Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-11 00:00:00

[PERSON] через [PERSON]. звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14 липня 1994 року, видане на ім'я відповідачки нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори, оскільки вказане свідоцтво видане з порушенням вимог чинного законодавства. Заявлені вимоги мотивуються тим, що нотаріус видав оспорюване свідоцтво всупереч чинному на той час п. 2 ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу УРСР (в ред. 1963 року) лише через 23 місяці після смерті батька спадкоємиця - [PERSON]., а питання визначення[PERSON]. додаткового строку для подання заяві про прийняття спадщини в судовому порядку не вирішувалось. Оскільки про порушення права позивачці стало відомо лише в жовтні 2007 року, вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Пояснила, що відповідач не прийняла фактично спадщину після смерті [PERSON]., а тому наявна в матеріалах спадкової справи довідка Анисівської сільської ради про здійснення[PERSON]. дій, які свідчать про прийняття нею спадщини, не відповідає дійсності. Адвокат позивача вважав, що позов підлягає задоволенню, оскільки показами свідків підтверджено, що відповідач не вчинювала будь-яких дій, які б свідчили про те, що вона фактично вступила у володіння спадковим майном на протязі 6 місяців після смерті батька, а тому свідоцтво про прийняття спадщини за заповітом на 1/2 частину спадкового майна, яке видане державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори на ім'я[PERSON]. має бути скасовано. Про порушення свого права позивач дізналась лише в жовтні 2007 року, звернувшись до Чернігівської районної державної нотаріальної контори, тому строк звернення до суду за захистом свого права нею не пропущено. Відповідач[PERSON]., заперечуючи проти позову, пояснювала суду, що поховала батька, відбувала поминки, протягом шести місяців після смерті [PERSON]. щовихідних приїжджала до [PERSON], допомагала обробляти город, а також здійснювала інші дії, що свідчать про фактичне прийняття спадщини, тому цілком законно отримала в сільській раді відповідну довідку з цього приводу. Натомість вважала, що позивачкою пропущено строк звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки про існування заповіту на її ім'я та отримання нею свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] стало відомо одразу ж, проте ніяких претензій з цього приводу вона тривалий час не пред'являла. Адвокат відповідача вважав, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають, оскільки[PERSON]. у відповідності до вимог чинного на той час законодавства звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька та отримала відповідні правовстановлюючі документи. Крім цього, зазначав, що рішенням Чернігівського районного суду від 7 березня 2008 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області встановлено, що позивач пропустила строк позовної давності, оскільки 90-х роках була обізнана про існування оспорюваного свідоцтва, а отже вказані обставини є доведеним, тому в задоволенні позову слід відмовити. Представник відповідача Чернігівської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі. Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] розповіли,[PERSON]. протягом шести місяців після смерті батька до позивачки не приїжджала і будь-яких дій, які б свідчили про прийняття спадщини після смерті батька, не вчиняла. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснювали, що через незначний проміжок часу після отримання відповідачкою свідоцтва про право на спадщину [PERSON] особисто розповідала їм про це, не висловлюючи будь-яких заперечень з цього приводу. Вислухавши сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено по справі, [PERSON] помер [INFO], про що виконкомом Анисівської сільської ради в книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис за № 31. (а.с. 33) [PERSON], що є дочкою спадкодавця, 14 липня 1994 року звернулась до Чернігівської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим секретарем виконкому Анисівської сільської ради 11 липня 1992 року, зареєстрованого в реєстрі за № 41. Як доказ прийняття спадщини після смерті [PERSON]. відповідач надала довідку виконкому Анисівської сільської ради від 13 липня 1994 року, № 397, яка засвідчила, що[PERSON]. фактично прийняла спадщину після смерті батька, що не суперечило положенням п. 1 ч. 1 ст. 539 Цивільного кодексу УРСР (в ред. 1963 року), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин. Суд, розглядаючи справу в межах заявлених вимог, не вирішує питання законності вказаної довідки, оскільки вимога про визнання її нечинною або недійсною в ході розгляду справи не заявлялась. На підставі наданих документів відповідач 14 липня 1994 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину спадкового майна після смерті [PERSON]., зареєстроване в реєстрі за № 2-2162. (а.с. 35) Згідно положень ст. 71 Цивільного кодексу УРСР, що діяв на час укладення спірного договору, загальний строк за захистом права за позовом особи, право якої порушено, встановлювався в три роки. Суд погоджується з поясненнями сторони відповідача, про те, що позивачем пропущено строки звернення до суду, виходячи з наступного. Рішенням Чернігівського районного суду від 7 березня 2008 року, ухваленим у справі за позовом [PERSON] до[PERSON]. про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на будинок, свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності (а.с. 21-23), яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 21 квітня 2008 року (а.с. 24) в задоволенні позову [PERSON] відмовлено з підстав пропуску строків звернення до суду за захистом порушеного права. Суди першої та апеляційної інстанції встановили, що позивачці в 1992-1994 роках було відомо про те, що право власності на частину будинку зареєстровано за іншою особою, проте вона не скористалась правом звернення до суду. У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Наведене узгоджується також з поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні. Тому суд не бере до уваги твердження адвоката позивачки про те, що про порушення свого права [PERSON] дізналась лише в жовтні 2007 року, звернувшись до Чернігівської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. За умовами ст.ст. 80, 75 Цивільного кодексу УРСР, закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові, її застосування для суду є обов'язковою незалежно від заяви сторін. Наведене не суперечить положенням ч. 3 ст. 277 Цивільного кодексу України, відповідно до яких позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, про що в судовому засіданні наполягала сторона відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed