Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, де вказала, що 07.05.1999 року уклала шлюб з відповідачем, з яким мають сина [PERSON],[INFO]. 14.12.2001 року шлюб був розірваний. За рішенням суду місцем проживання неповнолітньої дитини визнано місце проживання його матері. З 10.06.2002 року позивач тимчасово мешкає в республіці Італії. В 2006 році було встановлено, що [PERSON] хворіє на епілепісію та потребує кваліфікованої медичної допомоги. Позивач бажає, щоб її син пройшов лікування в Італії, проте відповідач не дає свого дозволу на виїзд за кордон неповнолітнього хлопчика. Позивач просила постановити рішення, яким надати дозвіл на виїзд неповнолітнього [PERSON].,[INFO] разом з позивачем до республіки Італія на період лікування. Представник позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсягу та наполягав на їх задоволенні. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти виїзду свого сина до республіки Італія на період його лікування. Треті особи по справі позовні вимоги підтримали та наполягали на наданні Ярославу дозволу на виїзд до Італії, де мешкає його матір для проходження лікування. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши письмові матеріали, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведені попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON], батьками якого згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). 08.02.2002 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії[NUMBER] (а.с. 6). Згідно висновку ЛКК за № 476 від 22.08.2008 року [PERSON], 1999 року народження страждає на епілепсію генералізованої форми, абсанси ремісія 2 роки (а.с. 9). Як стало відомо з пояснень представника позивача, наданих ним в судовому засіданні позивач з 2002 року тимчасово мешкає в республіці Італія і бажає, щоб її син пройшов курс лікування в Італії. Позивачем надано у встановленому законом завірену довідку від 03.05.20089 року, згідно якої лікар [PERSON] може здійснювати лікування в галузі неврології [PERSON], який хворіє на епілепсію (а.с. 8). Оскільки відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд за кордон їх неповнолітнього сина для проходження лікування, вона змушена звернутися до суду, щоб захистити права свого сина. Відповідно до ст. 4 Закону України від 21 січня 1994 року за № 3857-XII “Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України” за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Суд, аналізуючи матеріали зібрані у справі та пояснення сторін, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, яка потребує кваліфікованої медичної допомоги для проходження лікування свого захворювання - епілепсії, приймаючи до уваги, що відповідач погодився на виїзд свого сина до матері, яка мешкає в республіці Італія, остання має змогу забезпечити своєму сину надання кваліфікованої медичної допомоги, знайшла лікаря, який спеціалізується в даній галузі медицини і згоден лікувати неповнолітнього хлопчика, тому суд вважає за необхідне надати дозвіл на виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO]разом з матір'ю [PERSON], [INFO] до республіки Італія на період його лікування На підставі викладеного, 141, 150, 155 СК України, ст. 4 Закону України “Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України” та

Outcome: approved