Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Українсько-болгарського спільного підприємства «Болфіш» ЛТД, СМ БРТІ про визнання правочину дійсним та визнання права власності. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 30.09.1999 року він придбав у приватну власність дві квартиру № 60 та квартиру № 61, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. 15 листопада 1999 року він купив у відповідача належні йому нежилі приміщення. Згідно домовленості відповідач зобов'язався передати йому у власність вищевказані нежилі приміщення та підготовити всю необхідну документацію для оформлення угоди у нотаріальній конторі, а він (позивач) за ці приміщення уплатив відповідачу узгоджену суму. Однак відповідач повністю не виконав свої зобов'язання - ухиляється від нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу і він змушений звернутися до суду, оскільки фактично купив нежилі приміщення, оплатив їх та користується ними з листопада 1999 року. Просить визнати договори купівлі-продажу нежилих приміщень, які знаходяться за адресою: [ADDRESS], від 15.11.1999 року дійсним та визнати за ним право власності на ці приміщення. Позивач у судове засідання не з'явився, представив на адресу суду заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник Українсько-болгарського спільного підприємства «Болфіш» ЛТД у судове засідання не з'явився, представив на адресу суду письмові пояснення по суті позову, згідно до яких позовні вимоги [PERSON] визнають у повному обсязі і не заперечують проти їх задоволення. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів, так як мається достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за таких підстав. Судовим розглядом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належать квартири № 60 та № 61, які розташовані за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договорами купівлі-продажу квартир від 30.09.1999 року (а.с. 5,7). 15 листопада 1999 року позивач [PERSON] придбав в Українсько-болгарського спільного підприємства «Болфіш» ЛТД належні йому нежилі приміщення: - ізольовані горищні приміщення, які прилягають до квартир № 60 і № 61 та розташовані на одному рівні (поверсі) з даними квартирами, площею 97,61 кв.м.; - ізольований коридор, який розташований напроти квартир № 60 і № 61 та об'єднує ці квартири з горищним приміщенням, площею 26,6 кв.м.; - лоджію, яка прилягає до горищного приміщення, площею 7 кв.м.; - частину сходової площадки, яка прилягає до квартири № 60, площею 6,2 кв.м.; - ізольовані горищні приміщення, які розташовані безпосередньо над квартирами № 60 і № 61, площею 125,6 кв.м. Цей договір було письмово укладено (а.с. 9). Згідно домовленості відповідач зобов'язався передати позивачу [PERSON] у власність вищевказані нежилі приміщення та підготовити всю необхідну документацію для оформлення угоди у нотаріальній конторі, а позивач уплатив відповідачу узгоджену суму за нежилі приміщення, що підтверджується квитанціями (а.с. 13). Однак відповідач не виконав свої зобов'язання, ухиляється від нотаріального посвідчення договорів. Відповідно до ст. 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися про всі умови договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна з сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У такому випадку нотаріальне посвідчення договору не потрібне. Таким чином, між [PERSON] та Українсько-болгарським спільним підприємством «Болфіш» ЛТД було укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень за адресою: [ADDRESS], що дотепер ніким не оскаржений. Позивач фактично купив вищевказані нежилі приміщення, оплатив узгоджену за них грошову суму та користується ними з листопада 1999 року. Відповідач Українсько-болгарське спільне підприємство «Болфіш» ЛТД не заявляє вимог про визнання договорів купівлі - продажу недійсними й про їх розірвання. На підставі ст.ст. 220, 334 ЦК України,

Outcome: approved