Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-31 00:00:00

У травні 2008 року позивач звернувся до суду зі вказаним позовом до відповідача, в якому просить визнати недостовірною інформацію, оприлюднену [PERSON] 24.04.2008 року в ефірі телевізійного каналу "1 + 1" в рамках телевізійної програми "Я так думаю", щодо причетності [PERSON]до протиправних та рейдерських дій; зобов'язати [PERSON]спростувати поширену 24 квітня 2008 року в ефірі телеканалу "1+1", в рамках телепрограми "Я так думаю" інформацію, щодо причетності [PERSON]до протиправних та рейдерських дій; зобов'язати [PERSON]здійснити спростування даної інформації, шляхом оголошення, у зручний для неї час та спосіб, повідомлення наступного змісту : "24 квітня 2008 року в ефірі телевізійного каналу "1+1" в рамках телевізійної програми "Я так думаю", мною [PERSON]було оприлюднено інформацію щодо причетності [PERSON] до протиправних та рейдерських дій. Я, [PERSON]повідомляю, що дана інформація, оприлюднена мною в телепрограмі, є непідтвердженою та недостовірною". Позов обґрунтований тим, що 24 квітня 2008 року в ефірі телевізійного каналу "1+1" засновником та редактором якого є третя особа по справі, відбулась трансляція телевізійної програми "Я так думаю" (початок програми о 22:30 за київським часом). Беручи участь у згаданій програмі, під час свого виступу, [PERSON] висловила твердження наступного змісту : "... БЮТ не може, не має морального права говорити про те, що ця політична сила бореться з корупцією… маючи в своїх списках [PERSON] і навіть совісті не має, цинізм перейшов всі межі: головного рейдера країни намагаються призначити на фонд держмайна... ". На думку позивача відповідач висловив твердження, в якому його названо "рейдером", термін якого в українському суспільстві, в продовж останніх років, чітко асоціюються з протиправною, чи навіть злочинною діяльністю. Також зазначає, що відомий Інтернет ресурс під назвою "Вікіпедія" (http://ru.wiкіреdіа.огg), що позиціонує себе як "вільна енциклопедія", дає наступне тлумачення даному терміну (російська мова) : "Рейдерство" - общее название цепочки операций, которое с помощью уязвимостей в законодательстве позволяет получить владение над капиталом (обычно предприятием). При этом совершается вывод активов из владения законных собственников. Рейдерство - более-менее законный, сложный, высокоинтеллектуальный и высокодоходный бизнес. Люди, осуществляющие рейдерство по заказу со стороны, называются рейдерами. Рейдерство является сложно доказуемым видом преступления. При цьому вказує, що громадянка [PERSON] називає його «головним» рейдером країни, та відповідач протиставляє його такому явищу як боротьба з корупцією, стверджуючи що політична сила (БЮТ), до складу якої він входить, не має права говорити про боротьбу з корупцією маючи в своїх списках [PERSON]. Вважаючи, що висловлені відповідачем твердження містять в собі негативну інформацію, що стосується безпосередньо його, а невизначене коло осіб до відома яких поширена дана інформація, може прийти до висновку про причетність [PERSON]до протиправних діянь чи до вчинення злочину, та заявляє що поширена [PERSON] інформація про його причетність до протиправних та рейдерських дій не відповідає дійсності, оприлюднення ж згаданих вище висловів та поширення тверджень негативного змісту щодо нього, порушують охоронювані законом інтереси, принижують честь і гідність та завдають шкоди його діловій репутації, а відтак, інформація, поширена 24 квітня 2008 року в ефірі телевізійного каналу "1+1" в рамках телевізійної програми "Я так думаю", що стосується [PERSON]повинна бути спростована. Позивач мотивуючи свій позов посилається як на підставу для його задоволення, на ст.ст. 3, 8, 9,26, 32, 55, 68 Конституції України, ст. 10 Конвенції "Про захист прав і основних свобод людини", ст.ст. 11, 14, 16, 23, 200, 277, 299, 302 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просить його задовольнити з підстав зазначених у ньому. Представник відповідача позов не визнала та просить в його задоволенні відмовити посилаючись на його безпідставність. Третя особа по суті позову також заперечує та просить в його задоволенні відмовити посилаючись на те, що відповідач не є співробітником, а тому студія не зобов'язана надавати ефірний час на телеканалі «1+1», а переуступка ефірного часу прямо заборонена чинним законодавством, на те що оціночні судження не можуть бути предметом спростування в судовому порядку. Вислухавши думку учасників судового процесу, оголосивши та дослідивши матеріали справи, відтворивши запис телепередачі «Я так думаю» в частині поширення інформації, яка є предметом позовних вимог, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог виходячи із наступного. Судом встановлено, що 24.04.2008 року в ефірі телевізійного каналу «1+1» відбулась трансляція телевізійної програми «Я так думаю», під час якої відповідач висловила твердження наступного змісту: "... БЮТ не може, не має морального права говорити про те, що ця політична сила бореться з корупцією… маючи в своїх списках [PERSON] і навіть совісті не має, цинізм перейшов всі межі: головного рейдера країни намагаються призначити на фонд держмайна... ". Аналізуючи зміст висловлювання, суд приходить до висновку, що відповідач висловила твердження, в яких позивача названо «рейдером». Вказаний термін у сучасному українському суспільстві в ужитку застосовується як певна протизаконна діяльність, а отже висловлені відповідачем твердження містять в собі негативну інформацію, що стосується безпосередньо особи позивача. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частиною 1 ст. 299 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Частиною 1 ст. 201 ЦК України, визначено, що ділову репутацію віднесено до особистих немайнових благ, які охороняються цивільним законодавством. Чинне законодавство не дає загального визначення ділової репутації стосовно фізичних осіб. Тому при застосуванні даної норми доцільно використовувати визначення ділової репутації, яке надається в Законі України «Про банки і банківську діяльність» «ділова репутація - це сукупність підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про професійні та управлінські здібності такої особи, її порядність та відповідальність її діяльності вимогам закону». Крім того, відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Зокрема, до таких належить ратифікована Верховною Радою України Конвенція про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року. У відповідності до статті 10 Конвенції кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію. Проте, відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції, здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може бути предметом таких умов і обмежень, які встановлені законом і є необхідними для захисту репутації або прав інших людей. Стаття 68 Конституції України встановлює обов'язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 302 ЦК України визначено що особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності. У відповідності до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Отже, як Українське так і міжнародне законодавство визначає обов'язок будь-якої особи не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей реалізовуючи своє право на поширення інформації. А випадку, якщо права особи порушені поширенням недостовірної інформації про неї, їй гарантується можливість захисту своїх прав передбаченими законами засобами. Відповідно до ст. 200 ЦК України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Проте, відомості що стосуються особи позивача були поширені відповідачем під час трансляції телепрограми несуть в собі негативний зміст і не відповідають дійсності. У відповідності до ст. 277 ЦК України вважається, що негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною. Окрім цього п. 3 ст. 277 ЦК України передбачено, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Із аналізу вище вказаних норм випливає, що перед тим як поширювати інформацію, про яку йдеться в даному позові, відповідач у відповідності до ст. 302 ЦК зобов'язаний був перевірити достовірність такої інформації, та на виконання статті 277 ЦК у випадку спору довести протилежне, а в противному випадку відповідач повинен спростувати поширену ним недостовірну інформацію. Статтею 277 ЦК України визначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Також, вказаною статтею встановлено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно підпункту 4 статті 277 Цивільного кодексу України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Згідно цієї ж статті спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до статті 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. Стаття 32 Конституції України гарантує конституційне право людини на судовий захист та спростовування недостовірної інформації про себе. Статтею 68 Конституції України визначено обов'язок кожного громадянина неухильно дотримуватись Конституції України, а також інших законів, не зазіхати на права і свободи інших людей. Представником відповідачів в судовому засіданні не було надано доказів на спростування доводів позовної заяви. Згідно із ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Інформація, яка є предметом позовних вимог була поширена на невизначене коло осіб, які в свою чергу можуть прийти до висновку про причетність [PERSON]до протиправних та рейдерських діянь. Враховуючи вище викладені обставини та принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та як наслідок про їх задоволення у спосіб який вимагає позивач. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved