Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, вказуючи на те, що рішенням Бахмацького районного суду від 27.07.2006 року із [PERSON]на її користь стягнуті аліменти в розмірі 250 грн. щомісячно, починаючи з 01.07.2006 року до 30.06.2008 року. До лютого 2007 року виконавчий лист знаходився на контролі в ДВС, а 05.02.2007 року виконавчий лист направлено за місцем роботи [PERSON]- в ПП «Альянс». Станом на 01.08.2008 року утворилась заборгованість в сумі 3552,52 грн., яку просить стягнути з відповідача. Також просить стягнути із відповідача пеню від суми несплачених аліментів за період з липня 2006 року по травень 2007 року в розмірі 5697 грн. В ході судового розгляду відповідач сплатив позивачу заборгованість по аліментах в сумі 3350 грн. Представник позивача [PERSON] погодилася, що заборгованість по аліментах становить 3350 грн., зменшила позовні вимоги і просить стягнути з ПП «Альянс» пеню в розмірі 5697 грн. Представник відповідача позов визнав частково. Згоден сплатити пеню за несвоєчасне перерахування аліментів в сумі 837 грн. 50 коп. Розглянувши матеріали справи та заслухавши сторони, суд вважає, що позов про стягнення пені із ПП «Альянс» не підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 27 липня 2006 року з [PERSON] стягнуті аліменти на користь [PERSON] в розмірі 250 грн. щомісячно, починаючи з 01 липня 2006 року і до 30.06.2008 року. 21.09.2006 року на підставі виконавчого листа, поданого стягувачем, державний виконавець відкрив виконавче провадження, а 05.02.2007 року направив виконавчий лист за місцем роботи боржника в ПП «Альянс». Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Часткове визнання представником відповідача позову про стягнення пені за прострочення сплати аліментів суперечить закону. Відповідно до п.1 ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Позов заявлений до ПП «Альянс», яке не зобов'язане сплачувати аліменти позивачу, а лише має обов'язок утримувати їх із доходів [PERSON]та перераховувати [PERSON]. Пленум Верховного Суду України в п.22 Постанови № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказав : «Передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками». За нормами Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання повинен вчинятися в письмовій формі. Сторони по справі не надали суду доказів про укладення правочину щодо сплати пені за затримку перерахування аліментів. Тому відсутні підстави для задоволення позову. Оскільки вимоги позивача про стягнення заборгованості по аліментах були задоволені після пред'явлення позову, то судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed