Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-06 00:00:00

В вересні місяці 2008 року [PERSON] заявила в суді позовні вимоги до Куковицької сільської ради про часткове скасування рішення сільської ради та визнання Державного акту на право власності на земельну ділянку не дійсним . Мотивувала позивачка свої позовні вимоги тим , що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28 липня 2008 року їй належить на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в [ADDRESS]. На початку 2003 року вона скористалась своїм правом на безоплатну передачу земельних ділянок у власність і звернулась із відповідною заявою до Куковицької сільської ради . За рішенням Куковицької сільської ради від 19 травня 2003 року позивачці було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,56 га , яка розташована в [ADDRESS]. Після виготовлення технічної документації та її затвердження, Куковицька сільська рада видала позивачці Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від [INFO] та Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від [INFO], в якому зазначено , що позивачка є власницею земельної ділянки площею 0,4059 га , що розташована за адресою [ADDRESS] , цільове призначення ( використання ) земельної ділянки : для ведення особистого селянського господарства . Позивачка вважає , що рішення 6 сесії 24 скликання від 19 травня 2003 року Куковицької сільської ради та Державний акт на право приватної власності на землю , не відповідають вимогам діючого законодавства України . Позивачка також вважає , що оскаржуваними актами порушено її права щодо володіння , користування та розпорядження належною їй земельною ділянкою , тому вона наполягала на визнанні недійсним рішення Куковицької сільської ради від 19 травня 2003 року та визнанні недійсним Державного акту на право приватної власності на землю. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві , крім того він збільшив позовні вимоги і просив поновити пропущений термін позовної давності. В своїх поясненнях представник позивача цитував статті Земельного кодексу , а саме : ст.121, 21 , 79 , та наполягав на існуванні порушень прав позивачки. Представник відповідача Соломко В.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Представник третьої особи Півень О.П. в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Представник Відділу державного кадастру в Менському району Чернігівської області в судове засідання не прибув , хоча був вчасно відповідно до вимог чинного законодавства повідомлений про час та місце розгляду справи . Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріли справи , суд приходить до висновку , що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки . Відповідно ст.267 ч.4 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові . Відповідно ст.268 ч.1 п.4 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконними правового акту державної влади, органу місцевого самоврядування , яким порушено його право власності або інше речове майно . Позивачка оскаржує рішення органу місцевого самоврядування ,яке на її думку порушило її права , тому позовна давність на цю категорію справ не розповсюджується . Як з'ясовано в судовому засіданні позивачка оскаржує і просить скасувати рішення Куковицької сільської ради від 19 травня 2003 року , яким передано безоплатно у приватну власність 0,56 га земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства , та державний акт на право власності на земельну ділянку серії[NUMBER] та державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від [INFO]. Позивачка мотивувала своє вимоги тим , що якщо вона мешкає в житловому будинку, цільове призначення цієї земельної ділянки може бути тільки будівництво і обслуговування житлового будинку . Крім того, позивачка вважає , що відповідачем було порушено порядок встановлення цільового призначення земельної ділянки . Відповідно ст.118 ч.1 ЗК України , громадяни , зацікавлені у приватизації земельної ділянки , яка перебуває у його користуванні , подає заяву до відповідно ради . Відповідно ст.118 ч.4 ЗК України, громадяни , зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельну ділянку із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства ,ведення особистого селянського господарства , ведення садівництва , будівництва і обслуговування жилого будинку , господарських будівель і споруд , індивідуального дачного будівництва , будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації подають заяву до ради з зазначенням в ній бажаного розміру та мети використання . На підставі цієї статті позивачка звернулась до Куковицької сільської ради Менського району з заявою про передачу їй у приватну власність безоплатно присадибну земельну ділянку, якою вона користується і яка розташована по [ADDRESS], Менського району. Відповідно ч.8 ст.118 ЗК України , проект відведення земельної ділянки розробляється на замовлення громадян організаціями, які мають відповідні дозволи . Відповідно ч.9 ст.119 ЗК України , проект відведення земельної ділянки погоджується з різними організаціями , після чого подається до органу місцевого самоврядування . Позивачка посилається на ст.91 ЗК України , де йдеться про зобов'язання власників земельних ділянок використовувати їх за призначенням . Таким чином позивачка сама наполягає на тому , що в супереч вимог чинного законодавства , земельна ділянка використовується не за призначенням. Відповідно ст.211 ч.1 п.г ЗК України , громадяни та юридичні особи несуть , адміністративну відповідальність за такі порушення ... невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням ( ст.53 КУпАП ) . Відповідно до ст. 121 ЗК України громадянам безкоштовно безоплатно передаються земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у селах розміром не більше 0,25 га, а в селищах - не більше 0,15 га, в містах - не більше 0,10 га. Згідно зі ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для : визнання недійсним рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку та зміни цільового призначення земель. Таким чином , в судовому засіданні дійсно встановлено факт порушення прав позивачки відповідачем прийняттям спірного рішення. На підставі вищезазначеного ,

Outcome: approved