Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-29 00:00:00

12 вересня 2008 року, позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем він знаходиться в шлюбі з 07 жовтня 2006 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 367. Шлюб у обох перший. Від шлюбу вони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Підставою для розірвання шлюбу, позивач вказав, що спільне життя з відповідачем не склалося, подружжя має різні погляди на життя, немає згоди ні з яких важливих для сім'ї питань, що робить спільне життя неможливим. Шлюбні відносини припинені між ними з вересня 2007 року, проживають за різними адресами. Донька після розірвання шлюбу залишиться проживати з матір'ю, так як через малий вік, потребує її постійної турботи та піклування. З позивача за рішенням суду стягуються аліменти на її утримання. Суперечок про розподіл майна не мають. На підставі викладеного, позивач прохає суд розірвати шлюб з відповідачем, витрати пов'язані з реєстрацією розірвання шлюбу в органах РАЦС покласти на позивача в повному обсязі. У судовому засіданні, позивач підтримав свій позов вказавши, що сімґю на майбутнє зберегти вже не можливо, оскільки вони з позивачем, проживають окремо один від одного за різними адресами, так як він, фактично, створив іншу сімґю. Крім того, позивач подав до суду письмову заяву, якою прохав не стягувати з відповідача на його користь, понесені ним при зверненні до суду судові витрати. Відповідач по справі позов визнала у повному обсязі, про що подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вказала, що строк для примирення не потрібен, так як подальше збереження шлюбу, буде суперечити її інтересам. У них з відповідачем, відсутній спір відносно місця проживання дитини та розподілу сумісно нажитого ними у шлюбі майна. Крім того, відповідач пояснила, що вони з відповідачем не проживають однією сімґєю з 2007 року, спільне господарство не ведуть і подружніх стосунків не підтримують, так як у відповідача є інша жінка, з якою він проживає. Відповідач вказала, що вона згодна з підставою, яку вказав позивач у позовній заяві на розлучення, так як між ними дійсно не має взаємопорозуміння, вони мають різні погляди на життя та життєві цінності. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Судом було зґясовано, що сторони з 07 жовтня 2006 року, перебувають у шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 367. У даному шлюбі, у сторін народилася донька, [PERSON], [INFO] (а.с.№14), яка проживає з відповідачем (а.с.№15). Шлюб у сторін, в обох, перший. Відповідно до пояснень, які надано сторонами у судовому засіданні 30 вересня 2008 року, судом було достовірно встановлено, що сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався з вересня 2007 року, подружні стосунки припинились, спільне господарство не ведеться. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом було з»ясовано, що між сторонами не має спору про розподіл сумісно нажитого майна та місце проживання дитини, якщо шлюб буде розірвано. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Витрати по оплаті державного мита при реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС суд вважає можливим покласти на позивача, а відповідача від вказаних витрат - звільнити, згідно письмової заяви позивача. Згідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. З огляду на матеріали справи, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи на суму в 07 грн. 50 коп. (а.с.№1) та судовий збір (державне мито) на суму в 08 грн. 50 коп. (а.с.№2). Про те, як вже вище було вказано, в судовому засіданні позивач надав суду свою письмову заяву, в якій прохав суд не стягувати з відповідача судові витрати, понесені ним при зверненні до суду. Положенням ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved