Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-22 00:00:00

у квітні 2008 р. прокурор м. Чернігова пред'явив позов в інтересах Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Чернігові Чернігівської області до [PERSON], у якому просив стягнути 99089 грн. 43 коп. на відшкодування шкоди. Свої вимоги прокурор обгрунтовував тим, що даний позов пред'явлено у порядку ст. 361 Закону України „Про прокуратуру” на захист інтересів держави в особі позивача, який має статус державної некомерційної самоврядної організації. 07.02.2007 р. з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої треті особи по даній справі [PERSON] і [PERSON] зазнали трудового каліцтва. У зв'язку з цим Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Чернігові Чернігівської області за період з 14.02.2007 р. по 11.03.2008 р. виплатило останнім страхові виплати згідно з Законом України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності”, а також відшкодувало Управлінню Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова виплачену їм пенсію по інвалідності згідно з Порядком відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у загальній сумі, що вказана вище. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України [PERSON] у порядку регресу має відшкодувати позивачеві шкоду, завдану вищевказаною дорожньо-транспортною пригодою. Оскаржуваним рішенням позов частково задоволено: на користь останнього з відповідача стягнуто 5000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, а також на користь держави 51 грн. мита і 30 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи. В апеляційній скарзі прокурор м. Чернігова просить змінити дане рішення і задовольнити позов у повному обсязі. Доводи скарги зводяться до того, що всі кошти, виплачені Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Чернігові Чернігівської області у зв'язку з трудовим каліцтвом [PERSON] та [PERSON], відповідач має відшкодувати йому у повному обсязі. Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Чернігові Чернігівської області у своїй апеляційній скарзі просить скасувати назване вище рішення і задовольнити позов у повному обсязі. При цьому воно посилається на те, що у зв'язку з трудовим каліцтвом третіх осіб по даній справі, що сталося з вини [PERSON], воно зобов'язане було виплатити кошти, про які йшлося вище. Оскільки ці кошти [PERSON] та [PERSON]виплачено, то відповідач має відшкодувати їх у порядку регресу. У судовому засіданні прокурор та представник позивача підтримали апеляційні скарги, а представник відповідача їх не визнав. Сенс заперечень останнього полягає в тім, що рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим. Треті особи по справі щодо вирішення спору між сторонами покладалися на розсуд суду. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційна скарга прокурора м. Чернігова підлягає задоволенню, а апеляційна скарга Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Чернігові Чернігівської області - частковому задоволенню з таких підстав. Частково задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що: - за змістом ст.ст. 1166, 1191 ЦК України у порядку регресу підлягає відшкодуванню лише та шкода, що мала бути відшкодована потерпілому самою винною особою. У зв'язку з цим не підлягає відшкодуванню у порядку регресу виплачена позивачем роботодавцю третіх осіб допомога з тимчасової непрацездатності та виплачена третім особам одноразова допомога у зв'язку з стійкою втратою працездатності, т.я. ці види відшкодування в силу ч. 1 ст. 1195 ЦК України не відшкодовуються винними особами потерпілим, а їх виплата є обов'язком Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Чернігові Чернігівської області згідно з Законом України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності”, - [PERSON] є особою похилого віку, має незадовільний стан здоров'я, матеріально незабезпечений, джерелом доходів має лише пенсію; він спричинив шкоди діями, що не пов'язані з вчиненням злочину. Тож виходячи з загальних засад цивільного судочинства, зокрема з засад розумності, добросовісності й справедливості, розмір завданої ним шкоди підлягає зменшенню до 5000 грн. Але з такими висновками не може погодитися апеляційний суд. Так, по справі встановлено і ніким не оспорюється, що: - 07.02.2007 р. з вини позивача сталася дорожньо-транспортна пригода (за що його судом було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України), внаслідок якої треті особи по справі [PERSON] та [PERSON] зазнали трудового каліцтва, - у зв'язку з отриманням трудового каліцтва позивач виплатив: 1) на відшкодування шкоди, заподіяної у такий спосіб [PERSON], 8035 грн. 44 коп. - відшкодування роботодавцеві останнього витрат на оплату йому допомоги з тимчасової втрати працездатності за періоди з 14.02.2007 р. по 16.04.2007 р. і з 27.05.2007 р. по 12.06.2007 р., 33660 грн. 00 коп. - самому [PERSON] у вигляді одноразової допомоги в зв'язку з стійкою втратою працездатності, 12583 грн. 69 коп. - теж самому [PERSON]у вигляді відшкодування втраченого заробітку за період з 13.06.2007 р. по 31.12.2007 р., 990 грн. 00 коп. - на відшкодування Управлінню Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова виплаченої [PERSON]пенсії по інвалідності за період з 13.06.2007 р. по 31.12.2007 р., 2) на відшкодування шкоди, заподіяної у такий же спосіб [PERSON] 5551 грн. 26 коп. - відшкодування роботодавцеві останнього витрат на оплату йому допомоги з тимчасової втрати працездатності за періоди з 14.02.2007 р. по 02.04.2007 р., з 12.06.2007 р. по 19.07.2007 р. і з 22.02.2008 р. по 11.03.2008 р., 33660 грн. 00 коп. - самому [PERSON] у вигляді одноразової допомоги в зв'язку з стійкою втратою працездатності, 2504 грн. 52 коп. - теж самому [PERSON] у вигляді відшкодування втраченого заробітку за період з 20.07.2007 р. по 01.03.2008 р. Загальний розмір вищевказаних виплат становить 99089 грн. 43 коп. Викладені обставини також підтверджуються наявними у справі документами. З вищеописаного апеляційний суд робить наступні висновки. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. [PERSON] є особою, з вини якого завдано шкоду третім особам по даній справі [PERSON] і [PERSON] у загальній сумі 99089 грн. 43 коп., яку їм відшкодовано за рахунок Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Чернігові Чернігівської області. Чинне законодавство не передбачає відповідальність [PERSON] перед Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Чернігові Чернігівської області за завдану у вищеописаний спосіб шкоду в розмірі, що є меншим, ніж її фактичний розмір. Таким чином він має відшкодувати позивачеві ці кошти у порядку регресу у повному обсязі. Посилання місцевого суду на те, що в силу ч. 1 ст. 1195 ЦК України не підлягають відшкодуванню відповідачем кошти, виплачені позивачем на відшкодування допомоги з тимчасової непрацездатності та як одноразова допомога у зв'язку з стійкою втратою працездатності внаслідок отримання третіми особами трудового каліцтва, суперечить вищенаведеному і є хибним. Висновки місцевого суду, з яких він зменшив розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню Відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Чернігові Чернігівської області, крім того, що не відповідають нормам матеріального права, про що вже йшлося вище, не відповідають і фактичним обставинам справи. Так, посилання суду на те, що [PERSON] є особою похилого віку, не відповідає загальноприйнятим у суспільстві уявленням про похилий вік людини, оскільки станом на момент розгляду місцевим судом справи він мав 61 повний рік. У справі нема жодного доказу того, що останній має незадовільний стан здоров'я і що він матеріально незабезпечений, що джерелом його доходів є лише пенсія. Сама по собі та обставина, що відповідач завдав шкоди діями, що не пов'язані з вчиненням злочину, згідно з чинним законодавством, що регламентує спірні правовідносини, не є підставою для зменшення його відповідальності за спричинену шкоду. Тож оскаржуване рішення підлягає зміні шляхом збільшення стягнутого з [PERSON] на користь Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Чернігові Чернігівської області розміру відшкодування шкоди до 99089 грн. 43 коп. Згідно з ч. 5 ст. 88 ЦПК України у зв'язку з збільшенням апеляційним судом розміру шкоди, що має бути відшкодована позивачеві, розмір стягнутого судом І інстанції з відповідача мита на користь держави підлягає збільшенню до 990 грн. 89 коп.

Outcome: partial