Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-28 00:00:00

У березні 2008 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що він і відповідач 20.04.2006 року уклали письмовий попередній договір, відповідно до умов якого [PERSON] зобов'язувався підготувати документи і посвідчити у нотаріуса договір купівлі-продажу зазначеної квартири 18.05.2006 року, але в зазначений день він до нотаріуса не з'явився, у зв'язку з чим позивач вимушений був укласти з ним письмовий договір купівлі-продажу квартири, а відповідач і надалі ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Рішенням суду у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду скасувати через порушення норм матеріального та процесуального права і направити справу на новий розгляд. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд розглянув справу без присутності позивача, який перший раз не з'явився в судове засідання, і залишились поза увагою суду положення ст.220 ч.2 ЦК України. В судовому засіданні [PERSON] підтримав апеляційну скаргу, а [PERSON] погодився з доводами апеляційної скарги, вважаючи при цьому, що на даний час така квартира могла бути продана дорожче. Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що між сторонами виникли зобов'язання по наданій позиці, а договір купівлі-продажу квартири без нотаріального посвідчення є нікчемним. Проте, апеляційний суд не може погодитись з висновками суду першої інстанції, так як вони не відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права. Як вбачається з матеріалів справи, позивач і відповідач домовились про купівлю-продаж [ADDRESS] за 101000 грн, про що 20.04.2006 року уклали попередній договір (а.с.8), в якому сторони домовились про всі істотні умови договору купівлі-продажу, обов'язки сторін і дату нотаріального посвідчення. Відповідач надав технічний паспорт на квартиру, виписку з реєстру прав власності на нерухоме майно, заяву своєї дружини про згоду на відчуження квартири (а.с.9-13), але в призначений день 18.05.2006 року до нотаріуса не з'явився, посилаючись на хворобу. Позивач зустрівся з відповідачем за місцем його проживання, передав гроші за квартиру і вони уклали договір купівлі-продажу квартири у простій письмовій формі (а.с. 14) з наміром у майбутньому посвідчити договір нотаріально. За актом від 24.05.2006 року відповідач передав квартиру позивачу і підтвердив дійсність договору купівлі-продажу, який сторони уклали 18.05.2006 року, але в нотаріальну контору так і не з'явився. В судовому засіданні 28.03.2008 року (а.с. 23 та носій звукової інформації) [PERSON] позов визнав, повністю підтвердив всі обставини, на які посилається позивач, і не заперечує того, що з його вини договір залишився не посвідчений нотаріально. Згідно до ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Ст.ст. 635, 657 ЦК України встановлюють для договорів про відчуження нерухомого майна обов'язкову нотаріальну форму посвідчення договорів. Відповідно до ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, але якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Зважаючи на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки сторони домовились про усі істотні умови договору, що підтвердили письмовими доказами і відсутністю заперечень, виконали повністю даний договір, але відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції розглянув справу у його відсутність, не можуть бути підставою для направлення справи на новий розгляд, тому що ст.311 ЦПК України передбачає таку можливість лише в разі, коли суд розглянув справу у відсутність будь-кого з осіб, належним чином не повідомлених про час і місце судового засідання, а в даному випадку позивач був повідомлений (а.с. 41) і його неявка не перешкоджала розгляду справи. Апеляційний суд також приходить до висновку про необхідність розподілу судових витрат у сумі 1690 грн 55 коп відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial