Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-28 00:00:00

27 грудня 2007 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору довічного утримання, посвідченого 20.07.2006 року державним нотаріусом Першої Чернігівської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі № 3-1945, за яким [PERSON] отримала у власність квартиру [ADDRESS], визнання за нею права на спадщину, що залишилася після смерті [INFO] сина - [PERSON], а саме на квартиру [ADDRESS] та зобов'язати [PERSON] повернути вказану квартиру, яка отримана за договором довічного утримання. В обґрунтування позову зазначила, що її син - [PERSON] за життя на праві власності мав однокімнатну квартиру [ADDRESS], яку в 1991 році отримав її чоловік [PERSON] на сім”ю з трьох чоловік ( її та сина ). [INFO] помер [PERSON], після його смерті стало відомо, що за життя 20.07.2006 року [PERSON] підписав договір довічного утримання на [PERSON], з якою перебував у фактичних шлюбних відносинах. Вважає, що даний договір укладений померлим із порушенням його внутрішній волі та під впливом - тяжкої обставини, а саме його тяжкої хвороби, оскільки в день його підписання знаходився на стаціонарному лікуванні в Чернігівському обласному онкодиспансері, а також реєстрації даного договору відповідачем в ЧБТІ 16.10.2007 року після смерті [PERSON]. В судовому засіданні позивачка та її представники, прокурор позовні вимоги підтримали і наполягали на їх задоволенні. Відповідач та її представник просили відмовити в позові. Відповідачка пояснила суду, що з [PERSON] прожили в цивільному шлюбі разом 19 років. В квітні 2006 року [PERSON] склав на її ім'я заповіт, а 20.07.2006 року - договір довічного утримання, що свідчить про добровільну волю померлого розпорядитися своїм майном за час свого життя. Представник третьої особи - Першої Чернігівської державної нотаріальної контори просила відмовити в позові, оскільки [PERSON] особисто підписав договір довічного утримання, а після цього ліг на лікування, а також ним укладався заповіт саме на [PERSON], що свідчить про його волю. Заслухавши пояснення, допитавши свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 09.03.2005 року ( а.с. 126) [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS]. За час життя [PERSON] 20.04.2006 року склав заповіт про розпорядження свого майна після його смерті на [PERSON], з якою перебував у фактичних шлюбних відносинах на протязі 19 років, про що не заперечували сторони. 20.07.2006 року [PERSON] уклав договір довічного утримання, яким відчужив квартиру [ADDRESS] на [PERSON] [INFO] помер [PERSON]. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а.с. 9), договір довічного утримання був зареєстрований [PERSON] 16.10.2007 року, тобто після смерті [PERSON] В обгрунтування позову, позивач зазначив - вчинення договору довічного утримання відчужувачем під впливом тяжкої для нього обставини і вкрай невигідних умовах. Проте, суду не надано доказів, що після укладення даного договору відчужувачем, його майновий стан погіршився. Оскільки п. 2 договору ( а.с. 27 ) були визначені умови його утримання, так про не виконання яких сторонами не було заперечень. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», збігом тяжких обставин слід вважати такий майновий або особистий стан громадянина чи його близьких ( крайня нужденність, хвороба і т.ін.), які примусили укласти угоду на вкрай невигідних для нього умовах. З боку позивача, не було надано доказів про те, що хвороба [PERSON], або інший його стан примусили укласти угоду на вкрай невигідних для нього умовах, а само по собі проживання відповідачки з [PERSON] протягом 19 років в якості подружжя свідчить лише про закономірність дій та особистої волі нате відчужувача. Недійсність договору довічного утримання з підстав його реєстрації 16.10.2007 року не може бути взяте судом до уваги, оскільки за умовами ст. 748 ЦК України, набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання, відповідно до ст. 334 цього Кодексу. В свою чергу, згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, які підлягають нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. За таких обставин, реєстрація такого договору відповідачкою після нотаріального посвідчення та після смерті відчужувача не тягне за собою недійсності, а вказує лише на пізніше набуття права власності відповідачки на вказане майно. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, про відсутність підстав визнання недійсним договору довічного утримання, визнання за позивачкою права на спадщину, а саме на квартиру [ADDRESS] та зобов'язання [PERSON] повернути вказану квартиру, яка отримана за договором довічного утримання.

Outcome: dismissed