Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-14 00:00:00

Позивач, як опікун недієздатного [PERSON], звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому просисть визнати недійсним договір купівлі-продажу кімнати, площею 16,9 кв.м. по [ADDRESS] від 17.11.1993 року, укладений між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], обгрунтовуючи це тим, що [PERSON] на час укладення договору страждав психічною хворобою, тому не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними. Представники позивача в судовому засіданні підтримали позов з викладених в ньому підстав та просили позов задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, просили в задоволенні позову відмовити, з огляду на те, що позивач пропустила встановлений законом строк позовної давності, який не може бути поновлений, оскільки остання достовірно знала або ж могла довідатись про порушення, на її думку, прав недієздатного. Представник третьої особи повторно не з`явився в судове засідання, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд визнав можливим розглянути справу за відсутності представника третьої особи, на підставі наявних в справі доказів. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 17.11.1993 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] /продавці/ та [PERSON] /покупець/ був укладений договір купівлі-продажу кінати площею 16,9 кв.м. по [ADDRESS]. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03.04.1997 року [PERSON] визнано недієздатним. З наведеного вбачається, що на час укладення оскаржуваного договору [PERSON]не був визнаний у встановленому законом порядку недієздатним, а тому відсутні підстави вважати, що останній укладаючи договір не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними, навіть за умови, що він, згідно наявних в справі відомостей, на той час перебував на обліку в психоневрологічному диспансері. Водночас, необхідно зазначити, що розпорядженням Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 21.03.2005 року № 323 призначено [PERSON]опікуном недієздатного [PERSON]. Представники позивача в судовому засіданні пояснили, що [PERSON]. з 1966 року проживала спільно з [PERSON]однією сім`єю без реєстрації шлюбу, доглядала за ним, вони вели спільне господарство, а тому післі визнання останнього недієздатним саме її було призначено опікуном. Разом з цим представники позивача не змогли пояснити суду ту обставину, що з часу визнання [PERSON] недієздатним (1997 рік), позивач лише 2005 році звернулась до органу опіки та піклування з заявою про призначення її опікуном недієздатного, з яким весь цей час проживала разом. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частина 1 ст. 261 ЦК України визначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач пропустила визначений законом строк позовної давності, оскільки остання як особа, яка з 1966 року проживала спільно з [PERSON]однією сім`єю без реєстрації шлюбу, достовірно знала про продаж кімнати, а також мала реальну можливість довідатись про це. Таким чином, суд критично оцінює та не приймає до уваги твердження представників позивача про те, що позивач раніше не могла дізнатись про порушення прав [PERSON], оскільки вона лише в 2005 році була призначена його опікуном. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких підстав, коли встановлено, що позивач достовірно знала про належність спірної кімнати відповідачу і в межах визначеного законом трирічного строку не зверталась до суду за захистом порушених, на її думку, прав [PERSON], пропустивши тим самим строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, і не надала суду доказів про поважність причин пропуску строку позовної давності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed