Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до Ялтинського міського суду АРК із зазначеною позовною заявою в порядку процесуальних вимог цивільного судочинства і просить суд : - Стягнути з [PERSON] на його користь в порядку відшкодування вартості майна, яке було одержано на виконання недійсного правочину, п'ятсот п'ятдесят тисяч триста п'ятдесят чотири гривні. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [PERSON] є опікуном [PERSON], яка була власницею квартири [ADDRESS], і за визнаним судом недійсним договором купівлі-продажу від 5 грудня 2002 року зазначена квартира була відчужена відповідачу [PERSON] Враховуючи, що на момент звернення до суду майно в натурі не збереглось, позивачка просить суд ухвалити рішення про відшкодування вартості квартири за цінами стосовно вартості спорудженого на місці квартири жилого будинку. У судовому засіданні позивачка та її представник на підставі довіреності [PERSON] наполягали на задоволенні позову із зазначених підстав. Представники відповідача [PERSON] проти позову заперечували, посилаючись на те, що відсутній сам предмет спору, адже відповідач є власником жилого будинку [ADDRESS] на підставі рішення Ялтинського міського суду АРК від 11 жовтня 2006 року, квартира, що належала [PERSON], була знищена при пожежі до укладення визнаного недійсним договору купівлі-продажу. Суд залучив до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON], який за довіреністю від імені недієздатної особи здійснив відчуження квартири, проте він у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Особи, які беруть участь у справі, не заявили у суді, що факти, які мають значення для справи, їм відомі особисто, тому не вирішувалось питання про їх допит в якості свідків згідно зі ст. 184 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачки, представників сторін , повно та всебічно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви з таких підстав. За рішенням Виконавчого комітету Ялтинської міської ради № 61 від 22 січня 2004 року опікуном недієздатної [PERSON] призначена [PERSON], яка має достатній обсяг цивільної та цивільно-процесуальної дієздатності і діє як позивач в інтересах недієздатної особи. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду АРК від 10 липня 2007 року визнаний недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 5 грудня 2002 року між [PERSON], в інтересах якої діяв на підставі довіреності [PERSON], та [PERSON] Зазначеним рішенням було встановлено, що [PERSON] на підставі рішення Ялтинського міського суду АРК від 11 жовтня 2006 року є власником окремого жилого будинку [ADDRESS], право ж [PERSON] на квартиру було припинено на підставі ч. 4 ст. 346 ЦК України, оскільки квартира була знищена при пожежі ще до укладення визнаного недійсним договору її купівлі-продажу. Відповідно до ст. 61 ч. 1 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, не підлягає доказуванню, що за договором купівлі-продажу від 5 грудня 2002 року квартира [ADDRESS] не відчужувалась і у власність [PERSON] не передавалась, оскільки право [PERSON] на цю квартиру на момент укладення недійсного правочину вже було припинено. Враховуючи викладені обставини, суд має відмовити у задоволенні позову, адже з підстав ч. 1 ст. 216 ЦК України суд вправі стягнути вартість майна лише в разі реальної передачі майна на виконання недійсного правочину. Якщо майно за недійсним правочином не передавалось взагалі, то і відсутні підстави для стягнення його вартості. При цьому суд відзначає, що метою судового захисту за змістом ст. 16 ЦК України є захист наявного права, яке на момент вчинення договору купівлі-продажу від 5 грудня 2002 року вже не існувало. Таким чином, розглянувши цивільну справу в присутності прокурора, представника відповідача, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає. Питання про розподіл судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed