Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-29 00:00:00

[PERSON]. 4 вересня 2008 року звернулася в суд з позовом до Малого проектно-виробничого підприємства «Гірник-РЕМО ЛТД» про зміну дати причин звільнення, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що вона на вказаному підприємстві працювала обліковцем видобутого піску. З посадовою інструкцією при укладанні трудового договору вона ознайомлена не була. Договору про повну матеріальну відповідальність з відповідачем не укладала. З 28 липня по 6 серпня 2008 року вона знаходилась на лікуванні в денному стаціонарі. 7 серпня 2008 року коли вона вийшла на роботу їй було запропоновано звільнитися з роботи. Вона відмовилась. Згідно з наказом №3 від 31.07.2008 року її було звільнено з роботи 1.08.2008 року за ст. 41п.2 КЗпП України, тобто в період її хвороби. В трудовій книжці їй було зроблено запис про звільнення з 7.08.2008 року. З наведених підстав в вважає звільнення незаконним. Але оскільки вона там працювати не бажає, просить змінити дату та причину звільнення - за власним бажанням. Враховуючи незаконність звільнення просить виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу по день вирішення справи. В результаті незаконних дій з боку відповідача їй спричинена моральна шкода. Погіршилось здоров»я, вона принижена в очах водіїв, стосунки в родині напружені, оскільки її чоловік є співзасновником підприємства. Моральну шкоду оцінює в 5000 грн., яку просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала, за обставин, викладених у позовній заяві, просила його задоволити. Представник відповідача позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON]. була прийнята на роботу обліковцем в Сиваковецькому кар'єрі по видобутку піску на сезон роботи кар»єра, тимчасово, згідно наказу №1 від 16.03.2002 року. Наказом №3 від 31.07.2008 року [PERSON]. звільнена з займаної посади з 1.08.2008 року за втрату довір»я з боку директора згідно п.2 ст.41 КЗпП України. Відповідно до роз»яснень Пленуму Верховного Суду України від 6.11.1992 року з послідуючими змінами за №6 Про практику розгляду судами трудових спорів, звільнення з підстав втрати довір»я (п.2ст.41КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір»я. Встановлено, що позивачка не була матеріально відповідальною особою, договір про матеріальну відповідальність з нею не укладався. Представником відповідача не вказано і не надано доказів того, що позивачка своїми діями дала підстави для її звільнення саме з цієї статтею. Крім того, звільнення позивачки відбулося в період її тимчасової працездатності, що прямо заборонено ст..40 КЗпП України. Таким чином звільнення [PERSON]. є незаконним. Враховуючи цю обставину, суд одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно наданої довідки середній заробіток позивачки складає 1220грн. Вимушений прогул становить період 7 серпня по 30 вересня 2008 року, сума виплати складає 2196грн, яку необхідно стягнути на користь позивачки. Відповідно до ст..235 КЗпП України у разі визнання формулювання причин звільнення таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов»язаний звільнити формулювання і вказати в рішенні звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю закону. Оскільки сторони в судовому засіданні дійшли до згоди про звільнення позивачки за власним бажанням з моменту вирішення спору по суті, суд змінює формулювання причини звільнення позивачки за власним бажанням, тобто за ст..38 КЗпП України. Відповідно до ст..237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачка в судовому засіданні довела обґрунтованість своїх позовних вимог в цій частині, а вказана нею сума є на думку суду адекватною. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 7 грн. 50коп., а також на корить позивачки витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн. Відповідно до ст.367 рішення суду слід допустити до негайного виконання в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 1220 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved