Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-04 00:00:00

05 лютого 2008 року [PERSON] пред'явила в суд позов до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування від 25 квітня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Селезньовою Г.М. за р.№ 793, за яким вона, позивач, подарувала, а відповідач [PERSON] прийняла в дар 1/3 частину квартири [ADDRESS], вказуючи в обґрунтування позову, що вона вчинила цей правочин в результаті обману з боку відповідача, яка є її дочкою. Так, між нею і дочкою була досягнута домовленість про укладення між ними договору довічного утримання з передачею після її смерті належної їй 1/3 частини вказаної вище квартири дочці у власність, у зв'язку з чим 25.04.2003 року дочка прийшла до неї разом з нотаріусом і запропонувала їй підписати договір, запевнивши її в тому, що це договір, про який між ними була домовленість. В свою чергу, нотаріус запропонував їй ознайомитись з текстом договору, але оскільки, по-перше, договір був складений українською мовою, якою вона погано володіє, і, по-друге, в неї поганий зір, тому вона підписала договір, довірившись дочці. Проте в подальшому дочка не здійснювала догляд за нею і лише в травні 2007 року зізналась в тому, що між ними був укладений договір дарування, а не договір довічного утримання. Представник позивача [PERSON] підтримав позов і, посилаючись на вказані вище обставини, просив суд визнати поважною причину пропуску позивачем строку звернення до суду з даною позовною заявою до відповідача і поновити цей строк. Відповідач [PERSON] визнала позов і просила розглянути справу за її відсутності, про що зазначила в адресованих суду своїх письмових заявах від 11.08.2007 року, від 15.10.2007 року та від 25.06.2008 року. Представник КП „ОМБТІ та РОН” Одеської міськради Бєляєв О.О. вважав, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення представників позивача і КП „ОМБТІ та РОН”, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом установлено, що квартиру [ADDRESS] було безоплатно передано згідно із Законом України „Про приватизацію державного житлового фонду” у спільну власність [PERSON], [PERSON] і [PERSON] у рівних частках, що підтверджується виданим Органом приватизації державного житлового фонду Приморського району м.Одеси Свідоцтвом про право власності на житло від 28.10.1997 року № 0850. Також судом установлено, що у зв'язку з тим, що [PERSON] є людиною похилого віку, з лютого 2003 року їй встановлена інвалідність першої групи безстроково та вона потребує стороннього догляду, а тому між позивачем і відповідачем [PERSON], яка є дочкою позивача, була досягнута домовленість про укладення між ними договору довічного утримання з передачею після смерті позивача належної їй 1/3 частини вказаної вище квартири її дочці [PERSON] у власність. 25.04.2003 року [PERSON] прийшла до своєї матері [PERSON] разом з нотаріусом і запропонувала матері підписати договір, запевнивши її при цьому, що це саме такий договір, про який між ними була досягнута домовленість. Також судом установлено, що нотаріус запропонував позивачу ознайомитись з текстом договору, але у зв'язку з тим, що договір був складений українською мовою, якою позивач погано володіє, та у позивача поганий зір, а тому, довірившись дочці та не припускаючи обману з її боку, вона підписала договір, не прочитавши його тексту. Проте в подальшому відповідач не здійснювала догляд за своєю матір'ю, не дивлячись на те, що остання неодноразово нагадувала дочці про необхідність виконання нею своєї зобов'язань за укладеним між ними договором, вважаючи при цьому, що між ними був укладений договір довічного утримання. Лише в травні 2007 року відповідач зізналась матері в тому, що між ними був укладений договір дарування, а не договір довічного утримання. З огляду на викладені обставини, суд вважає доведеними доводи позивача відносно того, що нею було вчинено договір дарування 1/3 частини квартири [ADDRESS], який нею оспорюється, в результаті обману з боку відповідача [PERSON]. Крім того, суд вважає, що причина пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом до відповідача є поважною, отже цей строк підлягає поновленню. Частиною першою статті 57 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв станом на час вчинення сторонами зазначеного вище правочину дарування, визначено, що правочин, вчинений внаслідок обману, може бути визнаний недійсним за позовом потерпілого. Одночасно судом установлено, що [PERSON] дотепер проживає в квартирі [ADDRESS] та разом з іншими власниками цієї квартири утримує її, сплачуючи усі належні комунальні платежі за користування квартирою, а відповідач [PERSON] не вселилась в квартиру і ніколи не намагалась це зробити, у зв'язку з чим, в свою чергу, застосування судом відповідних правових наслідків недійсності правочину у даному випадку є зайвим. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягую з відповідач на користь держави судовий збір в сумі 98,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи в сумі 30,00 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved