Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтовування позову указує, що рішенням Київського райсуду м. Сімферополя від 15.08.2006 р. він був поновлений на роботі у відповідача на посаді заступника директора компанії, йому змінено формулювання причини звільнення. Відповідач був зобов'язаний анулювати запис про звільнення по ст.40 п.4, п.7 КЗпП України, тобто спочатку відновити на роботі, а потім змінити формулювання звільнення на ст.38 КЗпП України - за власним бажанням. Проте відповідач в особі директора компанії Прокопюка В.В. не виконав рішення суду своєчасно, а тільки 25.05.2007 р. зробив запис в трудовій книжці його - позивача - про те, що “запис під № 30 є недійсним” і що він звільнений по ст.38 КЗпП України, проте наказ вказав колишній від 08.04.2006 р. Позивач заявив вимоги про стягнення і середньої заробітної плати за період з 15 серпня 2006 р. по 25 травня 2007 р. відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн., виплату середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України. В ході судового розгляду позивач знов уточнив свої вимоги, а саме просив провести розрахунок по заробітній платі з 15 серпня 2006 року по 25 травня 2007 року із розрахунку мінімальної заробітної плати (265 грн. х 9 місяців) - 2385 грн. Змінити формулювання запису в трудовій книжці у відповідності до рішення Київського районного суду м. Сімферополя від 15 серпня 2006 року, а саме : «Поновити [PERSON] на посаді заступника директора Компанії «Спутник» від 08.04.2006р.; слідом вказати запис «звільнити за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України від 15.08.2006р.», потім просить змінити її на «звільнити днем фактичного часткового виконання рішення суду від 15.08.2006р. - 25.05.2007р.», та зробити останній запис « поновити [PERSON] на посаді заступника директора Компанії «Спутник» з 25.05.2007р. по день фактичного виконання заочного рішення суду від 28.01.2008р.» . Провести розрахунок по заробітній платі з 25 травня 2007 року за час вимушеного прогулу по день фактичного виконання заочного рішення від 28 січня 2008р. із розрахунку мінімальної заробітної плати - 265 грн на місяць, що станом на 01.10.2008р. становить 4505грн.; стягнути з відповідача на його користь компенсацію за не використану відпустку за період часу з 01 квітня 2003 року по день фактичного виконання заочного рішення від 28 січня 2008р. в розмірі 1325 грн.; а також компенсацію за надання юридичних послуг в розмірі 500 грн. та в відшкодування моральної шкоди 10 000грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої уточнені і доповнені вимоги підтримав повністю, просив вважати відповідачем компанію «Спутник», директора компанії Прокопюк В.В. вважати представником відповідача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився неодноразово, сповіщений належно, про причини нез'явлення суд не повідомив, тому суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності по доказах , що є в матеріалах справи, оскільки по даній справі вже було ухвалено заочне рішення, яке було скасовано за заявою директора Компанії «Супутник». Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] працював заступником директора компанії «Спутник» з 01.04..2003 р. Наказом відповідача №2 від 08.04.2006 р. він був звільнений з роботи по ст. 40 п.4,7 КЗпП України. Позивач звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі і рішенням Київського районного суду м. Сімферополя від 15 серпня 2006 р. він був поновлений на роботі на колишній посаді, змінено формулювання причини звільнення на ст.38 КЗпП України - за власним бажанням, стягнута заробітна плата за період вимушеного прогулу з 08.04. по 15.08.2006 р. Як убачається із запису № 31 в трудовій книжці позивача від 25. 05.2007 р. “запис під № 30 є недійсним. Звільнений за власним бажанням, ст.38 КЗпП”. Підставою внесення даного запису вказаний наказ № 2 від 08.04.2006 р. Цим наказом позивач був звільнений по ст. 40 п.4,7 КЗпП України. Як вбачається з матеріалів справи, Центральним відділом державної виконавчої служби Сімферопольського МУЮ АР Крим по виконавчому листу по рішенню Київського районного суду м. Сімферополя № 2-4078/2006 по справі за позовом [PERSON] від 15.08.2006р. в частині зміни формулювання звільнення, внесення змін в записи в трудовій книжці 17.05.2007р. було відкрите виконавче провадження. 