Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-01 00:00:00

24 червня 2008 року [PERSON] звернулася до Іллічівського міського суду Одеської області із вказаним позовом посилаючись на те, що на підставі приватної власності їй належить квартира [ADDRESS], в який відповідач проживає на підставі договору найму жилого приміщення, а саме кімнати площею 13,6 кв.м., що розташована в квартирі за вище вказаною адресою. Але, в порушення умов договору, відповідач не сплачує їй послуги за надання житла, зловживає спиртними напоями, вчиняти сварки, чим неодноразово примушував її уходити з квартири. Орендована відповідачем кімната необхідно їй та членам її сім'ї для особистого проживання, однак [PERSON] відмовляється добровільно звільнити квартиру. За таких обставин позивачка вимушена звернутися до суду із зазначеним позовом та просить визнати відповідача особою такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та виселити. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов і просять задовольнити його. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, при цьому до суду не надійшло повідомлення про причини неявки (а.с.35-37). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою відповідача без поважної причини судом ухвалено рішення про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, за наступних підстав. Судом встановлено, що позивачці на підставі приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], за договором купівлі-продажу від 15 травня 1992 року (а.с.8-9). 22 березня 1995 року позивачка уклала з відповідачем договір найму жилого приміщення, а саме кімнати площею 13,6 кв.м., розташованої в квартирі за вище вказаною адресою, посвідченим у Малодолинській сільській раді (а.с.7), та відповідач зареєструвався 30 червня 1995 року у вказаній в квартирі (а.с.15). Крім сторін по справі, в квартирі проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] - діти позивачки (а.с.10). Згідно пункту 6 Договору відповідач зобов'язався щомісячно сплачувати позивачці певну суму грошей, однак, в порушення умов цієї угоди, не сплачував послуги за надання житла, чим істотно порушив Договір, що підтверджується не наданням відповідачем письмових доказів (розписок), підтверджуючих факт передачі грошей, як це вимагає ст.545 ЦК України. В період з 05 червня 1995 року по 31 грудня 2001 року позивачка сплачувала передбачені діючим законодавством податки, що підтверджується довідкою Державної податкової інспекції у м.Іллічівську за вих.№16258/17-02 від 07 грудня 2004 року (а.с.14), тобто з вини відповідача несла матеріальні збитки. Згідно нотаріально посвідченою заявою від 11 вересня 2006 року позивачка просила відповідача у добровільному порядку звільнити спірну кімнату, з тих підстав, що ця житлова площа потрібна їй для власного проживання (а.с.11). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу відповідач одружений з [PERSON], яка не є членом родини позивачки (а.с.12). Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] в судовому засіданні показали, що відповідач не виконує обов'язки за договором, зловживає спиртними напоями, вчиняти сварки. Частиною 3 ст.168 ЖК України передбачено, що договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений, так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У відповідності до ст.169 ЖК України у разі припинення договору найму житлового приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмови - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2 ст.651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. При цьому, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладені договору. За таких обставин суд дійшов висновку, що таке становище з житловим приміщенням, яке є приватної власністю позивачки, суттєво порушує конституційні права як [PERSON] та і членів її сім'ї, так як, вона не може на свій розсуд вільно користуватися своєю приватною власністю, що є безумовною підставою для задоволення позову у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved