Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-05 00:00:00

Позивач Державне підприємство «Веселинівське лісове господарство» (далі ДП «Веселинівське лісове господарство») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Позов мотивувало тим, що відповідач з 15 лютого 1989 р. до 15 серпня 2007 р. працював у ДП «Веселинівське лісове господарство» на посаді лісника Мостівського лісництва. Між позивачем та відповідачем був укладений договір про повну матеріальну відповідальність. Для виконання покладених на [PERSON] трудових обов'язків йому був наданий у користування кінь на кличку «Шалун», [INFO].народження. Після розірвання трудового договору відповідач відмовився повернути підприємству вказаного коня, посилаючись на те, що він його утримував за власні кошти. Зважаючи на те, що у добровільному порядку відповідач не бажає повернути коня, позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з нього 3000 грн. для придбання іншого коня та понесені судові витрати. У судовому засіданні представник позивача Нестер С.В. позовні вимоги підтримав, наполягав на стягненні з [PERSON] 3000 грн. в рахунок відшкодування завданої підприємству шкоди та понесених судових витрат. Суду пояснив, що після розірвання трудового договору з відповідачем 15 серпня 2007 р. останньому неодноразово пропонувалось повернути коня або внести кошти на його придбання. Відповідач від таких пропозицій відмовився, посилаючись на те, що він утримував ввіреного йому коня за власні кошти, які йому підприємством не компенсовані, і тварини на даний час немає. Таким чином, представник позивача вважає, що неповерненням коня підприємству завдана матеріальна шкода, яку має відшкодувати відповідач. Відповідач [INFO] позов не визнав, заперечував проти його задоволення. У судовому засіданні пояснив, що він працював у ДП «Веселинівське лісове господарство» на посаді лісника Мостівського лісництва. Приблизно у 1990 р. йому був переданий кінь. У 2004 р. він почав хворіти через вік, у зв'язку з цим відповідач звернувся до лісничого Мостівського лісництва [PERSON]. з метою отримання дозволу на продаж цього коня та купівлю іншого - молодшого. До [PERSON]. він звертався в усній формі, на що останній також в усній формі не заперечував. Заручившись усним дозволом лісничого, він у 2004 р. поміняв у заготівельників ввіреного йому коня на кобилу, доплативши при цьому 450 грн. власних коштів. За весь час коли у нього був кінь, а з 2004 р. - кобила, він утримував їх за свій рахунок. Підприємство на утримання тварини кормів не надавало. 15 серпня 2007 р. його було звільнено з підприємства, на думку відповідача, без законних на те підстав, проте незаконність звільнення він не оскаржив. Після звільнення підприємство почало вимагати повернення коня, він відмовився його повернути, посилаючись на те, що утримував тварину за власні кошти. Він пропонував керівництву підприємства, щоб останнє відшкодувало йому 450 грн. затрачених ним на придбання кобили. Так як лісове господарство не погодилось повернути йому вказані кошти, він не віддав кобилу. На даний час придбану кобилу він також здав, а виручені кошти витратив на власні потреби. Представник відповідача [PERSON] також позовні вимоги не визнала. Просила суд відмовити позивачеві у задоволенні позову, посилаючись на те, що вимоги підприємства безпідставні. Так, позивач, на її думку, незаконно уклав з відповідачем договір про повну матеріальну відповідальність, оскільки останній не належить до категорії працівників, з якими може бути укладений такий договір, а тому і не вправі вимагати притягнення [PERSON] до повної матеріальної відповідальності. Крім цього, вона вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом, а тому в задоволенні позову, на її думку, слід відмовити. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON]. суду пояснив, що [INFO] дійсно говорив йому про намір обміняти коня. Однак, йому невідомо: чи обміняв він його, чи ні. Він особисто дозволу йому на заміну коня не давав, так як це питання не належить до його компетенції. Свідок [PERSON] пояснила, що до 2005 р. вона працювала на посаді бухгалтера Мостівського лісництва. Щорічно до 01 листопада проводилась інвентаризація основних засобів. До її звільнення у [PERSON] був кінь. Чи кінь то був чи кобила, вона уваги не звертала. Інвентаризаційні описи підписував також і [INFO] Головний бухгалтер ДП «Веселинівське лісове господарство» [PERSON], будучи допитаною в якості свідка, пояснила суду, що вона приймала участь при проведенні ревізії у 2006 р. Кінь, що рахується за бухгалтерськими документами, був у наявності. Яка була стать та масть коня, якого оглядали при проведенні ревізії, вона не пам'ятає. Коня привели і сказали, що це кінь, який рахується за підприємством. Оскільки інвентарні номери на тваринах не ставляться, за бухгалтерськими документами рахується голова під інвентарним номером. Вислухавши пояснення відповідача, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: У ході судового розгляду встановлено, що між позивачем та відповідачем у період з 15 лютого 1989 р. до 15 серпня 2007 р. мали місце трудові відносини, які регулюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України. З пояснень представника позивача та відповідача встановлено, що [PERSON]. був переданий для виконання трудових обов'язків кінь, що, зокрема, підтверджується копією розпорядження №1 від 2005 р., підпис на якому вчинений [PERSON], що останній при огляді копії вказаного розпорядження в судовому засіданні підтвердив. З копій інвентаризаційних описів основних засобів від 01 листопада 2001 р., 01 листопада 2004 р., 01 листопада 2005 р., 01 листопада 2006 р., підписаних членами комісії, в тому числі і відповідачем, вбачається, що за Мостівським лісництвом в фактичній наявності та за даними бухгалтерського обліку рахується кінь, [INFO].народження, під інвентарним номером [NUMBER] Відповідач в обґрунтування даних суду пояснень не надав належних доказів, що свідчать про отримання дозволу на заміну коня, також не надав доказів того, що ним були затрачені кошти в сумі 450 грн. на доплату при придбанні іншого коня та витрати пов'язані з його утриманням. Надана ним довідка СЗАТ «Україна» вказує на вартість кормів у вказаному господарстві, а не про їх відпуск відповідачеві. У судовому засіданні [INFO] не оспорював і визнав факт того, що він не повернув підприємству коня. Згідно п.5 ч.1 ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству у випадках, коли шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування. Доводи представника відповідача про те, що відповідач не несе повної матеріальної відповідальності у зв'язку з незаконним укладенням з ним договору про таку відповідальність є хибними, оскільки: дійсно він не має нести відповідальність за п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України, проте несе її відповідно до п.5 ч.1 ст.134 КЗпП України. Також не заслуговують на увагу ствердження представника відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, виходячи з наступного: Відповідно до ч.3 ст.233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях про стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідач був звільнений 15 серпня 2007 р. З копії його пояснювальної записки від 18 вересня 2007 р. вбачається, що на день її написання кінь знаходився у нього. Позивач з позовом до суду звернувся 10 червня 2008 р., тобто в межах річного строку. Згідно ч.2 ст.135-3 КЗпП України у разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. Відповідно до п.5 Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 р. №116, у разі розкрадання чи загибелі тварин сума збитків визначається за закупівельними цінами, які склалися на момент відшкодування збитків, із застосуванням коефіцієнта 1,5. Станом на 1 червня 2008 р. вартість коня на ринку КП «Новий ринок» складає від 3000 до 5000 гривень, про що свідчить довідка вказаного КП від 06 червня 2008 р. за №512. З огляду на те, що позивач не ставить вимогу про застосування коефіцієнта 1,5, стягненню з відповідача підлягає 3000 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем та його представником надані достатні докази, що вказують на спричинення відповідачем шкоди підприємству та підстави для її відшкодування, тоді як відповідач та його представник не довели суду підстав для відмови в задоволенні позову, а тому у суду є всі підстави для стягнення з відповідача 3081 грн., в тому числі 3000 грн. - в рахунок відшкодування шкоди, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України 51 грн. та 30 грн. - сплачені судові витрати (судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи).

Outcome: approved