Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-05 00:00:00

18 вересня 2008 року, [PERSON]звернулася до суду з позовом до [PERSON]. про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем вона знаходиться в шлюбі з 14 березня 1986 року, який був зареєстрований відділом РАЦС по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 133. Шлюб у обох перший. Від шлюбу вони мають двох дітей - один син вже повнолітній та молодшого сина - [PERSON], [INFO]. Підставою для розірвання шлюбу, позивач вказала, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя, відповідач зловживає спиртними напоями, у стані алкогольного сп'яніння не контролює свої дії, стає агресивним. Після розірвання шлюбу, син Денис залишиться жити з позивачем, а відповідач погодився надавати добровільно матеріальну допомогу на його утримання. Суперечок про розподіл майна не мають. Позивач працевлаштована, працює в комунальному підприємстві «Теплові мережі» Лозівської міської ради Харківської області на посаді оператора, відповідач працевлаштований в ВАТ «Лозівський завод металоконструкцій малярем. На підставі викладеного, позивач прохає суд розірвати шлюб з [PERSON]., витрати пов'язані з реєстрацією розірвання шлюбу в органах РАЦС, покласти на відповідача. В судовому засіданні, позивач підтримала позовні вимоги, прохала суд розірвати шлюб з відповідачем, по справі і вказала, що строк для примирення їм не потрібен, оскільки, сімґю на майбутнє, вже зберегти не можливо. Позивач зазначила, що шлюб у них обох переший і її дошлюбне прізвище - [PERSON]. Крім того, позивачем подано до суду письмову заяву, якою вона прохає не стягувати на її користь з відповідача, понесені нею при зверненні до суду з даним позовом, судові витрати. Відповідач позов позивача визнав у повному обсязі, в підтвердження чого, подав до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що на розлучення згоден, оскільки сімґю зберегти вже не можливо, і в звґязку з цим, строк для примирення їм не потрібен, спору відносно місця проживання дитини та розподілу сумісно нажитого майна, між ними не має; шлюб у обох, дійсно переший. Крім того, відповідач вказав, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році і віднесений до другої категорії. У своїх усних поясненнях відповідач пояснив, що сімґя розпалася остаточно, оскільки вони з позивачем виявилися зовсім різними людьми з різними поглядами на життя та життєві цінності; подружні стосунки між ними, не підтримуються, спільне господарство не ведеться. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановленого, що сторони, з 14 березня 1986 року, перебувають у шлюбі, який зареєстровано відділом РАЦС по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, про що вчинено актовий запис № 133 (а.с.№13). Від даного шлюбу вони мають сина: [PERSON], [INFO] (а.с.№14). Судом було зґясовано, що даний шлюб і сторін переший. Дошлюбне прізвище позивача - [PERSON], про що свідчить ксерокопія свідоцтва про її народження (а.с.№15). Відповідно до пояснень, які надано позивачем та відповідачем у судовому засіданні 06 жовтня 2008 року, судом було достовірно встановлено, що сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинились і спільне господарство не ведеться. Судом було з»ясовано, що між сторонами не має спору про розподіл сумісно нажитого майна та місця проживання дитини, якщо шлюб буде розірвано Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, буде суперечити їхнім інтересам. У своєму позові позивач прохає суд покласти саме на відповідача витрати по сплаті державного мита при отриманні в органах РАГСу свідоцтва про розірвання шлюбу. Як вже вище судом було зазначено, відповідач вказав, що є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році і віднесений до другої категорії, про що ним подано ксерокопію посвідчення (а.с.№22). Тому, з огляду на викладене, з урахуванням того, що в п.18. ч.1 ст.4 Декрету Кабінету міністрів України №7 від 21.01.1993 року «Про державне мито» зазначено, що від сплати державного мита звільняються громадяни, які віднесені до 1 і 2 категорії постраждалих в наслідок Чорнобильської Катастрофи, суд не знаходить позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню в цій частині і покладає саме на неї сплату державного мита за отримання в органах РАГСу, свідоцтва про розірвання шлюбу, а відповідача від їх сплати - звільняє. Згідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. З огляду на матеріалами справи, судом вбачається, що позивачем при зверненні до суду було сплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи на суму в 07 грн. 50 коп. (а.с.№2) та судовий збір (державне мито) на суму в 08 грн. 50 коп. (а.с.№1). Як судом вже зазначалося вище, позивачем у судовому засіданні 06 жовтня 2008 року, подано до суду письмову заяву, якою вона прохала не стягувати на її користь з відповідача, понесені нею при зверненні до суду з даним позовом, судові витрати (а.с.№20). Положенням ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: partial