Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-07 00:00:00

В грудні 2007 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Ресурси-Документ», в якому просив скасувати наказ про звільнення від 22 січня 2007 року № 3 о/с, поновити його на роботі на посаді керівника філії ДП «Ресурси-Документ» у Київській області, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу у період з 22.01.2007 по 07.02.2007 у розмірі 1467, 20 грн. та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 10 000, 00 грн. В ході судового розгляду справи позивач змінив свої позовні вимоги в частині поновлення його на посаді керівника філії ДП «Ресурси-Документ» у Київській області та просив суд поновити його на роботі на посаді помічника генерального директора ДП «Ресурси-Документ». Свої вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що з 31.03.2004 він працював на посаді керівника філії ДП «Ресурси-Документ» у Київській області. 20.11.2006 він отримав попередження про реорганізацію підприємства (ліквідацію філії) та скорочення не чітко зазначеної посади. Позивачу пропонувалися посади для переведення на нове місце роботи, але при цьому відповідачем не було враховано досвід роботи [PERSON], наявність вищої освіти та перебування на навчанні, у зв'язку з чим позивач був змушений відмовитися від запропонованих йому посад. Наказом № 3 о/с від 22.01.2007 [PERSON] звільнено з роботи за п. 1 ст. 20 КЗпП України. Позивач вважає даний наказ незаконним, оскільки його винесено з порушенням діючого трудового законодавства, а саме. В день звільнення позивач перебував на лікарняному. Відповідачем не враховано, що [PERSON] навчається, а, отже, має переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва. Крім того, як виявилося в подальшому, всі працівники філії, що ліквідовується, були переведені на аналогічні посади чи навіть з підвищенням на роботу до ДП «Ресурси-Документ». Внаслідок незаконного звільнення у позивача порушився нормальний ритм життя та погіршився стан здоров'я. Нервове напруження призвело до втрати сну та загострення хронічних захворювань. Свої моральні страждання, пов'язані зі звільненням позивач оцінює у 10 000, 00 грн. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17.01.2008 вказані позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05.05.2008 зазначене рішення скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд. Під час повторного розгляду справи позивач та його представник позов підтримали та, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві просили суд його задовольнити. Представник відповідача ДП «Ресурси-Документ» позов [PERSON] не визнав та заперечував проти його задоволення, посилаючись на безпідставність та надуманість вимог позивача. У своїх письмових поясненнях представник відповідача вказує на те, що наказом генерального директора ДП «Ресурси-Документ» ліквідовано філію ДП «Ресурси-Документ» у Київській області. Усіх працівників ліквідованої філії, у тому числі й [PERSON], за 2 місяці персонально попереджено про наступне вивільнення. Достатність обсягу інформації у попередженні підтверджується копією цього документу, що міститься в матеріалах справи. У зв'язку з ліквідацією посади директора філії ДП «Ресурси-Документ» у Київській області, яку обіймав позивач, та відсутністю на підприємстві аналогічної посади, йому було запропоновано переведення на іншу роботу, від якої він відмовився, а тому звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Посилання позивача на не, що наказ про звільнення видано в період його перебування на лікарняному є безпідставним, оскільки листок непрацездатності позивачеві видано в день його звільнення, крім того позивач особисто того дня прибув до офісу для одержання копії наказу про звільнення та розрахунку при звільненні. За таких умов, звільнення [PERSON] з посади директора філії ДП «Ресурси-Документ» у Київській області було проведено законно та з дотриманням усіх вимог чинного законодавства, що регламентує порядок вивільнення працівників. Вислухавши думку учасників судового процесу, оголосивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Відповідно до п. 1. ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації реорганізації, банкрутства або перепрофілюванні підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення в такому випадку, у відповідності до ч. 2 ст. 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з ч. 3. ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. У відповідності до ч. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 у випадку, коли працівника звільнено без достатніх підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобов'язує ліквідаційну комісію або власника виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу. Одночасно суд визнає працівника звільненим п. 1. ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації. Судом встановлено, що [PERSON] з 31.03.2004 року обіймав посаду керівника філії ДП «Ресурси-Документ» в Київській області. Наказом генерального директора ДП «Ресурси-Документ» № 169 від 06.11.2006 року ліквідовано філію ДП «Ресурси-Документ» в Київській області. Доказами зміни в організації виробництва і праці підприємства також підтверджується повідомленням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації № 10/35-3850 від 21.11.2006 про внесення змін до Єдиного державного реєстру запису про закриття філії ДП «Ресурси-Документ» в Київській області. Позивача було належним чином повідомлено за 2 місяці до ліквідації про зміни в організації виробництва підприємства попередженням № 49/10-357 від 15.12.2006. та запропоновано переведення на іншу роботу в ДП «Ресурси-Документ» з урахуванням наявних вільних на той час вакансій. Оскільки посада директора філії ДП «Ресурси-Документ» в Київській області у зв'язку з реорганізацією підприємства не збереглася, а посади керівників філій інших областей укомплектовані іншими досвідченими фахівцями ДП «Ресурси-Документ» було позбавлене змоги перевести позивача на роботу на аналогічну посаду. Від інших посад, запропонованих підприємством, [PERSON] відмовився, що підтверджується листом позивача від 10.01.2007 року. Разом з тим, судом також встановлено, що позивач в період з 22.01.2007 по 29.01.2007 перебував на лікарняному, що підтверджується копією листка непрацездатності, який міститься в матеріалах справи. Таким чином, при видачі наказу № 3 о/с від 22.01.2007 відповідачем не враховано положення ч. 3 ст. 40 КЗпП України, відповідно до якого працівника не може бути звільнено з роботи в період його перебування на лікарняному. За таких обставин наказ № 3 о/с від 22.01.2007 про звільнення [PERSON] з посада директора філії ДП «Ресурси-Документ» в Київській області є такий що неправильний. Разом з тим, суд позбавлений змоги практично реалізувати поновлення позивача на раніше займаній посаді у зв'язку з ліквідацією філії, керівником якої був [PERSON] Поновити позивача на посаді помічника генерального директора ДП «Ресурси-Документ» суд також немає права, оскільки чинним трудовим законодавством не передбачено таку процедуру поновлення на роботі, як надання нового робочого місця, обраного позивачем. Тому суд, враховуючи роз'яснення вищезгаданої Постанови Пленуму Верховного суду України, визнає [PERSON] звільненим із займаної посади з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України. При цьому датою звільнення є 29.01.2007 року, тобто переший можливий робочий день після закриття листа непрацездатності позивача. З метою повного відновлення порушеного права яке випливає із зазначеного звільнення суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу в період з 22.01.2007 по 29.01.2007 року. Згідно довідки про заробітну плату позивача, копія якої міститься в матеріалах справи, середня заробітна плата [PERSON] становила 2200 грн. Враховуючи з того, що період вимушеного прогулу позивача становив 7 днів, то стягненню підлягає 700, 00 грн. При цьому суд, дотримуючись принципу диспозитивності розгляду справи, не вирішує питання про стягнення середньої заробітної плати за період затримки видачі трудової книжки за правилами передбаченими ст. 235 КЗпП України, оскільки така вимога із зазначених підстав не заявлялася. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи обставини неправильного звільнення особи позивача, характер порушень з боку відповідача,

Outcome: partial