Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-25 00:00:00

В липні 2008 року позивачі звернулися до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до відповідача територіальної громади в особі Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, третя особа Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора про виділ часток і визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог в позовній заяві і в ході судового розгляду посилалися на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10 вересня 1993 року позивачам та [PERSON]- матері [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира[ADDRESS]. [PERSON] померла [INFO]. Позивач [PERSON] звернувся до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після матері, але йому було відмовлено у цьому, оскільки відповідно до пункту 224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції № 20/5 від 03.03.2004 р., нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Просили визначити, що частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], яка є спільною сумісною власністю позивачів та померлої [PERSON] є рівними: [PERSON] належить 1/4 частка квартири, [PERSON] належить 1/4 частка квартири, [PERSON] належить 1/4 частка квартири та [PERSON], яка померла [INFO], за життя належала 1/4 частка квартири. В зв'язку з визначенням розміру часток, змінити правовий режим у праві сумісної власності на квартиру [ADDRESS] з спільної сумісної власності на спільну часткову власність. Просили встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері [PERSON] та визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері. Представник відповідача в судове засідання призначене на 26.09.2008 року не з' явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином під розписку. Про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. Відповідно до листа від 28.07.2008 року за №1020 просили розглядати справу без їхнього представника та прийняти рішення на підставі закону. Суд, заслухавши позивачів, представника позивача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10 вересня 1993 року, виданого трестом « Дніпроважбуд» на підставі розпорядження від 10.09.1993 року № 140 [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Право власності на квартиру зареєстроване в КП “ДМБТІ” та записано у реєстрову книгу за №66п-5. Згідно до ст. 368 ЦК України , спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного із них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно до ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. [PERSON] померла [INFO] і здійснити виділ частки не можливо. Як показав в судовому засіданні позивач [PERSON] після смерті матері він звернувся в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, однак Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора відмовила в видачі свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за законом, оскільки в свідоцтві про право власності на житло право власності на квартиру [ADDRESS] визначено, як спільна сумісна власність. Відповідно до п.224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті одного із учасників спільної сумісної власності лише після виділення ( визначення) частки померлого у спільному майні. Відповідно до ч.1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. При таких обставинах суд вважає за можливим змінити правовий режим у праві сумісної власності з спільної сумісної на спільну часткову власність та визначити, що частки є рівними [PERSON] - належить 1/4 частка квартири, [PERSON] - належить 1/4 частка квартири, [PERSON] - належить 1/4 частка квартири, та [PERSON], яка померла [INFO], за життя належала 1/4 частка квартири . Як показав позивач [PERSON], він як єдиний спадкоємець першої черги, після смерті матері прийняв спадщину шляхом фактичного вступу у володіння і розпорядження нею, тому що на день смерті спадкодавця проживав разом з нею, що підтверджується довідкою КЖЕП №26 від 03.03.2008 року №1150. Відповідно до листа Шостої дніпропетровської нотаріальної контори від 28.08.2008 року за № 1060 спадкова справа після смерті Душко Марії Миколаївни, яка померла [INFO] не заводилася. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 16 червня 1958 року Котовським РАЙ ЗАГС , Котовського району Дніпропетровської області Батьками [PERSON] є : батько - [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Згідно до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, визнається що спадкоємець прийняв спадщину : 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, суд вважає, що мається достатньо доказів, що підтверджують факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері [PERSON] і визнання за ним права власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Outcome: approved