Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-28 00:00:00

В лютому 2008 року [PERSON] пред”явила позов до Державної податкової інспекції у Носівському районі Чернігівської області та Ніжинської об”єднаної Державної податової інспекції про повернення 80000 грн. Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що 22.05.2003 року її чоловіком [PERSON] укладено договір купівлі продажу цілісного майнового комплексу консервного заводу, який знаходився в [ADDRESS]. Продаж вказаного комплексу вчинено за 80000 грн. Гроші в указаній сумі, відповідно до п.3 зазначеного договору отримав покупець- Ніжинська об”єднанна Державна податкова інспекція. 08.10.2003 року, [PERSON] без її відома та згоди розірвав цей договір. Проте гроші йому не повернули. 12.10.2004 року [PERSON] загинув. Про розірвання договору їй стало відомо після смерті чоловіка. Вона та діти є спадкоємцями за законом. Посилаючись на зазначене просила зобов”язати Ніжинську ОДПІ повернути їй кошти не отримані її чоловіком при розірванні договору купівлі-продажу від 22.05.2003 року в сумі 80000 грн., а остаточно з врахуванням індексу інфляції 150.864 грн. Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 09 червня 2008 року позов задоволено повністю, стягнуто з Ніжинської об”єднанної Державної податкової інспекції на користь позивачки та її дітей, [PERSON], [PERSON] 150864грн.28 коп., та судові витрати в сумі 1800 грн.20 коп. В апеляційній скарзі Ніжинське ОДПІ посилається на те, що суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Апелянт зазначав, що договір купівлі-продажу від 22.05.2003 року, за згодою сторін розірвано 08.10.2003 року, ця угода на теперішній час є чинною. Розрахунки по цьому договору, замість [PERSON], проводило Селянське ФГ „Колос”, яке в подальшому уклало договір купівлі-продажу зазначеного майнового комплексу. Посилаючись на те, що позивач не надав жодного доказу про сплату до бюджету, померлим [PERSON] вартості придбаного по договору купівлі-продажу майна, а також не надав доказів про виконання договору купівлі продажу просив рішення суду скасувати, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову. На апеляційну скаргу представником позивача та [PERSON] подані заперечення, вони просять рішення суду залишити без змін. Задовольняючи позов суд виходив з того, що при розірванні договору купівлі-продажу від 22.05.2003 року, [PERSON] не отримав кошти за повернений Ніжинській ОДПІ майновий комплекс, а тому після його смерті на це майно мають право спадкоємці, зокрема позивачка та діти. Вислухавши доповідача, пояснення участніків судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Як встанововлено судом, 22.05.2003 року між [PERSON] та Ніжинською ОДПІ було укладено договір купівлі-продажу безхазяйного цілісного майнового комплексу консервного заводу, який знаходився в [ADDRESS]. Договір посвідчений державним нотаріусом Носівської державною нотаріальної контори від 22.05.2003 року. Згідно п.3 цього договору продаж вчинено за суму 80000 грн. ( а.с. 106) 08.10.2003 року сторонами укладено угоду про розірвання вказанного договору. Пунктом 2 зазначеної угоди правовстановлюючий документ на цілісній майновий комплекс повернуто Ніжинській ОДПІ. Водночас угода не містить умови за якою [PERSON] мав право на повернення коштів. ( а.с. 105) Тоді ж укладено договір купівлі-продажу цього майнового комплексу між Ніжинською ОДПІ та Селянське ФГ „Колос” (а.с.85) 12.10.2004 року [PERSON] загинув. Позивач та діти є спадкоємцями після померлого [PERSON] Відповідно до ст.ст.11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов”язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Матеріали даної справи, зокрема договір купівлі-продажу від 22.05.2003 року засвідчує лише факт виникнення у сторін відповідних прав та обов”язків, а не факт сплати [PERSON] коштів за цим договором. Статтею 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В даному випадку належними доказами є відповідні платіжні доручення. Хоча в договорі і зазначено, що гроші в сумі 80000 грн. отримав продавець, але згідно платіжних доручень №27 від 05 червня 2003 року, №11 від 29 травня 2003 року, №20 від 03 червня 2003 року після реалізації зазначеного безхазяйного майнового комплексу, кошти були перераховані до Держбюджету м. Ніжина фірмою ТОВ „Сан Трейд”. Доказів щодо сплати по вказаному договору купівлі-продажу коштів в сумі 80000 грн. відповідачам чи фірмі ТОВ „Сан Трейд”, саме [PERSON] позивачем не надано. Проте, згідно кредитного договору №489 від 28.05.2003 року Селянське ФГ „Колос” отримало в ВАТ „Банк” Демарк” кредит у розмірі 120000 грн., для придбання майна . В той же день, 28.05.2003 року , платник Селянське ФГ „Колос” перерахувало за цілісній майновий комплекс консервного заводу у м. Носівка, фірмі ТОВ „Сан-Трейд” - 80000 грн., яка зазначені кошти перерахувала до Держбюджету м.Носівка. Угодою про розірвання договору купівлі-продажу від 08.10.2003 року не передбачено повернення Ніжинською ОДПІ, покупцю [PERSON] коштів за придбаний 22.05.2003 року комплекс. За життя він не ставив питання про повернення коштів по угоді. Крім того, згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов”язки, що належали спадкодавціві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Оскільки на час смерті право на отримання грошей у [PERSON] не виникло, то ці гроши до складу спадщини відповідно до зазначеної норми не увійшли. Отже, рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed