Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 25.09.2008 року звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачу на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований в [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 0.18766 га. 15.03.2007 року. Відповідач за згодою його дружини продали цей будинок за 5000 гривень, про що відповідач надав власноручно написану письмову розписку, та зобов’язався нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу будинку протягом місяця з моменту отримання від нього грошей. Однак до цього часу ухиляється від виконання даного зобов’язання. Просив визнати договір купівлі-продажу майна, укладений між ним та відповідачем дійсним й визнати за ним право приватної власності на будинок з господарськими будівлями і спорудами. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив визнати договір купівлі-продажу укладений між позивачем та відповідачем дійсним та визнати за ним право приватної власності на будинок, розташований в [ADDRESS] , просив судові витрати віднести на його рахунок. Відповідач до суду направив заяву про слухання справи у його відсутність, в якій зазначив про визнання позову повністю. Суд відповідно до ст. 164 ч.4 ЦПК України вважає можливим слухати справу у його відсутність, оскільки це не суперечить діючому закону. Вислухавши доводи позивача в обґрунтування позову, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Дані відносини відносяться до цивільних правовідносин і регулюються нормами діючого цивільного законодавства: ст. 14 Конституції України, ст. 220 ч. 2,334, 392, 655, 657 ЦК України, ст. 2, 3, 12, 48, 50 Закону України „Про власність”, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року „ Про судову практику у справах про визнання угод недійсними”, відповідно до яких право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Предметом спору є купівля-продаж будинку, розташованого в [ADDRESS] Судом встановлено факт, вчинення правочину купівлі-продажу нерухомого майна, будинку між позивачем і відповідачем за обумовленою ціною, та факт належності майна відповідачу і ці факти підтверджуються письмовими доказами по справі (а.с. 10-13). Відповідач, згідно договору зобов’язаний посвідчити договір купівлі-продажу у нотаріальному порядку, однак до цього часу зобов’язання не виконав. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами по справі, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, що є істотною умовою договору, то суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач у суді довів факт неналежного виконання умов договору купівлі – продажу будинку відповідачем, але відповідач не надав доказів належного виконання договору купівлі – продажу житлового будинку. Отже позов підлягає задоволенню. Враховуючи наведені обставини справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню і є підстави для визнання правочину купівлі-продажу будинку, розташованого в [ADDRESS] укладеного між [PERSON] та відповідачем дійсним та визнання права приватної власності на будинок, з господарськими будівлями і спорудами за позивачем. Оскільки позов задоволено повністю та позивач просив віднести судові витрати в сумі 81 гривню на його рахунок, то суд вважає можливим не стягувати судові витрати із відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: approved