Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-17 00:00:00

В листопаді 2007 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус [PERSON] про визнання права власності та поділ спільного майна подружжя посилаючись на те, що з лютого 2002 року стала проживати з [PERSON] . однією сім»єю не перебуваючи з ним у шлюбі. Вони вели спільне господарство, оплачували оренду квартири, рахунки за комунальні та телекомунікаційні послуги, разом придбавали меблі, проводили ремонт [ADDRESS] , разом їздили на відпочинок. 23.04.2003 року ними була придбана квартира [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] зазначена квартира була придбана за 72 000 грн. Для придбання вищевказаної квартири 22.01.2003 року нею і колишнім чоловіком [PERSON] . була продана за 30 780 грн. квартира в м. Полтава. Її і неповнолітньої дочки частка від проваджу квартири складала 21 000 грн. Вони з відповідачем внесли кошти в розмірі 30% кожен від вартості квартири, а кошти в розмірі 40%, яких не вистачало для оплати квартири отримали через банківський кредит. Договір купівлі-продажу [ADDRESS] було оформлено на відповідача [PERSON] Згодом було оформлено кредитний договір під заставу вищевказаної квартири. Банківський кредит погашався ними спільно. 22.08.2003 року вони зареєстрували шлюб, а 12.01.2007 року шлюб між ними було розірвано. Відповідач чинить їй перешкоди в користуванні квартирою, угоди про добровільний поділ майна між ними не досягнуто. Крім квартири ними було придбано: 1. трюмо вартістю 1 200 грн.; 2. пральна машина «Zanussi» вартістю 2 500 грн.; 3. комод вартістю 1 271 грн.; 4. дитячий диван «Попелюшка» вартістю 820 грн.; 5. диван кутовий вартістю 3 550 грн. Просила визнати право власності на Ѕ частини [ADDRESS] , виділити їй на праві власності трюмо, пральну машину та комод. У власності [PERSON] залишити решту майна. Крім цього, просила стягнути судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] . підтримала посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали в частині визнання права власності на Ѕ частини квартири. Свої заперечення обґрунтували тим, що до укладення шлюбу сторони проживали окремо одне від одного, спільного господарства не вели, спірну квартиру разом не придбавали. Остання була придбана на ім»я [PERSON] за кошти його баби [PERSON] , яка 16.10.2002 року продала належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] і поклала гроші на своє ім»я на депозитний рахунок «ПриватБанку» в м. Києві. 23.04.2003 року кошти в сумі 12 000 доларів США [PERSON] були отримані в повному обсязі і того ж дня за ці кошти була придбана спірна квартира. Крім цього, 23.04.2003 року [PERSON] уклав з «ПриватБанком» договір про відкриття карткового рахунку і встановлення кредитного ліміту. Картковий рахунок був відкритий для здійснення підприємницької діяльності. Надані банком готівкові грошові кошти не були використані для придбання спірної квартири. Вимоги позивача в частині поділу рухомого майна визнав, не заперечував проти запропонованого позивачем варіанту поділу майна. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного. Згідно Прикінцевих Положень СК України, останній регулює відносини, які виникають починаючи з дня набрання ним чинності. СК України не має зворотної сили. Це означає, що він не можу поширюватися на відносини, які виникли до цього моменту. Отже, дані правовідносини регулюються нормами КпШС України, що був чинним з 01.01.1970 року до 01.01.2004 року. Згідно ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісно. власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Нормами цього Кодексу не передбачено право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 22.08.2003 року по 12.01.2007 року. Спірна квартира [ADDRESS] була придбана на ім»я відповідача 23.04.2003 року, тобто до шлюбу і за нормами ст. 22 КпШС України не може вважатись спільною сумісною власністю сторін. Крім цього, позивачем не надані суду докази про внесення нею коштів в розмірі 30% на придбання вищевказаної квартири. Доводи позивача, що вона довіряла відповідачу і не заперечувала щодо оформлення квартири на його ім»я спростовуються наданою нею ж розпискою [PERSON] про надання останньому в борг 3 000 доларів США. Зазначена розписка датована 24.01.2003 року. Відібрання від [PERSON] зазначеної розписки спростовує доводи представника позивача про повну довіру позивача відповідачу в придбанні квартири на його ім»я за спільні кошти. Посилання позивача на кредитний договір і отримання по ньому коштів на придбання спірної квартири також позивачем і його представником в суді не доведено, належними доказами не підтверджено. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 23.04.2003 року, остання придбана за 72 000 грн. Саме цю ціну квартири позивач зазначає в своїй позовній заяві. Доводи відповідача, що квартира була придбана за кошти його баби [PERSON] позивачем і його представником не спростовані. З наданих відповідачем договорів про депозитний вклад, довідки «ПриватБанку» вбачається, що на ім»я [PERSON] був відкритий депозитний рахунок в жовтні 2002 року, кошти в сумі 12 000 доларів США були отримані [PERSON] в повному обсязі, а відкритий на її ім»я останній депозитний рахунок від 08.04.2003 року закритий. (а. с. 41, 57). Та обставина, що спірну квартиру було придбано за кошти [PERSON] підтверджується показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Що стосується показів свідків [PERSON] і [PERSON] , то покази цих свідків не дають суду підставу визнати спірну квартиру спільною сумісною власністю [PERSON] . та [PERSON] З огляду на зазначене, позовні вимоги [PERSON] . про визнання права власності на Ѕ частини вищевказаної квартири слід залишити без задоволення. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] . про поділ рухомого майна слід керуватися нормами Глави 8 СК України, оскільки спірне майно було придбане під час дії СК України. Оскільки відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги [PERSON] . в частині поділу рухомого майна, то ці вимоги слід задовольнити і подіти майно, визнавши за [PERSON] право власності на наступне майно: 1. трюмо вартістю 1 200 грн.; 2. пральну машину «Zanussi» вартістю 2 500 грн.; 3. комод вартістю 1 271 грн., а всього майно на загальну вартість 4 971 грн. Визнати за [PERSON] . право власності на наступне майно: 1. дитячий диван «Попелюшка» вартістю 820 грн.; 2. диван кутовий вартістю 3 550 грн., а всього майно на загальну вартість 4 370 грн. Крім цього, суд керуються вимогами ст. 11 ЦПК України і розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, оскільки жодних вимог щодо платежів, здійснених по кредитному договору позивачем не заявлялось, то суд не в праві вирішувати питання, пов’язані з виплатою заборгованості по кредитному договору. Згідно ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] . слід стягнути судові витрати в розмірі 81 грн.

Outcome: partial