Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-13 00:00:00

В апеляційній скарзі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] просять скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду від 4 серпня 2008 року в частині відмови їм в задоволенні їх позовних вимог про визнання за ними права власності на квартири відповідно на [ADDRESS] в м.Прилуки, посилаючись на те, що вказані квартири, в яких вони проживають на законних підставах, ніколи не обліковувались в документах СТОВ „Птахофабрика „Прилуцька”, актом прийому-передачі державного майна цілісного майнового комплексу від 18 березня 1996 року до пайового фонду товариства вони не передавались, а суд даних обставин безпідставно не взяв до уваги та не вирішив їх додаткових позовних вимог про визнання квартир такими, що підлягають передачі до комунальної власності. В апеляційній скарзі на додаткове рішення того ж суду від 5 серпня 2008 року, яким з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] стягнуто на користь держави з кожного по 255 грн. 34 коп., а з [PERSON] - 743 грн. 33 коп. судового збору, просять в цій частині його скасувати, посилаючись на те, що суд при вирішенні справи помилково виходив з їх позовних вимог як матеріального характеру та що ухвалив таке рішення без їх участі. В апеляційній скарзі СТОВ „Птахофабрика „Прилуцька” просить скасувати рішення суду в частині відмови товариству в задоволенні його вимог до позивачів про визнання права власності на квартири [ADDRESS] у м.Прилуки, посилаючись на те , що вказаний будинок раніше належав інкубаторній станції, а потім був переобладнаний в жиле приміщення. З 18 березня 1996 року вказаний будинок з спірними квартири, поряд з іншими виробничими будівлями, був переданий до пайового фонду КСП і знаходився на його балансі, а тому він являється власністю пайовиків підприємства. Вподальшому правонаступником майна КСП став СТОВ „Птахофабрика „Прилуцька”, а тому у суду були законні підстави для задоволення зустрічного позову. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги позивачів підлягають частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача - задоволенню, зі скасуванням рішення суду та ухваленням нового рішення про відмову в позові і додатковому позові позивачів та задоволенні зустрічного позову, через порушення судом норм матеріального та процесуального права. Відмовляючи в зустрічному позові, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання за товариством права власності на спірні квартири. Проте, з такими висновками суду погодитись не можна з таких підстав. Відповідно до положень ст.ст.325, 328, 329 ЦК України суб”єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Юридична особа набуває права власності на майно, яке передане їй у власність. По справі встановлено, що будинок [ADDRESS] в м.Прилуки з 1953 року належав Прилуцькій районній інкубаційно - птахівничій станції і використовувався як виробниче приміщення. Після будівництва нового приміщення інкубаційної станції, будинок № 106 був пристосований під житловий, в якому у квартирі №1 нині проживає [PERSON], а у квартирі №2 проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] У 1976 році відповідно до наказу Державного агропромислового комплексу України № 34 від 17.06.1976 року було створене Прилуцьке птахо об”єднання, до якого була приєднана інкубаційна станція та будинок №106. У 1994 році, в період приватизації, птахофабрика ”Прилуцька” була реорганізована в КСП птахофабрика „Прилуцька”. Приватизацію державного підприємства птахофабрика „Прилуцька” здійснював Фонд державного майна України. Відповідно до Акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу птахофабрики „Прилуцька” від 6 червня 1994 року та Акту прийому-передачі державного майна цілісного майнового комплексу від 18 березня 1996 року житловий фонд птахофабрики, в тому числі і будинок №106, вартістю 10532738 крб. не був залишений у власності держави, а ввійшов до пайового фонду КСП. Вказані акти не містять в собі будь-яких виключень чи обмежень стосовно будинку №106. В подальшому, в 2000 році, КСП птахофабрика „Прилуцька” була реорганізована в СТОВ „Птахофабрика „Прилуцька”, і як правонаступник КСП, СТОВ став власником цілісного майнового комплексу, в тому числі і будинку №106. Зустрічний позов про визнання права власності на квартири №1,2 будинку №106 пред”явлено товариством у зв”язку з виникненням спору - вимогами позивачів та необхідністю реєстрації будинку в МБТІ. Наявність спору сторін в суді позбавляє товариство можливості звернутись до МБТІ про реєстрацію в ньому спірних квартир. Враховуючи такі обставини по справі, коли будинок №106, а відповідно і квартири в ньому №1,2, були набуті товариством правомірно і на законних підставах - в порядку правонаступництва, знаходження їх на балансі відповідача та зважаючи на наявність даного спору, апеляційний суд вважає, що зустрічний позов підлягає задоволенню, з визнанням за товариством права власності на спірні квартири. Що стосується позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання за ними права власності на спірні квартири та їх додаткового позову про визнання квартир такими, що підлягають передачі до комунальної власності, то вони задоволенню не підлягають, оскільки вони на підтвердження своїх вимог про належність квартир до державного житлового фонду не надали будь-яких доказів, і такі докази відсутні в матеріалах справи. Їх доводи в цій частині спростовуються матеріалами справи, і зокрема, вказаними актами оцінки вартості цілісного майнового комплексу птахофабрики, прийому-передачі цього майна до пайового фонду КСП, правомірним набуттям права власності на квартири відповідачем, як правонаступником , та знаходженням квартир на балансі товариства, а також сплатою позивачами квартирної плати відповідачу. Їх додаткові вимоги про передачу квартир до комунальної власності- безпідставні, так як вони, як фізичні особи, такими вимогами не наділені, а орган самоврядування не уповноважував їх на пред”явлення такого позову. Додатковим рішенням суд підставно, відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України та вартості спірного майна, стягнув з позивачів судові витрати, а тому відсутні підстави для його скасування. Доводи позивачів про те, що ними пред”являлись лише вимоги про передачу квартир до комунальної власності, безпідставні, оскільки предметом розгляду справи за їх вимогами являвся спір про право власності на квартири. Розгляд судом питання про судові витрати у відсутності позивачів не впливає на правильність ухвалення додаткового рішення.

Outcome: partial