Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду і просить стягнути з відповідача ВАТ «КиївЗНДІЕП» заборгованість по заробітній платі, в тому числі невиплачену заробітну плату за 14 діб, лікарняні за період з 05 по 08 травня 2008 року, грошову компенсацію за невикористану відпустку , а всього 2 140,15гр. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач була звільнена 08 травня 2008 року , при цьому відповідач не провів з нею розрахунку і не виплатив усіх належним сум, що і вимусило позивача звернутись до суду та заявити вимоги про стягнення в тому числі середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, виходячи з середньоденної заробітної плати в розмірі 90,37гр. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду свого представника до суду не направив, письмових заперечень по суті спору не подав. За згодою позивача, судом проведено заочний розгляд справи. Вислухавши позивача , дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.47 Кзпп України власник або уповноважений ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статі 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.94 Кзпп України заробітна плата -це винагорода , обчислена , як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємств, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ст.116 цього ж кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи , організації, проводиться в день звільнення . Якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.117 цього ж кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу , при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст.233 Кзпп України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст.24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам які мають дітей. Під час судового розгляду встановлено, що позивач з 06.06.2007р. по 08.05.2008р. працювала менеджером з персоналу Відкритого акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву - ВАТ «КиївЗНДІЕП» . 08.05.2008р. позивач була звільнена з роботи за власним бажанням. В день звільнення відповідач належних виплат не здійснив, лише 21.05.2008р. і 19.06.2008р. виплатив позивачу частину належних до виплати коштів відповідно в розмірі 744,13гр. і 223,00гр. , незважаючи на подану нею заяву про необхідність виплати всіх належних сум. До цього часу відповідач решту заборгованості по заробітній платі та всіх належних виплат не провів. До такого висновку суд прийшов з огляду на те, що відповідач не надав переконливих доводів на їх спростування. З розрахунку позивача вбачається, що сума заборгованості по заробітній платі за вказаний нею період складає 2 140,15гр. , середній заробіток за час затримки із розрахунку ( 33 робочих днів Х 90.37гр./ розмір середньоденної заробітної плати) складає 8 675,52гр. Оцінивши в сукупності встановлені обставини , надані розрахунки та відповідні норми закони, що регулюють питання що виникли між сторонами, суд прийшов до переконання про обґрунтованість вимог. Отже з відповідача підлягає стягненню сума 10 815,67гр. Судові витрати у вигляді судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення необхідно покласти на відповідачів відповідно то розміру задоволених вимог позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved