Jurisdiction: commercial
Date: 2008-09-01 00:00:00

По первісному позову: Позивач за первісним позовом звернувся до Господарського суду міста Києва з вимогою про розірвання договору оренди та виселення відповідача за первісним позовом з нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Січневого Повстання, 3-А, загальною площею 167 кв.м., яке передане останньому згідно Договору оренди від 03.07.2001 р. Строк дії договору встановлено з 03.07.2001 р. по 03.07.2004 р, який було пролонговано до 03.07.2007 р. Будинок № 3-А по вул. Січневого Повстання в м. Києві знаходиться в комунальній власності територіальної громади Печерського району м. Києва та перебуває на праві оперативного управління у позивача на підставі рішення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 20.12.2005 р. №45. Відповідно до своїх статутних завдань позивач має право управляти комунальним майном, переданим в оперативне управління, здійснювати контроль за дотриманням орендарями умов договорів оренди. В обґрунтування свого позову позивач стверджує, що строк дії договору оренди вищевказаного нежитлового приміщення закінчився. В порядку ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” позивач направив на адресу відповідача рекомендованим листом попередження 14.06.2007 р. та 26.06.2007 р. за №141, в яких зазначав, що договір оренди від 03.07.2001 р. закінчився і вимагав звільнити приміщення, передавши його по акту прийому-передачі, однак відповідач відмовився. Крім того, представник позивача в обґрунтування свого позову в судовому засіданні додатково зазначив, що відповідач без дозволу позивача передав вказане вище нежитлове приміщення в суборенду та використовує його не за призначенням, про що було складено Акт. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача по первісному позову є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, у відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як вбачається із матеріалів справи, єдиною посадовою особою, яка наділена правом отримувати поштові цінні та рекомендовані листи є директор відповідача, Бормотов В.І. З пояснення Бормотова В.І., встановлено, що жодного попередження чи іншого документу, в якому б позивач наполягав на розірванні договору оренди від 03.07.2001 р. та звільнення орендованого приміщення на адресу відповідача не надходило. Враховуючи ту обставину, що відповідач заперечує одержання ним будь-яких заяв чи попереджень від позивача, а також те, що позивач не довів у судовому засіданні, що ним було належним чином попереджено відповідача про припинення договору оренди та звільнення нежитлового приміщення, суд вважає факт направлення і одержання попередження про закінчення терміну дії договору недоведеним. Крім того, у відповідності до п. 38 „Правил надання послуг поштового зв’язку”, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 р. за №1155 у листах з оголошеною цінністю відправляються цінні папери, документи (дипломи, паспорти, посвідчення водія, свідоцтва про народження, свідоцтва про одруження, трудові книжки, військові квитки тощо), облігації державних позик, лотерейні білети, грамоти, фотокартки, художні картки, рукописи, пенсійні та судові справи, ділові папери, звіти, документи, які становлять цінність для відправника або одержувача, а також на адресу юридичних осіб - заяви, скарги. У відповідності до п. 78 цих Правил, бланк опису вкладається відправником у двох примірниках із зазначенням адреси одержувача, кількості предметів, вартості кожного з цих предметів. Обидва примірники опису підписуються відправником. Дослідивши надане позивачем до суду попередження №141 про закінчення терміну дії договору оренди цей документ не приймається судом, як належний та допустимий доказ відповідно до ст.ст. 32-34 ГПК, оскільки, в порушення п. 38 „Правил надання послуг поштового зв’язку”, відсутні докази направлення його цінним листом з вкладеним описом. Таким чином, позивачем по первісному позову не надано належних доказів про те, що відповідач був попереджений належним чином про закінчення терміну дії договору оренди. Тому, у відповідності до ст. 284 ГК України та ч. 2 ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Положенням ст. 764 ЦК України передбачено, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновлений на строк, який був раніше встановлений договором. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач після закінчення терміну дії договору оренди продовжив користуватися зазначеним вище нежитловим приміщенням та належним чином виконувати свої обов’язки орендаря за договором. Одночасно з цим, позивач продовжив ставитись до відповідача, як до належної сторони за договором оренди від 03.07.2001 р., нараховуючи йому орендну плату і т.і. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено , що вказане вище нежитлове приміщення використовується відповідачем за його призначенням, зокрема, для розміщення офісу (контори). Наданий позивачем Акт ..............., також не приймається судом як належний доказ того, що відповідач передає орендоване приміщення в суборенду, оскільки на ньому відсутні підписи уповноважених осіб відповідача про ознайомлення з його змістом. Крім того, у відповідності до положень ч. 2 ст. 22 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” орендар має право передати в суборенду нерухоме та інше окреме індивідуально визначене майно (окремі верстати, обладнання, транспортні засоби, нежилі приміщення тощо), якщо інше не передбачено договором оренди. При цьому строк надання майна у суборенду не може перевищувати терміну дії договору оренди. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що договором оренди від 03.07.2001 р. відповідачу не заборонено передавати орендоване ним нежитлове приміщення в суборенду. За таких фактичних обставин та правових підстав первісний позов задоволенню не підлягає. По зустрічному позову: 22.07.2008 р. відповідачем була подана зустрічна позовна заява про зміну умов договору оренди нежитлового приміщення по вул. Січневого Повстання, 3-А в м. Києві, що був укладений між сторонами 03.07.2001 р. і визнання укладеним договору оренди зазначеного нежитлового приміщення в запропонованій відповідачем редакції від 19.02.2008 р. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача по зустрічному позову про зміну умов договору оренди є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, матеріалами справи доведено, що з 1986 року по теперішній час, позивач за зустрічним позовом знаходиться та здійснює свою господарську діяльність на території Печерського району м. Києва. 02.12.1986 р., йому, на підставі Рішення Київського міського виконавчого комітету №1166, було надане у користування нежитлове приміщення в будинку №3-А по вул. Січневого Повстання в м. Києві, загальною площею 167 кв.м. Позивач за зустрічним позовом прийняв це приміщення та став використовувати його для здійснення своєї статутної господарської діяльності. В подальшому, на підставі цього Рішення укладалися відповідні договори оренди за участю позивача за зустрічним позовом та уповноважених суб’єктів комунальної власності. Зокрема, 03.07.2001 р. між позивачем за зустрічним позовом та попередником відповідача був укладений договір оренди відносно вказаного вище нежитлового приміщення. Умови цього договору були затверджені Рішенням Арбітражного суду м. Києва від 03.07.2001 р. у судовій справі №3/373. У відповідності до цього договору, попередник відповідача за зустрічним позовом, на підставі вказаного Рішення №1166 від 02.12.1986 р. та листа №18-260/4 від 29.02.2000 р., передав, а позивач за зустрічним позовом прийняв у строкове платне користування зазначене приміщення, з метою розміщення у ньому контори та торговельного залу. У відповідності до умов п. 6.1. вказаного договору оренди, строк його дії був встановлений в три роки - з 03.07.2001 р. до 03.07.2004 р. За умовами п. 7.2. цього договору позивачу за зустрічним позовом було надане переважне право щодо його пролонгації перед іншими суб’єктами. Цим договором одностороння його зміна або припинення не допускались. За час дії договору оренди позивач за зустрічним позовом, належним чином виконував усі його умови. На підтвердження належного виконання умов договору оренди, позивач надав суду відповідні акти звірки взаєморозрахунків щодо сплати орендних платежів, плати за спожиті комунальні послуги та відповідно платіжні доручення, які підтверджують сплату орендних платежів. Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.11.2004 р., прийнятим у судовій справі №22/420, договір оренди від 03.07.2001 р., був пролонгований на той самий термін і на тих самих умовах - до 03.07.2007 р. Після судової пролонгації договору оренди від 03.07.2001 р. позивач за зустрічним позовом, як добросовісний орендар, продовжив належним чином виконувати свої обов’язки і правові підстави для припинення або розірвання договору оренди від 03.07.2001 р., передбачені ст. 18 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” та самим договором оренди, відсутні. Як було зазначено вище, 03.07.2007 р. строк дії договору оренди від 03.07.2001 р. закінчився. Однак ані позивач за зустрічним позовом ані відповідач повторно, належним чином у визначений термін, своїх намірів припинити цей договір в зв’язку із закінченням його строку не виявили. За таких фактичних обставин та правових підстав, договір оренди від 03.07.2001 р. у відповідності до його п. 7.2., вважається повторно пролонгованим на тих самих умовах, на три роки, тобто до 03.07.2010 р. 18.10.2007 р., Рішенням Печерської районної у м. Києві ради №9, було створене Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Печерської районної у м. Києві ради». 15.02.2008 р. КП «Дирекція»своїм Листом №243 повідомило позивача за зустрічним позовом про свої реквізити для проведення з 01.03.2008 р. подальших розрахунків по орендній платі за орендоване нежитлове приміщення. Крім того, цим же Листом позивачу було запропоновано оформити додаткову угоду до договору оренди, в термін до 29.02.2008 р. Позивач за зустрічним позовом, з метою впорядкування та належного закріплення своїх правовідносин з уповноваженими органами Печерської районної державної адміністрації у м. Києві щодо користування вказаним вище приміщенням, погодився з цією пропозицію. Позивачем був підготовлений відповідний проект договору на оренду приміщення. В основу цього проекту договору були покладені редакція пролонгованого договору оренди від 03.07.2001 р., положення типового договору оренди майна комунальної власності Печерської районної державної адміністрації у м. Києві, а також були враховані в повному обсязі інтереси обох сторін. Також встановлені загальні принципи виконання зобов’язань та відповідальності сторін, терміни та поняття необхідні для договорів цього виду у відповідності до вимог чинного законодавства України, зокрема ст. 10 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, якою визначено коло істотних умов договору оренди відповідно до норм ЦК України, спеціальних нормативних актів, що регулюють даний вид договірних відносин. Враховуючи, що зміст договору оренди від 19.02.2008 р., запропонований позивачем за зустрічним позовом для укладення, не передбачає зміну істотних умов договору оренди від 2001 р., не суперечить актам діючого законодавства України, позивач правомірно використав своє право, передбачене положеннями ст.ст. 179, 188 ГК України вийти з пропозицією. 19.02.2008 р. позивачем за зустрічним позовом, на адресу відповідача та КП «Дирекції», для розгляду та підписання були направлені листи з проектом договору оренди вказаного вище приміщення. Положенням ст. 11 ГПК України передбачено, що підприємство чи організація, які вважають за необхідне змінити чи розірвати договір, надсилають пропозиції про це другій стороні за договором. Підприємство, організація, які одержали пропозицію про зміну чи розірвання договору, відповідають на неї не пізніше двадцяти днів після одержання пропозиції. Якщо підприємства і організації не досягли згоди щодо зміни чи розірвання договору, а також у разі неодержання відповіді в установлений строк з урахуванням поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення господарського суду. У відповідності до ч. 3 ст. 188 ГК України, сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору оренди, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. В зазначених нормах наведений імперативний обов’язок сторін, відступити від якого вони не вправі. Відповідач за зустрічним позовом, діючи в порушення вказаних вимог закону жодної відповіді щодо укладення запропонованого договору оренди приміщення позивачу не направив та з приводу його укладення не заперечив. Представником відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні було надано копію листа №115/6 від 27.02.2008 р. Відповідач посилається на цей лист, як на доказ про відмову від укладення запропонованого позивачем договору оренди в редакції від 19.02.2008 р. Наданий лист не приймається судом як належний доказ, оскільки, як вбачається зі змісту цього листа, відповідач за зустрічним позовом лише повідомляє про недійсність листа КП «Дирекція»від 15.02.2008 р. №243, та в ньому відсутні посилання щодо прийнятого рішення за результатами розгляду пропозиції про зміну чи розірвання договору оренди. Згідно з ч. 4 ст. 188 ГК України, у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Представником відповідача за зустрічним позовом не було надано жодного пояснення відносно не зарахування орендної плати за квітень 2008 р. в сумі 913,54 грн. Таким чином, наданими суду матеріалами справи та поясненнями представників Київське державне виробниче монтажно-пусконалагоджувальне підприємство довело правомірність заявлених зустрічних позовних вимог, а Комунальне підприємство по утриманню та експлуатації житлового фонду «Липкижитлосервіс»не довело протилежне, а тому суд дійшов висновку про задоволення зустрічних позовних вимог у повному обсязі. Витрати по сплаті судового збору та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України, підлягають стягненню з Комунального підприємства по утриманню та експлуатації житлового фонду «Липкижитлосервіс». В судовому засіданні 02.09.2008 р. за згодою представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Outcome: approved