Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, просила визнати договір дарування квартири [ADDRESS] від 14.08.1996 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], договори купівлі-продажу: від 10.11.2006 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], від 27.12.2006 року між [PERSON] та [PERSON] недійсними та визнати за нею право власності на зазначену квартиру. Позивачка обгрунтовує свої вимоги тим, що дана квартира належить їй на праві приватної власності згідно договору купівлі - продажу від 25.02.1992 року, завіреного державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори і належну їй квартиру не відчужувала, договорів дарування не підписувала. Разом з тим, згідно інформації Київського міського БТІ право власності на квартиру від неї перейшло до [PERSON] на підставі договору дарування від 14.08.1996 року. В подальшому дана квартира була відчужена іншим особам згідно договорів купівлі-продажу від 10.11.2006 року, від 27.12.2006 року. В зв”язку з з”ясуванням зазначених обставин нею подано заяву про злочин о Печерського РУГУ МВС України у м. Києві і по факту заволодіння належною їй квартирою шляхом обману порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, але питання щодо її права власності на квартиру не вирішено. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов з викладених в ньому підстав, змінив позовні вимоги, обгрунтувавши їх ч.1 ст. 215 ЦК України з посиланням на ч.3 ст. 203 ЦК України, згідно з яким волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], з”явившись в попереднє судове засідання проти позову не заперечували, посилаючись на те, що оспорювані договори ними не укладалися, позивачку ніколи не бачили, намірів щодо придбання її квартири не мали, в подальшому просили розглядати справу у їх відсутності . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з”явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений в порядку ч.9 ст. 74 ЦПК України. Суд, вислухавши представників позивача, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінальної справи №06-8438, витребуваної з Печерського РУ ГУ МВС України у м. Києві , вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 25.02.1992 року, посвідченого держаним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори (а.с.8-9). В даній квартирі позивачка зареєстрована з 21.12.1966 року (а.с.10). Відповідно до договору дарування від 14.08.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Київської державної нотконтори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1с-2703, [PERSON] подарувала [PERSON] зазначену вище квартиру [ADDRESS] (а.с.12). В подальшому, 10.11.2006 року [PERSON] продав дану квартиру [PERSON], згідно договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотконтори [PERSON]. (а.с.13). Продаж квартири здійснено, за погодженням сторін, за 11178,84 грн. 27.12.2006 року [PERSON] продав вказану квартиру [PERSON], згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО [PERSON], за реєстровим №5006 (а.с.14). 7.06.2007 року слідчим СВ Печерського РУГУ МВС України у м. Києві, за заявою [PERSON], була порушена кримінальна справа № 06-8438 по факту заволодіння чужим майном - квартирою [ADDRESS], шляхом обману, вчиненого у великих розмірах, за ознаками злочину, передбаченого ст.190 ч.3 КК України, розслідування якої проводиться СВ Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві. В межах розслідування кримінальної справи було проведено судово-почеркознавчу експертизу по зразкам підпису [PERSON] Згідно висновку експерта №13761 від 8.11.2007 року, підпис від імені [PERSON] напроти відповідного прізвища в графі "підписи:" в примірнику договору дарування від 14.08.1996 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] зроблено не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON] (а.с.43-45). Даний факт підтверджується матеріалами кримінальної справи №06-8438, які досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.. 215 ЦПК України підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в тому числі ч.3 ст. 203 ЦК України, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. З урахуванням зазначеної норми закону та встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає, що право власності [PERSON] на належну їй квартиру було порушено невстановленими особами, які від її імені уклали договір відчуження квартири поза волею власника . З огляду на те, що договір дарування квартири [ADDRESS] від 14.08.1996 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], її власник - [PERSON] не підписувала, вільного волевиявлення останньої щодо укладання даного договору не вбачається, він не відповідає вимогам ст.203 ЦК України, що в свою чергу, згідно зі ст.215 ЦК України є підставою для визнання недійсним такого правочину. З цих же підстав підлягає визнанню недійсним договір купівлі-продажу зазначеної вище квартири від 10.11.2006 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та договір купівлі-продажу від 27.12.2006 року між [PERSON] та [PERSON], які ці договори не укладали, наміру на купівлю-продаж квартири не мали, оскільки не були її власниками, паспорти зазначених осіб, згідно їх пояснень в судовому засіданні, були ними втрачені і використані невстановленими особами для нотаріального оформлення відповідних угод. Вирішуючи позовні вимоги про визнання права власності, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 25.02.1992 року, після визнання недійсними в судовому порядку вищезазначених договорів, укладених відповідачами, відновлює своє право власності, яке набула згідно договору купівлі - продажу від 25.02.1992 року, який є чинним. Визнання права власності на квартиру в судовому порядку, про що просить позивач, вплине на порушення її прав, оскільки володіючи спірним майном на підставі зазначеного договору нею вчинено юридично значимі дії (наприклад, посвідчено заповіт), тому задоволення позовних вимог в цій частині є порушенням її прав. Визнаючи оспорювані договори недійсними, суд не застосовує реституції, оскільки відповідачами за оспорюваними угодами спірне майно не отримувалося. За клопотанням представників позивача арешт, який був накладений ухвалою суду від 21.11.2007 року підлягає скасуванню. На підставі викладеного,

Outcome: partial