Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-16 00:00:00

У вересні 2008 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив скасувати наказ Комуністичної партії України № 134 від 20.08.2008 по Управлінню справами ЦК Комуністичної партії України про його звільнення з посади [INFO] на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також відшкодувати завдану моральну шкоду в розмірі 4000, 00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України, в якості дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни, може бути застосовано протягом одного місяця з дня його вчинення. У зв'язку з пропущенням відповідачем строку притягнення до дисциплінарної відповідальності, [PERSON] вважає звільнення безпідставним. Під час розгляду справи позивач, а також його представник позов підтримали у повному обсязі та, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві просили суд його задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, вказуючи, що причиною пропущення строків застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення стало гуманне ставлення до людини похилого віку та звільнення з роботи із зазначенням в якості підстави п. 2 ст. 40 КЗпП України - за станом здоров'я. Оскільки судовим рішенням по справі за позовом [PERSON] попередній наказ про звільнення скасовано, то ЦК Комуністичної партії України вважає за необхідне застосувати до позивача за прогул міри дисциплінарної відповідальності, передбачені трудовим законодавством та звільнити [PERSON] за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Суд, вислухавши думку позивача, його представника, а також представника відповідача, вивчивши і оголосивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках передбачених цією статтею. Судом встановлено, що [PERSON] з 18.06.2002 відповідно до наказу № 77 від 16.06.2002 та на підставі безстрокового трудового договору працював в Управлінні справами ЦК Комуністичної партії України на посаді сантехніка-електрика. Наказом № 21 від 28.07.2008 був переведений на посаду охоронника 5-го розряду. Наказом № 43 від 11.03.2008 позивача було звільнено із займаної посади за п. 2 ст. 40 КЗпП України - за станом здоров'я. Проте, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24.06.2008 [PERSON] поновлено на роботі на попередній посаді. На підставі наказу № 134 від 20.08.2008 позивача було звільнено з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Причиною звільнення слугувало повторне притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, а саме - прогул, що мав місце 11.03.2008. Відповідно до ст.ст. 147, 147-1, 148 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана чи звільнення. Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Як вбачається з матеріалів справи позивачем 11.03.2008 здійснено дисциплінарний проступок, кваліфікований як прогул, факт вчинення якого зафіксовано в доповідних записках Керуючого справами ЦК КПУ [PERSON] та охоронників [PERSON]. і [PERSON] від 11.03.2008. Разом з тим, дисциплінарне стягнення до позивача було застосовано лише 20.08.2008. Так, наказом № 134 від 20.08.2008 [PERSON] звільнено з роботи у зв'язку з повторним притягненням до дисциплінарної відповідальності: вперше стягнення було накладене наказом № 28-к від 21.09.2007, що не втратив юридичної сили; повторне порушення трудової дисципліни мало місце 11.03.2008. Таким чином, від моменту вчинення позивачем дисциплінарного проступку та притягненням його до відповідальності минуло 5 місяців та 9 днів. Суд вважає недопустимим грубе порушення строків притягнення до дисциплінарної відповідальності, встановлених трудовим законодавством, а тому визнає наказ Комуністичної партії України № 134 від 20.08.2008 по Управлінню справами ЦК Комуністичної партії України про звільнення [PERSON] з посади [INFO] на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України таким, що підлягає скасуванню, а також приходить до висновку, що позивача слід поновити на раніше займаній посаді. Таке рішення суду відповідає вимогам ст. 235 КЗпП України згідно якої у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Отже, позивач відповідно до трудового законодавства має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24.06.2008 встановлено, що середньомісячна заробітна плата позивача за місяць становила 893, 29 грн., тому суд, при обчисленні розміру грошових коштів, що підлягають стягненню на користь позивача в якості середнього заробітку за час вимушеного прогулу, буде виходити саме із зазначеної суми. З дня, наступного за датою винесення незаконного наказу про звільнення [PERSON] з роботи та до моменту винесення даного рішення минуло 3 місяці та 25 днів (115 днів). Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, належний позивачу становить 3424, 28 грн та обчислюється за формулою: 893, 29 грн. * 115 днів = 3424, 28 грн. 30 днів Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач, вказуючи, що йому діями відповідача завдано моральних страждань та інших втрат немайнового характеру, не надав суду жодних доказів на підтвердження наведених обставин. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки позивачем не дотримано вимоги вказаної норми, то суд вважає недоведеним факт завдання йому моральної шкоди, а позовну вимогу щодо її компенсації - такою, що не підлягає задоволенню. Користуючись правом, наданим ч. 5 ст. 235 КЗпП України та ч. 4 ст. 367 ЦПК України ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в межах стягнення заробітної плати за один місяць та в частині поновлення на роботі. На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати по розгляду даної справи слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial