Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, що складається з: нежитлової будівлі літера за планом земельної ділянки «Ч» загальною площею 789,4 кв. м., що знаходиться [ADDRESS] та розташованого на земельній ділянці загальною площею 14882,3 кв. м, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посилаючись на ті обставини, що 10.03.2007 року між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу на нерухоме майно, що складається з: нежитлової будівлі літера за планом земельної ділянки «Ч» загальною площею 789,4 кв. м., що знаходиться [ADDRESS] та розташованого на земельній ділянці загальною площею 14882,3 кв. м. При укладенні договору купівлі - продажу нерухомого майна між сторонами було погоджено всі належні умови договору, зокрема щодо ціни, передачі майна у власність. В свою чергу позивач виконав усі зазначені в договорі умови. У зв'язку з ухиленням відповідача від нотаріального посвідчення договору, позивач просить суд визнати договір купівлі продажу нежитлової будівлі укладеного між ним та відповідачем дійсним. Крім того позивач просить суд визнати право власності на земельну ділянку загальною площею 14882,3 кв. м., на якій розміщено спірне нежитлове приміщення пославшись на ті обставини, що при придбані особою будівлі до неї переходить право власності на земельну ділянку, на якій ця будівля розміщена. В ході судового розгляду за клопотанням представника позивача, до участі в судовому розгляді справи в якості співвідповідача залучено Кіровоградську міську раду. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила суду, що спірна земельна ділянка характеризується певним місцем розташування, має визначені межі, встановлена її площа та присвоєна окрема адреса, а тому представник позивача вважає, що у відповідності до ст.. 120 ЗК України до особи яка придбала споруду до цієї особи переходить право власності на земельну ділянку , на якій вона розміщена. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та пояснила, що дійсно 10.03.2007 року між відповідачем та позивачем був укладений договір купівлі-продажу на нерухоме майно, що складається з: нежитлової будівлі літера за планом земельної ділянки «Ч» загальною площею 789,4 кв. м., що знаходиться [ADDRESS] та розташованого на земельній ділянці загальною площею 14882,3 кв. м. З боку позивача виконані всі вимоги у відповідності до договору купівлі продажу, однак на той час відповідач не зміг оформити договір купівлі-продажу у встановленому законом порядку. Представник співвідповідача Кіровоградської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Позовні вимоги в частині визнання права власності на земельну ділянку загальною площею 14882,3 кв. м. [ADDRESS] вважає необґрунтованими з тих підстав, що земля належить до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень на пленарному засіданні ради - сесії. Та зазначила, що позивач не звертався до Кіровоградської міської ради з клопотанням про надання йому у власність зазначеної земельної ділянки. Представник Прокуратури м. Кіровограда заперечує щодо визнання за позивачем оспорюваного права власності на земельну ділянку загальною площею 14882,3 кв. м. [ADDRESS], оскільки у законному порядку позивачем не було ініційовано процес його набуття. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.03.2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу на нерухоме майно, що складається з: нежитлової будівлі літера за планом земельної ділянки «Ч» загальною площею 789,4 кв. м., що знаходиться [ADDRESS] та розташованого на земельній ділянці загальною площею 14882,3 кв. м., що підтверджується копією договору ( а. с. 3-4). Відповідачу зазначене майно, а саме нерухоме майно, що складається з: нежитлової будівлі літера за планом земельної ділянки «Ч» загальною площею 789,4 кв. м., що знаходиться [ADDRESS] належало на праві приватної власності, що підтверджується копією реєстру права власності на нерухоме майно, витяг № 13837726 (а. с. 6) та копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а. с. 7). Позивач згідно ст. 655 ЦК України виконав усі зазначені в договорі умови, та отримав придбане майно у власність, що підтверджується актом приймання передачі від 12.03.2007 р., (а. с. 5), однак у зв'язку з ухиленням відповідача договір не був нотаріально посвідчений. Відповідно ст. 220 ЦК України, суд вважає можливим визнати договір дійсним, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами по справі, і відбулося виконання договору, але відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення. Згідно ст. 334 п.3 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту набрання законної сили рішенням суду. Вимоги, щодо визнання права власності на земельну ділянку загальною площею 14882,3 кв. м. [ADDRESS] задоволенню не підлягають, оскільки у відповідності до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Згідно ч. 2 ст. 377 ЦК України житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки необхідної для їх обслуговування. Визначення права власності на конкретну земельну ділянку, щодо надання якої у власність рішення сесії місцевої ради не приймалось. Позивач не звертався до органу самоврядування , щодо придбання земельної ділянки у власність. У відповідності до ст..26 ч1 п. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» виключною компетенцією міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (у тому числі надання земельних ділянок у власність). З урахуванням викладеного, позовні вимоги щодо визнання права власності на земельну ділянку суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: partial