Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-26 00:00:00

30 січня 2008 р. [PERSON]., [PERSON]. і [PERSON]. звернулися з позовом до [PERSON]. та її родини про примусове виселення з жилого будинку [ADDRESS], співвласниками якого вони є. Вимоги обґрунтовували тим, що у 2003 р. домовилися продати [PERSON]. спірний будинок за 2500 доларів США, які вона повинна була сплатити частинами, а саме, 05.11.2003 р. 1000 доларів США, і до 05.11.2005 року решту 1500 доларів США. За домовленістю вирішили, що до повного розрахунку [PERSON]. з родиною буде мешкати у спірному будинку, а після сплати решта 1500 доларів США повинні нотаріально посвідчити договір купівлі продажу. Вказали, що до цього часу відповідач не сплатила 1500 доларів США за будинок у зв'язку з чим просять примусово виселити її з сім'єю із спірного жилого будинку з підстав, передбачених ст.ст. 215, 220 ЦК України і ст. 109 ЖК України та стягнути з неї судові витрати. 08 лютого 2008 р. [PERSON]. звернувся до суду з позовом до [PERSON]., [PERSON]. і [PERSON]. (який об'єднано з первісним позовом) про визнання дійсним договору купівлі-продажу спірного жилого будинку. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 05.11.2003 р. у простій письмовій формі уклав договір з відповідачами про купівлю жилого будинку [ADDRESS]. На його виконання було передано відповідачам 1000 доларів США, а решта 1500 доларів США повинні були передати 05.11.2005 р. Однак у вказаний термін часу відповідачі відмовилися нотаріально посвідчити договір, а після травня 2007 року почали вимагати сплати більшої суми за будинок. Мотивуючи тим, що відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України просив у судовому порядку визнати його дійсним. Позивачі просили їх позов задовольнити та постановити рішення про виселення сім'ї [PERSON] та [PERSON]зі спірного будинку, а у задоволенні вимог [PERSON]. відмовити. Відповідачі - сім'я [PERSON] та [PERSON]просили суд у задоволені вимог позивачів відмовити, а їх вимоги задовольнити у повному обсязі визнавши дійсним договір купівлі-продажу спірного жилого будинку. Представник третьої особи (служба у справах дітей Новоодеської райдержадміністрації) заперечувала проти задоволення вимог [PERSON]., [PERSON]. і [PERSON]. про виселення відповідачів виходячи з інтересів малолітніх дітей сім'ї [PERSON]. Заслухавши пояснення сторін, представників позивачів та відповідачів, третьої особи, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що первісний позов [PERSON]., [PERSON]. і [PERSON]. задоволенню не підлягає, а вимоги [PERSON]. слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі продажу житлового будинку укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Як вбачається з матеріалів справи, жилий будинок[ADDRESS]на час укладення угоди, тобто 05.11.2003 р., належав на праві власності [PERSON], [PERSON]і [PERSON](а. с. - 4). У судовому засіданні встановлено, що 5 листопада 2003 року між співвласниками будинку та відповідачами - подружжям [PERSON] відбулася домовленість про продаж належного їм жилого будинку за 2 500 доларів США, із яких співвласники в цей же день отримали 5400 грн, що еквівалентно 1000 доларів США. За умовами договору, який уклали у простій письмовій формі - розпискою, решту 1 500 доларів США відповідачі зобов'язані передати після 05.11.2005 року, після чого відповідний договір посвідчують нотаріально. На момент укладення договору відповідачам передали ключі від будинку і з цього часу дозволили ним користуватися (а. с. - 47, 48). Ці обставини сторонами не оспорюються. 01 листопада 2005 року, тобто до виконання вимог угоди, померла співвласник спірного жилого будинку - [PERSON](а. с. - 49). [INFO] року [PERSON]успадкував від померлої дружини - [PERSON]. 1/3 частку спірного будинку (а. с. - 82, 83). За таких умов, з 01.11.2005 р. по 15.05.2007 р. співвласники будинку не мали можливості у порядку передбаченому чинним законодавством розпорядитися спірним будинком. У судовому засіданні позивачі пояснили, що відповідачі в термін зазначений у розписці передавали їм гроші у сумі 500 доларів США на посвідчення договору у нотаріуса, які вони отримувати не бажали, а вимагали повну суму за домовленістю. У 2007-2008 рр. ціни на нерухоме майно значно зросли, а тому і збільшена вартість спірного будинку, яку відповідачі не бажають доплачувати. Відповідачі вказали, що у вказаний термін у них була відповідна сума грошей, але позивачі не передавали їм правовстановлюючі документи на спірний будинок. Сплачувати більшу ціну за будинок не згодні, оскільки щодо його ціни дійшли спільної згоди у 2003 р. і не з їх вини до цього часу договір нотаріально не посвідчено. Судом з'ясовано, що з жовтня місяця 1994 року, тобто після смерті матері позивачів, якій належав цей будинок, у ньому ніхто не проживав. Кожен із співвласників, окрім успадкованого від матері будинку має своє житло. З листопада 2003 р. відповідачі користуються спірним будинком, а саме, проживають в ньому, здійснили капітальний ремонт будинку, обробляють сад, огород, оплачують комунальні послуги (а. с. - 4, 9, 61, 62, 66-70). Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, яка визначає правові наслідки недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору зазначено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що сторонами досягнута угода по істотній умові договору купівлі-продажу будинку, а саме ціні, а тому зазначений договір слід визнати дійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved