Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-12 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом в якому просить поновити її на посаді провізора рецепторно-виробничого відділу, та визнати незаконним наказ № 60 від 17.09.08 р. в частині переведення на іншу посаду (§3). Крім того просить стягнути з відповідача завдану моральну шкоду в сумі 25 000 грн.. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що наказ №60 від 17.09.08 р. в частині переведення її на посаду провізора відділу записів є незаконним, оскільки за два місяці вона не була попереджена, наказ був виданий у її відсутність, з яким вона не ознайомлена, робота протипоказана за станом здоров'я, і не обумовлена трудовим договором, суперечить ст. ст. 8, 43 Конституції України. Незаконні дії відповідача мають системний характер. В липні 2006 року ним було скасовано три незаконні накази (два за протестами прокурора), один ним особисто. Порушення фіксували і інспекція праці, яка видавала відповідачу приписи. Своїми діями відповідач по видачі незаконних наказів завдає позивачу моральну шкоду, яка полягає в переживаннях, стресах, втраті нормальних життєвих зв'язків, необхідності додаткових зусиль в організації свого життя. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю, та дала пояснення аналогічні фактам викладеним в позовній заяві позивача та змінах до неї, а також уточнила, що на її думку її не перемістили з посади провізора КП ЦРА №97 за виробничою необхідністю в відділі запасів КП ЦРА №97 для виконання роботи в межах спеціальності, кваліфікації провізора, без зміни істотних умов праці та без зміни розміру заробітної плати, а перевили на іншу посаду без її згоди томі і просить скасувати наказ та стягнути моральну шкоду. Представник відповідача [PERSON], який по справі являється також третьою особою в судове засідання не з'явився, завчасно надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, разом з тим подав письмові заперечення, щодо даного позову, згідно яких позов не визнав повністю, та вказав, що позивачка негативно веде себе в колективі, зухвало поводить себе відносно нього, як керівника, умови праці на які відповідач перемістив позивача своїм останнім наказом є легшими, ніж ті, що були до цього. Суд, вислухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини справи, та перевіривши їх доказами, в межах предмету судового дослідження вважає, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. У суді з достовірністю встановлено, що наказом № 60 від 17.09.2008 року завідуючим комунальним підприємством «Центральна районна аптека № 97» м. Корсунь - Шевченківський - [PERSON] здійснено переміщення провізора аптеки [PERSON] за виробничою необхідністю у відділ запасів КП «ЦРА №97» для виконання роботи в межах спеціальності, кваліфікації провізора, без зміни істотних умов та розміру оплати праці з 22 вересня 2008 року. Згідно ч. 2, ст. 32 КЗпП України, не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я. Відповідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що оспорюваним [PERSON] наказом її не було переведено на іншу посаду, а лише в зв'язку з виробничою необхідністю було переміщено в тій же аптеці з рецептурно - виробничого відділу без зміни істотних умов та розміру оплати праці на інше робоче місце тобто у відділ запасів, без її згоди, що передбачено ч. 2 ст. 32 КЗпП України, тому вимоги позивача в цій частині не ґрунтуються на вимогах закону, а ґрунтуються на припущеннях позивача, а тому задоволенню не підлягають. Щодо відшкодування моральної шкоди [PERSON] в сумі 25000 грн., відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, оскільки її права відповідачем не порушено тому законних підстав для задоволення позовних вимог у цій частині і стягнення моральної шкоди суд не вбачає. В зв'язку з відмовою судом у задоволенні даного позову, судові витрати відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, компенсуються за рахунок держави .

Outcome: dismissed