20.06.2007р. головним державним виконавцем Центрального ВДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з виконанням рішення в повному об'ємі. Є заява [PERSON] від 30.05.2007р. на ім'я заступника начальника Центрального ВДВС із проханням закінчити виконавче провадження по справі № 2-4073/2006 від 15.08.2006р. у зв'язку із його повним виконанням. Стаття 236 КЗпП України, передбачає оплату за час вимушеного прогулу у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботе незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Рішенням суду від 15.08.2006 року[PERSON], будучи звільненим з роботи з 08.04.2006р., був поновлений на посаді та йому змінено формулювання причин звільнення - рахувати звільненим з 15.08.2006р. , у відповідності до ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. Стягнути заробітна плата за час вимушеного прогулу с 08.04.2006р. по 15.08.2006р. Рішення виконано. Вирішення трудового спору таким чином не передбачало реального поновлення на роботі [PERSON] з 08.04.2006 по 15.08.2006р. Тому не може бути застосована відповідальність до відповідача по ст. 236 КЗпП України. Суд вважає, що вимоги позивача в частині внесення змін до запису в трудовій книжці про його звільнення підлягає частковому задоволенню. Так, рішенням суду встановлено: зобов'язати керівництво Компанії «Спутник» змінити формулювання запису в трудовій книжці позивача, анулювати запис про звільнення по ст. 40 п. 4,7 КЗпП України. Відповідач виконав рішення суду , однак, зробив запис в трудовій книжці під № 31 від 25.05.2007р. : « запис під № 30 є недійсною. Звільнити за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України». При цьому, як на підставу звільнення посилається на наказ № 2 від 08.04.2006р. , тобто на той самий наказ по якому він був звільнення по ст. 40 п. 4,7 КЗпП України, та який визнаний недійсним (анульований). Підставою до зміни формулювання звільнення повинен бути новий наказ , виданий керівництвом підприємства. В матеріалах справи є наказ Компанії «Спутник» № 12 від 14.11.2006р., що виданий у виконання рішення Київського районного суду м. Сімферополя, в якому зазначено про зміну формулювання причин звільнення позивача - зі ст. 40 п. 4,7 КЗпП України на ст. 38 КЗпП України. Як обґрунтування запису в трудовій книжці повинен бути виданий даний наказ. З листа начальника ВДВС Сімферопольського МУЮ керівництво Компанії «Спутник» Прокопюку В.В. вбачається, що після ухвалення постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.05.2007р. державним виконавцем у стягувача ([PERSON]) була витребувала трудова книжка для внесення змін в неї. 25.05.2007р. стягувачем була надана трудова книжка, в яку знесені відповідні записи. Цією обставиною пояснюється дата внесення запису про виправлення - 25.05.2007р. Ця дата не вірна, тому що звільнений він за рішенням суду з 16.08.2006р. Ця дата повинна бути вказана в трудовій книжці, яка дата звільнення. Підставою до звільнення слід вказати наказ від 14.11.2006р. № 12. Стаття 117 КЗпП України, встановлює відповідальність за затримку розрахунку при звільненні , тобто невиплати суми , що належить до сплати робітнику у вигляді кінцевого розрахунку. З матеріалів справи вбачається , що розрахунок по заробітній платі із[PERSON]. проведений повністю по день звільнення - 15.08.2006р. Вимоги позивача в частині виплати йому компенсації за невикористану відпустку задоволенню не підлягає , тому що ці вимоги були пред'явлені в позові про поновлення на роботі та зміну формулювання звільнення та рішенням Київського районного суду м. Сімферополя від 15.08.2006р.ю задоволені не були - в цей частині позову було відмовлено. .Тобто є таке , що набрало чинності рішення Київського районного суду м. Сімферополя, в цей частині провадження по справі закрито окремою ухвалою. Внесенням відповідачем в трудову книжку позивача неправильного запису про його звільнення завдало останньому певні моральні страждання. Такий запис перешкоджав йому у влаштуванні на роботу, викликало необхідність пояснювати, звертатися до суду, застосовувати додаткові зусилля до влаштування свого життя. Ст. 237-1 КЗпП України указує, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди робітнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що у відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню з відповідача в сумі 200 грн. У відповідності до ст. 84 ЦПК України, підлягає стягненню сума за надання юридичної допомоги - 500 грн., згідно до наданої квитанції від 18.01.2008р. ( а.с.3) На підставі викладеного, ст.ст. 38, 40, 235,236, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial