Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України та Державного казначейства України про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000грн. 00 коп., завданої невиконанням рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24.03.2000 року про стягнення з [PERSON]. на його користь боргу у сумі 3000грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що зазначене рішення суду не було виконано з вини працівників Відділу державної виконавчої служби Оболонського району м. Києва, які відмовлялися приймати справу до виконання, не протиправно вимагали від[PERSON]. авансувати витрати на розшук відповідача та допустили бездіяльність у питанні опису майна боржника. Не зважаючи на звернення [PERSON] Міністерство юстиції України не виконало покладений на нього обов'язок з контролю за виконанням судових рішень та не забезпечило належне виконання рішення Мінського районного суду м. Києва від 24.03.2000 року. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги з цих же підстав. Заперечуючи проти твердження відповідачів щодо пропуску строку позовної давності позивач послався на те, що на заявлені ним вимоги позовна давність не поширюється. Крім цього, раніше позивач вже звертався до суду з аналогічним позовом, який по суті розглянутий не був. Представник Міністерства юстиції України в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк позовної давності. Крім цього, позивачем не наведено фактів неналежного контролю Міністерством юстиції України відділу державної виконавчої служби Мінського районного управління юстиції у м. Києві при здійсненні ним дій з виконання рішення Мінського районного суду м. Києва від 24.03.2000 року та не доведено факту заподіяння позивачу моральної шкоди. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.08.208 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено Відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві. Його представник -[PERSON]., яка також є третьою особою у даній справі, в судовому засіданні позов не визнала з цих же підстав. Представник відповідача також пояснила, що виконавче провадження з виконання рішення Мінського районного суду м. Києва від 24.03.2000 року було знищено у 2005 році у зв'язку із закінченням строків зберігання в архіві. Представник Державного казначейства України в судове засідання не з'явився та не повідомив суд про причини своєї неявки. У відповідності до ст. 169 ЦПК України судом було визнано можливим розглядати справу у відсутності представника Державного казначейства України. У своїх письмових запереченнях Державне казначейство України позов не визнало посилаючись на те, що воно не є стороною спірних правовідносин та не несе відповідальності за неправомірні дії або бездіяльність інших органів державної влади. Крім цього, позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди у зазначеному ним розмірі. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх наданим сторонами доказами, суд вважає необхідним у задоволенні позову [PERSON] відмовити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що у 2000 році на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Мінського ( у теперішній час Оболонського) районного управління юстиції у м. Києві знаходився виконавчий лист, виданий на підставі рішення Мінського районного суду м. Києва від 24.03.2000 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON]. ( в теперішній час [PERSON]) відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 грн. 00 коп. Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві [PERSON] від 08.11.2000 року зазначений виконавчий документ було повернуто стягувачу [PERSON], оскільки боржник не проживає за адресою, зазначеною у виконавчому листі. Зазначені обставини підтверджуються наданим позивачем виконавчим листом, виданим 04.04.2000 року Мінським районним судом м. Києва та копіями акту від 07.11.2000 року та постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві від 08.11.2000 року. Дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві [PERSON] зі складення акту про відсутність боржника від 07.11.2000 року та винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві від 08.11.2000 року позивачем [PERSON]. у встановленому законом порядку не оскаржувались та неправомірними не визнавались. У відповідності до ст. 56 Конституції України та ст. 1173 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди завданої йому незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади. Разом з тим, позивач, в силу вимог ст. 10 ЦПК України, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Всупереч зазначеним вимогам закону при розгляді даної справи позивачем не доведено фактів вчинення відповідачами неправомірних дій, бездіяльності або прийняття ними неправомірних рішень, пов'язаних з примусовим виконанням рішення Мінського районного суду м. Києва від 24.03.2000 року, заподіяння позивачу моральної шкоди та наявного причинного зв'язку між цими обставинами. Крім цього, події, пов'язані з примусовим виконанням зазначеного рішення суду відбувались у 2000 році. Як вказувалось раніше, виконавчий лист, виданий на підставі рішення Мінського районного суду м. Києва від 24.03.2000 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON]. відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 грн. 00 коп., було повернуто позивачу постановою державного виконавця від 08.11.2000 року. Таким чином позивач був обізнаний про можливе порушення його прав при виконанні рішення Мінського районного суду м. Києва від 24.03.2000 року ще у 2000 році. Разом з тим, з даним позовом [PERSON]звернувся до суду лише у лютому 2008 року. У відповідності до ст. 257 ЦК України для вимог про відшкодування шкоди. завданої неправомірним діями або бездіяльністю органів державної влади встановлено загальний строк позовної давності у три роки. Сплив строку позовної давності, згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, є підставою для відмови у позові, якщо стороною у спорі заявлено про його застосування. При розгляді даної справи представниками відповідачів було заявлено про застосування строку позовної давності та відмову у задоволенні позову [PERSON]. у зв'язку із спливом позовної давності. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження поважності причин пропущення ним позовної давності. Заявлені позивачем вимоги не відносяться до тих, на які позовна давність не поширюється. З огляду на викладене суд вважає необхідним в задоволенні позову [PERSON]. про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 грн. 00 коп. - відмовити повністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed