про передачу на баланс Добрянської селищної ради майна ВДЖКГ. Рішення виконкому Добрянської селищної ради від 16.10.1997 року про надання дозволу на продаж [PERSON] споруди колишньої відокачки, було скасовано рішенням сесії вказаної вище ради від 12.06.2008 року. В той же час, суд не може прийняти рішення сесії Добрянської селищної ради від 12.06.2008 року, як підставу для відмови позивачу у задоволенні його вимог, оскільки органом місцевого самоврядування скасовано відповідний акт більш ніж через 10 років після його прийняття, вже після того як договір купівлі-продажу відбувся, а майно за договором перейшло у власність [PERSON] Згідно ст.41 Конституції України, право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об”єктів права приватної власності може бути застосовано лише як вийняток, з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Суд також вважає необгрунтованими заперечення представника відповідача в тій частині, що недіюча свердловина, яка знаходиться під проданою [PERSON] спорудою, може бути використана за призначенням. Сторони в судовому засіданні не заперечували той факт, під приміщеням яке продане позивачу, мається свердловина, котра тривалий час не використовується. В той же час, допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що вона займає посаду директора ПП “Аквапосад”, котре надає послуги з водопостачання в смт.Добрянка та на умовах оренди користується майном комунальної власності Добрянської селищної ради, в тому числі двома водогонними свердловинами, одна з яких резервна. Свердловина, що розміщена на площі Леніна в смт.Добрянка, для використання ПП “Аквопосад” не передавалася та не має передбаченого діючим законодавством паспорта. Про існування вказаної свердловини свідку відомо лише зі слів жителів смт.Добрянка. Як пояснив в судовому засіданні позивач, до літа 2008 року він вважав що має всі документи, підтверджуючі право власності на придбане майно, однак звернувшись до Ріпкинської виробничої дільниці Чернігівського міжміського бюро технічної інвентаризації, [PERSON] дізнався про те, що право власності на приміщення колишньої водокачки за ним не зереєстровано, через відсутність нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. В той же час, чинний на момент укладення договор купівлі-продажу Цивільний кодекс, не передбачав обов”язкового нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу нежитлового приміщення. Суд вважає достовірними пояснення позивача про поважність причин пропуску строку позовної давності, оскільки такі пояснення підтверджуються довідкою Ріпкинської виробничої дільниці ЧМБТІ від 26.06.2008 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що про невизнання за ним права власності на придбане майно [PERSON] дізнався влітку 2008 року, отже наведені причини пропущення строку звернення до суду з позовом є поважними, а вимоги про поновлення строку позовної давності є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ст. 16 ЦК України в редакції 2003 року, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ч.5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В судовому засіданні встановлено, що договір купівлі-продажу споруди колишньої водокачки відбувся 28.10.1997 року і в цей же день майно було передано покупцеві [PERSON] Згідно ч.1 ст.128 ЦК УРСР в редакції 1963 року, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. У відповідності до ч.1 ст.392 ЦК України в редакції 2003 року, власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право заперечується або не визнається іншою особою. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права власності. За встановлених обставин суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача в частині визнання за ним права власності на придбане приміщення колишньої водокачки. З пояснень сторін та інвентарної справи вбачається, що придбана [PERSON] споруда, яка розташована на вул.Леніна в смт.Добрянка Ріпкинського району, не має порядкового номера. На підставі викладеного,

Outcome: approved