Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-28 00:00:00

21.11.2005р. [PERSON]. звернувся до суду з позовом (а.с. 2-3), в якому просив зобов*язати відповідача повернути його трудову книжку, стягнути його заробіток за липень 2005р. у сумі 1244 грн. 27 коп., а також середній заробіток за час затримки розрахунку, невидачі трудової книжки, у сумі 4360 грн. 23 коп., а також компенсацію моральної шкоди у розмірі 5000 грн. Під час судового розгляду позивач уточнив свої вимоги (а.с. 33, 174) та надав письмові пояснення ( а.с. 291-292). В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON]. підтримали вимоги в редакції заяви від 26.09.2007р. (а.с. 174), посилаючись на ті обставини, що після звільнення [PERSON]. 04.08.2005р. не видали трудову книжку та повний розрахунок, просять зобов*язати відповідача повернути трудову книжку, стягнути з відповідача середньомісячну плату у розмірі 1244 грн. 27 коп. за весь час затримки і невидачі трудової книжки, за затримку виплати зарплати за липень 2005р. та за неповний розрахунок при звільненні, компенсацію моральної шкоди - 5000 грн., а також витрати по проведенню експертизи, за нотаріальні і поштові послуги - 173 грн. 75 коп. та 528 грн. 33 коп. Представник відповідача Косолапова І.А. позовні вимоги не визнала. Із її виступу в суді та письмових заперечень ( а.с. 8, 185-186, 263) вбачається, що позивач отримав трудову книжку у відділі кадрів в день звільнення 04.08.2005р., що позивачу не було виплачено розрахунок у повному обсягу в зв*язку з притягненням до матеріальної відповідальності, але позивач при зверненні до суду не дотримався терміну оскарження наказу, передбаченого ст. 233 КЗпП України, що відсутні будь-які підстави для відшкодування позивачу матеріальних витрат під час розгляду справи, що моральна шкода позивачу не завдавалась, він звільнився за власним бажанням, навчався, працював після звільнення. Представник третьої особи - профспілки відповідача не з*явився, надавши клопотання про розгляд справи у його відсутності. Зазначене клопотання судом задоволено з урахуванням позиції позивача, представників сторін. Із заяви представника профспілки (а.с. 191) вбачається, що профспілкова організація ІРП «ІЗАА» ЗАТ « ЗАЗ» заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON]. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків [PERSON]., [PERSON]., з*ясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Із доказів на а.с. 5, 10, 49, 12, 13, 14, 62 вбачається, що [PERSON]. з 27.05.2004р. був прийнятий на роботу на посаду слюсаря Іллічівського заводу автомобільних агрегатів ЗАТ «ЗАЗ», що з 04.08.2005р. позивач був звільнений за власним бажанням. 03.07.2005р. на території складу Іллічівського заводу автомобільних агрегатів, який є підрозділом ЗАТ «ЗАЗ» сталось зіткнення двух автомобілів, по факту якого було проведено відомче розслідування та зроблено висновок щодо винних дій [PERSON]. та притягнення його до матеріальної відповідальності на підставі договору про повну матеріальну відповідальність від 27.05.2004р. та наказу № 150 від 01.08.2005р. Зазначені факти підтверджуються доказами на а.с. 5, 10, 49, 11, 17, 50, 32, 51-59, 144, 295-299. Спір про відшкодування матеріальної шкоди був розглянутий у судовому порядку, рішенням суду від 19.03.2007р. у задоволенні позову ЗАТ «ЗАЗ» про стягнення з [PERSON]. 1578 грн. 83 коп. у відшкодування заподіяної матеріальної шкоди відмовлено (а.с. 295-299). Із зазначеного рішення та доказів на а.с. 5, 11 вбачається, що [PERSON]. відмовився відшкодовувати матеріальну шкоду добровільно і за наказом з нього стягнуто 831 грн. 83 коп. Саме цією обставиною пояснюється невидача розрахунку у повному обсягу при звільненні позивача. При цьому відповідач дотримався вимог ст.ст. 47, 116 КЗпП України та виплатив не оспорювану суму. З копією наказу про матеріальну відповідальність ( а.с. 11) позивач був ознайомлений, на час звільнення 04.08.2005р. його не оскаржив, а звернувся до суду 21.11.2005р., пропустивши без поважних причин тримісячний строк звернення до суду, передбачений ч.1 ст. 233 КЗпП України, а тому суд вважає, що вимоги щодо неповного розрахунку і незаконного стягнення не підлягають задоволенню. При цьому суд бере до уваги, що на підставі п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати на відшкодування матеріальної шкоди, оскільки він вирішується в іншому встановленому для цього порядку, а тому ч.2 ст. 233 КЗпП не стосується вищезазначених позовних вимог [PERSON]. щодо неповного розрахунку внаслідок незаконного стягнення ( а.с. 280-283). Із пояснень свідків [PERSON]., [PERSON] . вбачається, що 04.08.2005р. позивач звернувся до відділу кадрів ІЗАА, де був ознайомлений з наказами про звільнення та матеріальну відповідальність, йому було запропоновано отримати трудову книжку, про що постановити підписи в копіях наказів, особистій картці та журналі, що позивач отримав трудову книжку, але був схвильований повідомленням про матеріальну відповідальність і можливо не в усіх документах розписався. Із доказів на а.с. 60-61, 10, 49, 147 вбачається, що в наявності підписи позивача про отримання трудової книжки в особистій картці та журналі обліку прийома та видачі трудових книжок. Згідно висновку судово- почеркознавчої експертизи ( а.с. 153-155) підпис у книзі обліку прийома та видачі трудових книжок виконаний не позивачем [PERSON]. За цим фактом було проведено перевірку прокуратурою м. Іллічівська на підставі клопотання позивача і ухвали суду. Прокуратурою встановлено постановою від 28.02.2008р. ( а.с. 279, 293), що позивач отримав трудову книжку та залишив приміщення відділу кадрів, не проставивши підпис у книзі обліку руху трудових книжок, після ознайомлення з наказом про притягнення до матеріальної відповідальності, з яким був не згоден. Зазначеною постановою відмовлено в порушенні кримінальної справи за фактом внесення до книги обліку руху трудових книжок даних. Позивачем ця постанова не оскаржена. За таких обставин суд вважає, що сукупність вищезазначених доказів спростовує ствердження позивача про те, що йому не видано при звільненні трудову книжку, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов*язання видати трудову книжку, виплатити компенсацію за час затримки трудової книжки. Крім того, не підлягають задоволенню і інші позовні вимоги [PERSON] ., бо вони пов*язані з вимогами щодо розрахунку і трудової книжки і є безпідставними, факти неправомірних дій відповідача і завдання позивачу шкоди не знайшли підтвердження, позивачем не доведені. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed