Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-08 00:00:00

Ялтинська міська рада звернулася до суду з позовом у якому просить суд зобов'язати [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку [ADDRESS](розмір у плані 1 на 2 м) шляхом зносу самовільно вибудуваної прибудови та відновити розруйновану конструкцію квартири [ADDRESS] у попередній стан, згідно з планом КП БТІ м. Ялта. Вимоги мотивовані тим, що відповідачка самовільно, без будь-яких дозволів та підстав зайняла земельну ділянку, та перепланувала квартиру, зробивши окремий вхід до неї. Представник Комунального підприємства РЕО-2 у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідачка проти позову заперечувала, так як була вимушена зробити перепланування та ще один окремий вхід у квартиру у зв'язку з розірванням шлюбу. Іншого житла у неї немає, і вона була вимушена зробити перепланування. Розглянувши матеріали справи, вислухавши сторони, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Ст. 60 ЦПК України, встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 17 жовтня 2006р. відділом реєстрації актів громадянського стану Ялтинського міського управління юстиції АР Крим, було видане свідоцтво про розірвання шлюбу, укладеному між [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Ялтинського міського суду від 21 серпня 2006р. при розподілі майна між [PERSON] та [PERSON] за останньою було визнане право власності на 1/2 квартири [ADDRESS]. У зв'язку з наведеним, відповідачкою по справі було зроблено перепланування приміщень 18-2, 18-1, зроблені нові приміщення 18-2, 18-10, 18-11,18-9,18-1. Також був зроблений дверний проїм. Відповідно до висновку Кримніїпроекту від 17 травня 2007р. виконані роботи не порушили несучі конструкції будівлі, армоцеглові перегородки не роблять негативного впливу на несучу конструкцію будівлі. Відповідачкою надана суду заява сусідів [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON] про згоду щодо устрою огорожі земельної ділянки біля квартири. Дозволи на реєстрацію приміщень були надані 11 квітня 2007р. - Санітарно-епідеміологічною станцією, 06 квітня 2007р. - Ялтинським міським управлінням МНС України в АР Крим, на залізну огорожу у 2002 отриманий дозвіл РЕО-2, а 07 жовтня 2002р. був виданий дозвіл на це Управлінням міського господарства виконавчого комітету Ялтинської міської ради. Питання щодо реєстрації приміщень по теперішній час знаходиться на розгляді міжвідомчої комісії виконавчого комітету Ялтинської міської ради, що підтверджується як заявою відповідачки, так і вищенаведеними листами на адресу МВК Санітарно-епідеміологічної станції, та Ялтинського міського управління МНС України в АР Крим. Як випливає з рішення виконавчого комітету Ялтинської міської ради від 12 квітня 2007р. про зобов'язання відповідачки відновити конструкції квартири та знести прибудову до лоджії, матеріали МВК взагалі не приймалися до уваги. П.п. 3 п. «а» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить сприяння розширенню житлового будівництва, подання громадянам, які мають потребу в житлі, допомоги в будівництві житла. Але цій обов'язок виконавчим комітетом Ялтинскьої міської ради належно не здійснювався. Ч. 2 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідачкою виконані зазначені умови, але вона не може провести правову реєстрацію перепланувань з вини виконавчого органу Ялтинської міської ради. За такими умовами, суд не вважає обґрунтованим посилання позивача на ст. 125, 152 ЗК України, 376 ЦК України, ст. 100 ЖК УРСР, так як порушення, які є на думку позивача, виникли не з вини відповідачки. Щодо посилання позивача на притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності по ст. 150 КУпАП у 2006р., то відповідно до ст. 39 цього Кодексу відповідачка не є такою, що була піддана адміністративному стягненню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed