Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-04 00:00:00

У січні 2007 р.[PERSON] пред'явила позов до військової частини А 3120, в якому, після уточнення позовних вимог, просила визнати незаконним наказ відповідача № 245 від 25.12.2006 р. в частині звільнення її з роботи, поновити її на роботі на посаду старшої медичної сестри поліклінічного відділення військової частини А 3120 з 31.12.2006 р., стягнути на її користь середньомісячний заробіток за вимушений прогул по день поновлення на роботі, 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди і судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що оспорюваним нею наказом відповідач звільнив її за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з скороченням штату працівників. Дане звільнення є незаконним, т.я. їй не було запропоновано іншої роботи і, крім того, її посада скорочена не була. Також не було враховано її переважного права на залишення на роботі, про звільнення її не було попереджено у строк, встановлений ст. 492 КЗпП України. Незаконним звільненням з роботи їй було завдано моральної шкоди у вигляді страждань, погіршення стану здоров'я, порушення нормального способу життя і необхідності докладання додаткових зусиль для його відновлення; вона та її сім'я зазнали стресу і опинилася у скрутному матеріальному становищі. Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено; з [PERSON] стягнуто 51 грн. судового збору і 30 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи. В апеляційній скарзі остання просить скасувати дане рішення та задовольнити її вимоги. При цьому вона посилається на те, що: - на момент її звільнення у військовій частині А 3120 посада, яку вона обіймала, не скорочена, - висновок суду про те, що засідання профспілкового комітету, на якому дано згоду на її звільнення, відбулося, і що вона належним чином викликалася на дане засідання, не відповідає фактичним обставинам справи. На порушення ст.ст. 10, 57 ЦПК України суд відхилив її клопотання про допит свідків на підтвердження цього її твердження і, крім того, даний висновок спростовується матеріалами справи. У судовому засіданні[PERSON] та її представник підтримали апеляційну скаргу. Представник відповідача апеляційну скаргу не визнав. Сенс його заперечень зводиться до того, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Постановляючи оскаржуване рішення, місцевий суд виходив з того, що у військовій частині А 3120 мало місце скорочення штату працівників, що про скорочення посади старшої медичної сестри [PERSON] попереджено 30.10.2006 р. (за 2 місяці до звільнення), після чого її звільнено зі згоди профспілкового комітету, що після скорочення штату на посаді медсестри залишилася працювати [PERSON], яку згідно з чинним законодавством не можна звільняти з ініціативи роботодавця. Але даного висновку суд дійшов внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи. Так, по справі встановлено, що: - позивач працювала у відповідача з 01.02.1980 р., в тому числі на посаді старшої медсестри поліклініки - з 07.10.1996 р., що підтверджується копією її трудової книжки (а.с. 3-4), - згідно з Директивою Міністра оборони України від 06.04.2006 р. № Д-322/1/04 (з наступними змінами), 407 військовий госпіталь (умовна назва якого військова частина А 3120), що утримувався за штатом чисельністю 50 військовослужбовців та 348 працівників, переформовано у госпіталь, що утримується за штатом чисельністю 31 військовослужбовець та 104 працівники. (копія директиви на а.с. 20-21), - наказом командира військової частини А 3120 від 30.10.2006 р. № 123 особовий склад військового госпіталю попереджено щодо переформування та скорочення посад. У додатку до даного наказу мається підпис позивача про ознайомлення з ним (копії цього наказу і додатку до нього на а.с. 31-32), - згідно з копією протоколу комісії військової частини А 3120 № 3 від 25.12.2006 р. (а.с. 22), позивача повідомлено про те, що посаду медсестри поліклініки скорочено, і що інша посада їй не пропонується за відсутністю вакансій; від підпису про ознайомлення з даним повідомленням остання відмовилася, - 27.12.2007 р. командування військової частини А 3120 звернулося до голови профспілкового комітету даної частини з поданням (вих № 1520, копія якого на а.с. 24-26) щодо дачі згоди на звільнення ряду працівників, у тому числі й старшої медсестри поліклініки [PERSON], у зв'язку з вищезгаданою Директивою Міністра оборони України, - згідно з копією витягу з протоколу засідання профспілкового комітету військової частини А 3120 № 67 від 29.12.2006 р. (а.с. 18), у зв'язку з реорганізацією госпіталю та скороченням штату працівників він дав згоду на звільнення зазначених у списку працівників, - наказом командира військової частини А 3120 від 25.12.2006 р. № 245 старшу медсестру поліклініки [PERSON] звільнено 31.12.2006 р. у зв'язку із скороченням штату працівників, за п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується його копією (а.с. 19). З встановленого суд робить наступні висновки. Ч. 1 ст. 60 ЦПК України зобов'язує кожну з сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з сенсу гл.гл. ІІІ, ІІІ „а” КЗпП України, ведення облікової документації щодо умов праці за трудовим договором покладається на роботодавця. Отже, відповідач по даній справі мав довести, що на момент звільнення позивача її посаду було виключено з штатного розпису (скорочено). Але ним на підтвердження цього не надано жодного допустимого доказу. Так, у названій вище Директиві Міністра оборони України (з наступними змінами) не вказувалося, які конкретно посади скорочуються у військовій частині А 3120, і що вони мають бути скорочені з 31.12.2006 р. Даною директивою командира цієї частини лише зобов'язано у термін до 12.12.2006 р. подати до Департаменту охорони здоров'я Міністерства оборони України пропозиції щодо внесення змін до штату. Згідно з повідомленням Департаменту охорони здоров'я Міністерства оборони України від 02.10.2007 р. № 231/12/4514, яке підписане її директором, відповідно до штату № 27/174 (а саме за цим штатом згідно з Директивою Міністра оборони України від 06.04.2006 р. № Д-322/1/04 з наступними змінами утримується 407 військовий госпіталь, про що прямо у ній зазначено) у штаті поліклініки військової частини А 3120, який надійшов до цієї частини 24.01.2007 р., є штатна посада старшої медичної сестри (а.с. 48), що суперечить твердженню представника відповідача про її скорочення і підтверджує доводи позовної сторони про те, що скорочення даної посади не мало місця. Заперечуючи вищевказане повідомлення як доказ по даній справі, представник військової частини А 3120 посилається на те, що воно спростовується іншим повідомленням цього ж Департаменту від 19.05.2008 р. № 231/12/2272 на ім'я представника відповідача [PERSON] (а.с. 85). В ньому йдеться про те, що довідка № 231/12/4514 від 02.10.2007 р. видана позивачеві помилково, незаконно та безпідставно, оскільки будь-яка інформація щодо штату військової частини є суворо конфіденційною і її не може бути надано приватній особі, у тому числі й [PERSON], що інформація про наявність у штаті поліклініки посади [PERSON] є помилковою й безпідставною, оскільки кількість медичних сестер поліклініки скорочено до однієї посади і цю посаду обіймає особа, яка, на відміну від позивача, не підлягає скороченню. Але суд не може погодитися з таким запереченням, виходячи з наступного. Вищевказане повідомлення Департаменту охорони здоров'я Міністерства оборони України від 02.10.2007 р. № 231/12/4514 надано суду І інстанції офіційним шляхом (надіслано поштою - конверт на а.с. 49) на відповідний запит суду № 2-1705/07 від 11.09.2007 р., копія якого на а.с. 46, про що прямо йдеться у цьому повідомленні. Тож воно не є довідкою, що видана [PERSON] Крім того, у повідомленні Департаменту охорони здоров'я Міністерства оборони України від 02.10.2007 р. № 231/12/4514 йдеться про конкретну штатну одиницю - посаду старшої медичної сестри поліклініки військової частини А 3120, а не про посаду [PERSON], як то зазначено у повідомленні цього ж Департаменту від 19.05.2008 р. № 231/12/2272. Таким чином, апеляційний суд вважає повідомлення Департаменту охорони здоров'я Міністерства оборони України від 02.10.2007 р. № 231/12/4514 допустимим доказом того, що станом на 31.12.2006 р. (на дату звільнення позивача) посаду старшої медичної сестри поліклініки у відповідача скорочено не було. Представник військової частини А 3120 надав суду довідку цієї частини від 26.04.2007 р. № 434, згідно з якою її штатний розпис має гриф „для службового користування”, тому його копію не може бути надано суду (а.с. 30). Але ч.ч. 3, 7 ст. 6 ЦПК України прямо передбачено, що у разі, якщо відкритий розгляд справи може призвести до розголошення державної або іншої таємниці, яка охороняється законом, за відповідною ухвалою суду допускається закритий розгляд справи. Отже, представник відповідача з метою доведення своїх заперечень проти позову вправі був заявити клопотання про закритий розгляд справи у зв'язку з необхідністю дослідження штатного розпису, про який йдеться, та приєднання до справи його копії. Проте таке клопотання ним заявлено не було. Крім того, у ході розгляду справи у суді І інстанції представник позивача заявляв клопотання про запит згоди профкому військової частини А 3120 на звільнення позивача з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України, проти якого не заперечував представник відповідача; суд задовольнив дане клопотання і ухвалою відповідного змісту запитав згоду профкому на звільнення останньої, що вбачається з протоколу судового засідання і ухвали суду від 22.06.2008 р. (а.с. 39, 40). Відповіді профкому на дану ухвалу у справі нема. Одним з доводів апеляційної скарги є те, що у справі відсутні докази того, що засідання профкому, де давалася згода на звільнення позивача з роботи, не проводилося, і що її належно сповіщали про виклик на це засідання. На підтвердження цих доводів[PERSON] надала апеляційному суду лист голови Всеукраїнської профспілки працівників Збройних Сил України від 02.09.2008 р. № 103. За змістом цього листа, при розгляді подання роботодавця про розірвання з позивачем трудового договору профспілковий комітет військової частини А 3120 прийняв рішення про дачу згоди на її звільнення з порушенням вимог чинного законодавства і Статуту профспілки працівників Збройних Сил України, оскільки дане подання розглянуто на засіданні профкому за її відсутності без її (позивача) письмової згоди на це і, крім того, його розглянуто за відсутності необхідного для цього кворуму членів профкому. Викладені у даному листі обставини ні у який спосіб не спростовано. Апеляційний суд вважає за необхідне прийняти даний лист як доказ по справі, оскільки його неподання суду І інстанції зумовлене поважними причинами:[PERSON] його отримала після постановлення оскаржуваного рішення, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті, у якому він надійшов на її адресу. З викладеного випливає, що всупереч ст. 43 КЗпП України відповідач звільнив позивача без згоди профкому на її звільнення. Таким чином, остання підлягає поновленню на роботі і на її користь належить стягнути середній заробіток за вимушений прогул. Згідно з довідкою військової частини А 3120 від 23.10.2008 р. № 125, середньоденний заробіток [PERSON] за жовтень-листопад 2006 р.(за 2 місяці до її звільнення, обчислений згідно з абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабміну України від 08.02.1995 р. № 100 з наступними змінами й доповненнями), становить 130 грн. 70 коп. за один робочий день. Тож за 463 робочих дні у періоді вимушеного прогулу з 01.01.2007 р. по 05.11.2008 р. (дата постановлення рішення) на користь позивача належить стягнути середньомісячний заробіток у загальній сумі 130 грн. 70 коп. х 463 робочих дні = 60514 грн. 10 коп., з якої належить утримати обов'язкові платежі. Суд погоджується з доводами останньої про те, що шляхом незаконного звільнення її з роботи відповідач завдав їй втрат немайнового характеру у вигляді стресу, моральних страждань, порушення звичного способу життя. Враховуючи вищеописані характер і спосіб завдання цих втрат, тривалість їх перетерплювання, виходячи з засад розумності, виваженості й справедливості, розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди належить визначити у сумі 800 грн. У порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України в зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги з військової частини А 3120 належить стягнути 613 грн. 64 коп. мита на користь держави і 30 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи - за ставками, що встановлені п/п п/п „а”, „д” п. 1 ст. 3 Декрету Кабміну України „Про державне мито” і п. 1 Розмірів витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов'язаних з розглядом цивільних та господарських справ, що затверджено постановою Кабміну України від 21.12.2005 р. № 1258 (з наступними змінами й доповненнями).

Outcome: partial