Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-02 00:00:00

16 липня 2008 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 3055 грн.61 коп. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є приватним підприємцем і з 02 квітня 2008 року по 09 червня 2008 року перебувала в трудових відносинах з відповідачкою, що підтверджується трудовим договором № 4 від 02.04.2008 року, за яким [PERSON] була прийнята продавцем магазина в с. Садове Снігурівського району Миколаївської області з покладенням на неї повної матеріальної відповідальності відповідно до 135-1 КЗпП України. 05 червня 2008 року була проведена інвентаризація товарно-матеріальних цінностей внаслідок якої була виявлена недостача таких на суму 2617.88 грн. За період роботи з 05.06.08 р. по 09.06.2008 року відповідачка знову допустила недостачу товарно-матеріальних цінносей на суму 437.73 грн. 09 червня 2008 року трудовий договір між сторонами розірвано на підставі ст..38 КЗпП України, тобто за власним бажанням, але суму допущеної недостачі в розмірі 3055.61 грн., яка склала за весь період роботи відповідачки остання не погасила до цього часу. Позивачка просила суд стягнути з [PERSON] на її користь суму матеріальної шкоди в розмірі 3055.61 грн. 30 липня 2008 року відповідачка [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом про стягнення з [PERSON] належну їй заборгованість по заробітній платі в розмірі 1433.80 грн. У судовому засіданні представник позивача позов позивача [PERSON] підтримала. При цьому пояснила, що відповідачка працюючи продавцем у ПП [PERSON] допустила недостачу товарно-матеріальних цінностей і в добровільному порядку не відшкодовує тому просила стягнути з першої на користь другої 3055.61 грн. Просила суд відмовити в задоволенні зустрічного позову заявленого [PERSON] оскільки на день розгляду справи в суді розрахунок з нею проведений повністю. Відповідачка від зустрічного позову відмовилася, а позов [PERSON] визнала частково у розмірі 2752 грн. Суду пояснила, що дійсно працювала продавцем в магазині с. Садове Снігурівського району Миколаївської області, згідно договору несла повну матеріальну відповідальність за ввірені їй товарно -матеріальні цінності. Сума недостачі виникла у зв'язку з тим, що частину товару з дозволу позивачки давала в борг жителям села, а частина внаслідок порчі була не придатна для реалізації і повернута нею на склад. Згідна відшкодувати 2752 грн. Дослідивши матеріали справи та зібрані в судовому засіданні докази суд прийшов наступного. Як свідчить свідоцтво про державну реєстрацію (а.с.6) [PERSON] є фізичною особою-підприємцем. Згідно трудового договору від 02 квітня 2008 року між працедавцем [PERSON] та працівником [PERSON] укладено безстроковий договір, відповідно до якого [PERSON] зобов'язалася виконувати обов'язки продавця магазину в с.Садове, Снігурівського району Миколаївської області(а.с.8,9). 05 червня 2008 року при проведенні інвентаризації товарів, тари, грошових коштів в магазині, де в якості продавця працювала [PERSON] було виявлено недостачу товарно - матеріальних цінностей на суму 2617.88 грн., що підтверджується порівняльною відомістю (а.с.10), крім того при проведенні інвентаризації товарно-матеріальних цінностей 09 червня 2008 року знову було виявлено допущену недостачу відповідачкою на суму 437.73 грн., що підтверджується порівняльною відомістю (а.с.17). 09 червня 2008 року трудовий договір між позивачкою та відповідачкою було розірвано за ст..38 КЗпП України за власним бажанням. Сума недостачі товарно-матеріальних цінностей у розмірі 3055.61 грн. до цього часу не погашена. Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оспорюючи факт відсутності вини в заподіянні матеріальної шкоди позивачеві, відповідачка послалася на те, що недостача товару виникла внаслідок його порчі, але будь - яких доказів про це суду не надала. Суд вважає, що заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає задоволенню на підставі ст..ст.130,п.1ст.134,ст..135-1 КЗпП України у зв'язку з тим, що сума недостачі заподіяна відповідачкою при виконанні нею трудових обов'язків і з її вини, так як вона не забезпечила цілості майна та інших цінностей ввірених їй для реалізації. Щодо судових витрат, представник позивача не ставила питання про стягнення їх з відповідача, тому в цій частині суд залишає позов без розгляду.

Outcome: approved