Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача фермерського господарства «ТОНІС» с.Криків Чемеровецького району Хмельницької області на його користь його трьох неповнолітніх дітей 27600 гривень у вигляді розміру одноразової допомоги трьом дітям, а також 16560 гривень у вигляді відшкодування шкоди, завданої смертю матері неповнолітнім дітям, тобто всього просить стягнути з відповідача 44440 грн., посилаючись на те, що 28 квітня 2006 року водій фермерського господарства «ТОНІС» [PERSON] автомобілем д.н.з. [NUMBER], що належав фермерському господарству «ТОНІС» порушивши п.п. 2.3; 1.2; 1.10; 10.5; 16.11 Правил дорожнього руху України на автодорозі Стайки - Кагарлик, на вул. К.Маркса в м. Кагарлику допустив зіткнення з автомобілем «Рено - Канга», де у якості пасажира перебувала [PERSON]. В результаті зіткнення остання отримала тяжкі тілесні ушкодження несумісні з життям, від яких померла. Позивач в позовній заяві зазначив, що водій [PERSON] Кагарлицьким районним судом Київської області 27 грудня 2006 року був визнаний винним в порушенні правил дорожнього руху, що призвело до вчинення ДТП в результаті чого були причинені [PERSON] тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до смерті потерпілої. Вироком Кагарлицького суду на користь позивача, як потерпілого, було стягнуто з ФГ «ТОНІС» 30 тисяч гривень моральної шкоди та одну тисячу гривень судових витрат. Також зазначає, що після смерті [PERSON], яка була його дружиною, залишилося троє дітей: син [PERSON] [INFO] року народження, який навчається в технікумі, син [PERSON] [INFO]року народження, який навчається в технікумі, та дочка [PERSON] [INFO] року народження, яка також навчається. Позивач вказує в позові, що відповідач є власником автомобіля КАМАЗ д.н.з.[NUMBER], яким керував [PERSON], тому і повинний відшкодувати дітям заподіяну шкоду відповідно до ст.11 ч.3 Закону України «Про охорону праці» та відповідно до ст. 1202 ЦК України виплачувати шкоду щомісячними платежами. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі обґрунтувавши їх вищенаведеними обставинами, та просив стягнути з відповідача на його користь 44440 гривень разом із понесеними ним судовими витратами. Представник відповідача Хоптян В.А. позовні вимоги не визнав і пояснив, що винним в дорожньо - транспортній пригоді вироком суду визнаний водій [PERSON], який працює в фермерському господарстві «ТОНІС», а тому відповідачем повинен бути він, а не фермерське господарство «ТОНІС». Крім того представник відповідача висловив заперечення з приводу підходу до визначення розміру заподіяної шкоди, зазначивши на те, що старший син позивача є повнолітнім і на нього не повинні стягуватися суми на відшкодування шкоди до заявленого позову. Висловив сумнів в тому, що потерпіла взагалі працювала до смерті і отримувала заробітну плату. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково з таких підстав: Між сторонами виникла деліктні правовідносини з приводу відшкодування шкоди, завданої дітям потерпілої [PERSON], яка померла від отриманих в дорожньо-транспортній пригоді тяжких тілесних ушкоджень. З свідоцтва про смерть [PERSON] вбачається, що вона померла [INFO] року. З висновку судово-медичного експерта від 20.05.2006 року вбачається що причиною смерті були травми голови, грудної клітки, живота, переломів кісток, і ушкодження внутрішніх органів, що вказують численні ділянки забоїв і переломів. Смерть наступила внаслідок від ушкоджень при автомобільній травмі в салоні легкового автомобіля. Між отриманими при ДТП тілесними ушкодженнями та смертю потерпілої існує прямий причинно-наслідковий зв'язок. Відповідно до ст.11 ч.3 Закону України «Про охорону праці», відшкодування заподіяної шкоди в разі смерті потерпілого мають діти померлого за рахунок підприємства на якому працював потерпілий і перебував в трудових відносинах з підприємством. В ст.2 Закону України «Про охорону праці» визначено, що дія цього Закону поширюється на підприємства, установи і організації незалежно від форм власності та діяльності на усіх громадян, які працюють, а також залучені до праці на них підприємствах. Тобто, на правовідносини по даній справі дія цього закону не розповсюджується, а тому необхідно відмовити позивачу в задоволенні вимог про стягнення шкоди заявленої з обґрунтуванням на цьому Законі. Що стосується вимоги позову, заявленої відповідно до ст.ст. 1200, 1202 ЦК України, про стягнення з відповідача на користь дітей шкоди, завданої смертю матері дітей, то суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав: Відповідно до ст. 1200 ч.1 ЦК України, в разі смерті потерпілого, право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на утриманні потерпілої або мали на день її смерті право на одержання від неї утримання, тобто діти до досягнення 18 років, або до закінчення навчання в межах 23 років, чоловіків, батькам, які мають пенсійний вік, інвалідам та строк інвалідності, іншим непрацюючим особам, які були на утриманні потерпілого. Шкода зазначеним особам відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та непрацездатних осіб, які перебували на утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника. Згідно ст.1187 ч.2 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, тощо) володіє транспортним засобом. В даному випадку відповідач є власником джерела підвищеної небезпеки яким був автомобіль КАМАЗ д.н.з [NUMBER] і яким керував водій [PERSON] перебуваючи з ФГ «ТОНІС» в трудових відносинах, про що свідчить вирок Кагарлицького райсуду від 22 грудня 2006 року щодо нього, а також це не оспорювалося представником відповідача. З довідки про заробітну плату потерпілої вбачається, що вона отримувала щомісячно по 350 грн. працюючи у приватного підприємця [PERSON] Відповідно до вимог ч.3 ст.1200 ЦК України, частка кожної неповнолітньої дитини з врахуванням частки на саму потерпілу становила 87 грн. 50 коп. на один місяць. Враховуючи, що смерть потерпілої настала 26 квітня 2006 року, троє неповнолітніх дітей мали право отримувати щомісячно по 87 грн. 50 коп. За 29 місяців з часу смерті годувальника, яким була мати за життя дітей, кожна дитина померлої має отримати на відшкодування шкоди по 2537 грн. 50 коп. одноразово. На трьох дітей за 29 місяців відповідач повинен виплатити дітям потерпілої 7612 гривень. Оскільки сини потерпілої продовжують навчання у вищих навчальних закладах, вони мають право отримувати відшкодування шкоди за втрату годувальника на період навчання, але не більш як до досягнення ними 23-х років. Дочка потерпілої, як неповнолітня учениця загальноосвітньої школи, має право на відшкодування шкоди до досягнення нею повноліття. З врахуванням ч.1 ст.1202 ЦК України, відшкодування шкоди повинно здійснюватися щомісячними платежами, тому суд постановляє стягнути з відповідача на користь дитини по 87 грн. 50 коп. щомісячними платежами.

Outcome: approved