Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-11 00:00:00

В лютому 2008 року прокурор звернувся з позовом в інтересах держави в особі 8 навчального центру Державної спеціальної служби транспорту/ військова частина Т0500/ до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що приміщення, яке розташоване по [ADDRESS]є державною власністю, входить до оперативного управління Міністерства транспорту та зв'язку України, передано останнім до оперативного управління Державної спеціалізованої служби транспорту та знаходиться на балансі 8 навчального центру Державної спеціальної служби транспорту/ військова частина Т0500/ . У 2004 році приміщення по [ADDRESS]було переобладнане під тимчасове житло, однак статусу службового житла або гуртожитку не набуло і в даний час залишається казарменим приміщенням. [PERSON] який з 19 січня 2005 року проходив службу у військовій частині було надане приміщення для проживання на підставі договору найму від 21.12. 2005 року. Згідно з цим договором відповідач повинен щомісяця відшкодовувати військовій частині вартість витрачених ним послуг щодо тепло-електропостачання та водопостачання. 25.10.2007 року звільнений зі служби в зв'язку з систематичним невиконання умов контракту, отже втратив право займати це приміщення, що обумовлено п. 3.1 договору. Починаючи з 01 листопада 2007 року не виконав п. 5.1 договору щодо звільнення приміщення в п'ятиденний термін з дня звільнення та перестав відшкодовувати вартість використаних ним комунальних послуг, чим завдав збитків на суму 674, 62 гривень, та порушив вимоги чинного законодавства щодо виконання договірних зобов'язань та позбавив права володіння, користування та розпорядження майном позивача. В ході розгляду справи військовий прокурор збільшив позовні вимоги, щодо стягнення заборгованості за комунальні послуги до суми 988,46 грн. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 червня 2008 року позовні вимоги задоволені повністю. Зобов'язано [PERSON] звільнити приміщення № 6, яке розташоване на першому поверсі казарменної будівлі № 2 військової частини Т0500 по [ADDRESS]. Стягнуто на користь 8 навчального центру Державної спеціальної служби транспорту/ військова частина Т0500/ заборгованість за комунальні послуги в сумі 988 гривень 46 коп., та 98 грн. 85 коп., судового збору, 30 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення в доход держави. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, зокрема на те, що суд не зупинив провадження по даній справі до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку адміністративного судочинства про поновлення його на роботі. Не врахував ст.. 12 Закону України „ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20 грудня 1991 року, якою передбачено, що у разі відсутності службового приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташування військової частини, а оскільки в даному випадку приміщення, яке надано для проживання має статус казарми то і плата за найм не стягується. Крім цього тривалий час за реєстровий один, а розмір коштів, який стягувалися, коли сім'я складалася з трьох осіб залишився попереднім. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, який підтримав апеляційну скаргу, заступника військового прокурора, представника 8 навчального центру Державної спеціальної служби транспорту, які просили рішення залишити без змін, скаргу без задоволення, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що оскільки 25.10.2007 року [PERSON] звільнений з військової служби то він відповідно до п. 3.1 договору найму від 21 грудня 2005 року втратив право займати приміщення по [ADDRESS]. З 1 листопада 2007 року не звільнив приміщення в п'ятиденний термін з дня звільнення та перестав відшкодовувати вартість використаних комунальних послуг, станом на 14.03.2008 року заборгованість становить 988, 46 грн. Проте з такими висновками не може погодитись апеляційний суд з наступних підстав. По справі встановлено, що з 19 січня 2005 року [PERSON] проходив військову службу у військовій частині Т0500 і 21 грудня 2005 року йому було надано приміщення для тимчасового проживання на підставі договору найму на час перебування в службових відносинах з наймодавцем і відповідно до договору він повинен відшкодовувати військовій частині вартість отриманих ним комунальних послуг. Як вбачається з матеріалів справи приміщення виділене для проживання [PERSON] з сім»єю значиться відповідно до відомостей Фонду Державного Майна України, як казарменне приміщення / а.с. 43/. При його переобладненні для проживання військовослужбовців, всупереч установленому законом порядку, зокрема ст.ст. 121-123, 128, 129 Житлового Кодексу України, не змінений статус самого приміщення, з огляду на наявні докази це приміщення є ані гуртожитком, а ні службовим житлом. Отже в даному випадку, відносини, що виникли не можуть регулюватися діючим ЖК УРСР. В позовних вимогах прокурор посилається на статтю 387 ЦК України, яка передбачає витребування майна з чужого незаконного володіння та ст.. 795 ЦК України, якою передбачено передання будівлі або іншої капітальної споруди у найм, проте дані норми цивільного законодавства не можуть бути застосовані до даних правовідносин, оскільки відповідно до ч 2 та 3 ст. 810 ЦК підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. До договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з того, що дане приміщення за статусом є казармою, тобто державною власністю, яка передана в оперативне управління Державній спеціальній службі транспорту і знаходиться на балансі 8 навчального центру, укладення договору найму на казармене приміщення, чинним законодавством не передбачено, тому даний правочин є нікчемним. Як встановлено судом [PERSON] маючи військове звання майора проходив службу за контрактом в військовій частині Т0500 і відповідно до ст. 12 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військова частина зобов»язана була орендувати житло, або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднайом / найом/ жилого приміщення, у разі відсутності службового житлового фонду, а не надавати приміщення казарми для проживання, та заключати договір найму. Невірним є і висновок суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача плати за комінальні послуги, оскільки діючим законодавством не передбачено стягнення комунальних послуг за користування казарменним приміщенням. В судовому засіданні апеляційного суду представник 8 навчального центру підтвердив, що кошти за послуги нараховуються при користування житлом, що в даному випадку не підтдверджено жодним документом. Не може бути доказом для стягнення плати за комунальні послуги, постанова Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2007 року, на яку посилається позивач, так як в зі змісту не вбачається, що вона стосується саме приміщення, в якому проживав відповідач та відноситься до даних правовідносин. Суд першої інстанції обгрунтовуючи рішення посилався на порушення договірних зобов»язань, не врахувавши, що вимоги заявлені про витребування майна з чужого незаконного володіння. Позивачем не наведено будь-яких доказів відносно того, що [PERSON] незаконно заволодів майном позивача, оскільки встановлено судом, що приміщення надавалось зі згоди начальника 8 навчального центру. Суд при постановленні рішення керувався статтями цивільного законодавства, які регулюють різні правовідносини, без урахування роз»яснень наданих Постановою Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1976 року « Про судове рішення» у мотивувальній частині рішення не послався на закон та інші нормативні акти матеріального права на підставі яких визначено права й обов»язки сторін у спірних правовідносинах,

Outcome: approved