Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору про поділ майна подружжя від 5 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Звенигородського нотаріального округу Бедратою Н.М. На обгрунтування позову позивачка зазначила, що вказаний договір був укладений нею внаслідок помилки, під час його укладення, внаслідок своєї необізнаності вона помилялася у вартості спільного майна, через те, що перед укладенням договору відповідач їй розповідав, що вказана у висновках вартість будинковолодіння, земельної ділянки, автомобіля завищена і не відповідає ринковій, вона повірили відповідачу тому, що не мала змоги перевірити дійсну вартість спільного майна, оскільки відповідач створив їй неможливі умови для проживання у спільному будинку, влаштовував безпричинні сварки, забирав ключі від будинку, міняв ключі від вхідних дверей, тобто її фактично було залишено без даху та без засобів для існування. Такими діями відповідач змусив її вчинити договір про поділ спільного майна на вкарай невигідних для неї умовах. Своїми діями відповідач створив для неї такі умови, що вона не могла бути вільна у своєму виборі при укладенні договору про поділ майна подружжя і саме ці обставини стали причиною її помилки при укладенні зазначеного договору, та укладення його під впливом тяжких обставин, що призвело до укладення договору на невигідних для неї умовах. Підготовкою всіх документів для укладення договору займався відповідач. Під час судового розгляду справи позивачка та її представник позов підтримали та просили визнати договір про поділ майна подружжя між сторонами від 5.12.2007 року недійсним який вчинено під впливом помилки і тяжкої обставини. Та доповнили позов вимогою про визнання недійсним вказаного договору як вчиненого під впливом обману, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] навмисно ввів її в оману, пообіцявши після укладення цього договору подарувати будинок їх повнолітнім дітям. Відповідач позов не визнав і в задоволенні його просить відмовити посилаючись на те, що вимоги позивачки про визнання недійсним договору про поділ спільного майна подружжя від 5 грудня 2007 року, як укладеного під впливом помилки, тяжких обставин та обману є безпідставними. Через те, що питання поділу спільного майна між ним і позивачкою вирішувалось не один день, а починаючи з літа 2007 року. Вони продумували варіанти поділу майна, неодноразово з цих питань вони разом зверталися до Юрківської сільської ради, до юристів, адвокатів, їх майно ділилось депутатами Юрківської сільської ради. При розподілі майна ними також було враховано, що позивачка має будинок, придбаний в 2006 році на її ім'я. На час укладення договору про поділ майна від 5.12.2007 року позивачка не хворіла, а працювала листоношею в с. Юрківці, була в нормальному стані і розуміла всі наслідки поділу майна і не помилялася щодо обставин, які мають істотне значення. На час укладення вказаного договору позивачка з ним не проживала, він не перешкоджав їй користуватися спільним будинком, вона сама залишила його, а він сам змушений був доглядати за домашніми тваринами, коровою, телям, поросятами та інш. Оцінка майна зазначена в договорі визначена ним і позивачкою на підставі ринкових цін вказаних в газетах, журналах, консультацій спеціалістів на час укладення договору. Він змушений був замінити серцевину замка, оскільки так як вона вийшла з ладу, йому потрібно було йти на роботу, а позивачка в ту ніч дома не ночувала, ключ він залишив у звичному місці, чому вона його не взяла він не знає. Щодо поділу жилого будинку він не обіцяв позивачці дарувати його їх неповнолітнім дітям, малося на увазі, що будинок не слід продавати, щоб зберегти для дітей. Діти в даний час користуються будинком коли приїздять, тому що їдуть вони не до позивачки, а до нього. Представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити з підстав перерахованих його довірителем та стягнути з позивачки на користь відповідача витрати за надання правової допомоги в сумі 2000 гривень. Допитані в судовому засіданні свідки пояснили суду : [PERSON], що вона працює секретарем Юрківської сільської ради і сторін в справі знає як жителів с. Юрківки з якими перебуває в хороших стосунках. Влітку 2007 року вони почали звертатися в сільську раду з приводу поділу спільного майна. Проте між [PERSON] і [PERSON] не були ворожі стосунки, а були дружні, вони завжди приходили разом. Депутати сільської ради описували майно і [PERSON] надавала їй чорновик розписки про поділ майна. який вона передрукувала, а [PERSON] підписала, При цьому [PERSON] була в нормальному стані. Точно дати не пам'ятає коли це було, що [PERSON] зверталася з приводу того, що вона не може проникнути в свій будинок тому що [PERSON] поміняв замок на дверях, [PERSON] якого в цей же день викликали в сільську раду дав ключ дружині вони знайшли спільну мову і більше з цього приводу не зверталися. Вона по даному факту склала акт, на місце вона не виходила і не перевіряла чи дійсно мінявся замок, акт вона склала зі слів [PERSON]. [PERSON], що він є братом [PERSON] йому відомо, що сторони з літа 2007 року вирішували питання поділу спільного майна. При цьому велася мова про добровільний поділ майна без звернення до суду. Вирішувалось питання про поділ майна так, щоб ним могли користуватися діти. Брат говорив, що подарує будинок дітям. [PERSON] в листопаді 2007 року приїздила до Києва шукати роботу, зупинялася в нього і не була в цей час хворою. Судом встановлено, що: 9 листопада 1985 року в Юрківській сільській раді Звенигородського району зареєстровано шлюб між сторонами. 27 листопада 2007 року шлюб між сторонами розірвано.( а.с.7 зворот,8); 5 грудня 2007 року сторони за взаємною згодою розділили спільне майно. Договір поділу майна подружжя посвідчено [PERSON] приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу, згідно умов якого у власність [PERSON] перейшли: Житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці розміром 4100м2, згідно витягу з реєстру Звенигородського відділу Черкаського ОБТІ від 3.12.2007 року вартість зазначеного житлового будинку 142184 гривні. Сторони оцінили будинок у 80000 гривень; земельна ділянка №1 розміром 2900 м2 , розташована в [ADDRESS], вартість якої відповідно до витягу № 318/07 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки виданої Звенигородським відділом земельних ресурсів від 26.11.2007 року складає 8634 гривні 33 коп, яку сторони оцінили в сумі 3000 гривень; автомобіль марки Опель кадет, 1989 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], ринкова вартість якого згідно висновку спеціаліста автотоварознавця від 27.11.2007 року складає 13054 гривень, оцінений сторонами в 10000 гривень; автомобільний причіп марки ПР ПП-2.8, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], ринкова вартість якого згідно висновку спеціаліста автотоварознавця від 27.11.2007 року складає 2480 гривень, оцінений сторонами в 3000 гривень; Все перераховане майно сторонами оцінено в 96000 гривень. [PERSON] одержав майна на суму 96000 гривень. За частку [PERSON] у спільному майні [PERSON] сплатив їй 48000 гривень ( а.с.20-22); Згідно довідки КП « Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» №6 [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 05.09.2006 року належить житловий будинок [ADDRESS] балансова вартість якого станом на 29.08.2006 року 35245 гривень, інвентаризаційна вартість - 18119 гривень. ( а.с. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, вивчивши надані сторонами письмові докази суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав: Згідно 69 СК України подружжя вправі розділити спільне майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири чи іншого нерухомого майна має бути нотаріально посвідчений. Підставою недійсності правочину згідно ч.1 ст. 215 ЦК є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Сторони 5 грудня 2007 року за взаємною згодою поділили майно подружжя, договір поділу нотаріально посвідчений. На момент підписання договору сторони були дієздатними. Суд вважає, що вказаний договір відповідає вимогам ст. 203 ЦК України і підстав для визнання його недійсним немає. Згідно ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила провочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення такий правочин може бути визнаний судом недійсним . Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням . Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків встановлених законом. Позивачка не надала суду доказів того, що вказаний договір укладений нею внаслідок помилки щодо обставин, які мають істотне значення. Посилання позивачки на те, що вона помилялася у вартості спільного майна, так як не мала змоги перевірити дійсну вартість цього майна спростовуються її ж поясненнями про те, що вони з колишнім чоловіком( відповідачем в справі) тривалий час вирішували питання про варіанти поділу спільного майна, показами свідків [PERSON] про те, що подружжя [PERSON] і [PERSON] з літа 2007 року неодноразово зверталися з приводу поділу спільного майна, консультувалися про порядок і варіанти його поділу, депутат сільської ради описував це майно, вона засвідчувала підпис [PERSON] на розписці про поділ майна, актом добровільного розподілу майна від 20 листопада 2007 року, розпискою [PERSON] від 27.11.2007 року, самим договором поділу майна в якому зазначена вартість житлового будинку з надвірними спорудами згідно даних Черкаського ОБТІ, вартість земельної ділянки згідно даних Звенигородського районного відділу земельних ресурсів, вартість автомобіля і автомобільного причепу згідно висновків спеціаліста автотовапрознавця, а також оцінка перерахованого майна сторонами. За такий тривалий час позивачка мала змогу визначитись із вартістю спільного майна і в разі незгоди з оцінкою майна не укладати договір. Позивачка розуміла, що перераховане у договорі майно переходить у власність відповідача, а вона одержує за свою частку у спільному в майні грошову компенсацію в сумі 48000 гривень, яку одержала до підписання договору, як свідчить її ж розписка посвідчена секретарем сільської ради [PERSON] ще 27 листопада 2007 року.( а.с.12). Згідно ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і навкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того хто був ініціатором такого правочину. В п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1998 року « Про судову практику у справах про визнання угод недісними збігом тяжких обставин слід вважати такий майновий або особистий стан громадянина, чи його близьких ( крайня нужденність, хвороба і т.ін.), які примусили укласти угоду на вкарай невигідних для нього умовах. Суд вважає, що позивачка не надала суду доказів того, що договір поділу майна укладений нею під впливом тяжкої обставини, оскільки була хвора. Довідка ФАП про звернення позивачки з приводу підвищення артеріального тиску не може бути врахована судом, напідтверження того факту, що на момент укладення оспорюваного договору вона хворіла , оскільки вона спростовується довідкою в.о. начальника центру поштового зв'язку №4 від 22.09.2008 року № 855 про те, що [PERSON] в період з 1 листопада по 17 грудня 2007 року працювала листоношею у відділенні поштового зв'язку Юрківка і не була в зазначений період непрацездатною. Суд критично оцінює і не враховує як доказ довідку № 346 від 16.09.2008 року ЦЕЗ № 2 про те, що позивачка в період листопада - грудня 2007 року перебувала в тяжкому моральному і фізичному стані 2007року, оскільки особи, які її підписали не є фахівцями в галузі медицини і психології. Посилання позивачки на те, що відповідач створив для неї умови, що позбавляли її можливості користування спільним майном, що змусило її укласти вказаний договір не знайшли свого підтвердження. Що стосується акта складеного депутатом Юрківської сільської ради [PERSON] від 16 листопада 2007 року про те, що відповідач поміняв замки на вхідних дверях, то допитана в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що дійсно [PERSON] зверталася з цього приводу в сільську раду, але [PERSON] зразу ж дав їй ключ від будинку і конфлікт був вичерпаний. Суд вважає, що навіть створення перешкод в користуванні спільним майном не є і не було підставою для позивачки для укладення угоди про поділ спільного майна за взаємною згодою. Якби позивачка не бажала одержати компенсацію за спільне майно, а бажала одержати частину спільного майна в натурі вона могла не укладати договір про поділ майна за взаємною згодою. Оскільки до укладення цього договору, як встановлено під час судового розгляду справи, було достатньо часу для вирішення питання про порядок поділу спільного майна. користування ним, звернення до органів влади, правоохоронних органів щодо усунення перешкод в користуванні майном. Згідно ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення( частина 1 ст. 229 ЦК) такий правочин визнається судом недійсним. Суд вважає, що підстав для визнання оспорюваного договору недійсним внаслідок обману щодо обставин, які мають істотне значення немає. Посилання позивачки на те, що відповідач обманув її пообіцявши після укладення договору про поділ майна житловий будинок подарувати дітям є безпідставним, оскільки договором ніяких умов щодо користування і розпорядження майном в майбутньому не передбачено, в тому числі і дарування житлового будинку дітям чи іншим особам. Відповідач як власник майна вправі володіти, користуватись і розпоряджатись ним відповідно до закону, незалежно від волі інших осіб. Позивачка розуміла, що за свою частку в спільному майні вона одержала грошову компенсацію і не може в подальшому розпоряджатися не належним їй майном. Посилання позивачки нате, що вона не може придбати за одержані 48000 гривень відповідної часки майна є безпідставним, оскільки з часу укладення спірного договору і одержання позивачкою компенсації вже пройшло майже рік, враховуючи що вказану суму позивачка одержала 27.11.2008 року.. Крім того позивачка не внесла на депозитний рахунок суду суми одержаної нею на виконання оспорюваного договору - 48000 гривень. Суд вважає, що на підставі ст. 88 ЦПК України з позивачки на користь відповідача слід стягнути витрати за надання правової допомоги. При визначенні розміру зазначених витрат суд враховує складність справи, час витрачений на її розгляд і вважає, що витрати на правову допомогу відповідача слід відшкодувати частково в сумі 1000 гривень. Від сплати судового збору сторони звільнені на підставі п. 18 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 року « Про державне мито» ( а.с.1,34). На підставі ст. 202- 209, 215, 229,230,233 ЦК України,

Outcome: approved