Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-10 00:00:00

У вересні 2008 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві і в ході судового засідання посилався на те, що їй та її батькові [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить приватизована квартира [ADDRESS]. [INFO] її батько [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належну їй частину квартири [ADDRESS]. Єдиним спадкоємцем першої черги є вона (позивач по справі). Шоста державна нотаріальна контора відмовилася видати їй свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за законом, оскільки в свідоцтві про право власності на житло, яке видане 22 лютого 2000 року ВАТ «Дніпропетровський завод по ремонту та будівництву пасажирських вагонів», право власності на квартиру визначено, як спільна сумісна власність. Просила визначити за [PERSON] (померлим) 1/2 частину та за нею 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі і, посилаючись на обставини, викладені в позові, просив позов задовольнити. Представник відповідача - виконкому Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про час і місце судового засідання повідомлений згідно правил ст. 76 ЦПК України. В судове засідання не з'явився причини своєї неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи - Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, але надіслав повідомлення з проханням слухати справу у їх відсутності. Суд, заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22 жовтня 2000 року, виданого ВАТ «Дніпропетровський завод по ремонту та будівництву пасажирських вагонів», квартира [ADDRESS], загальною площею 52,6 кв. м. належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. Згідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного із них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно до ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. [PERSON] помер [INFO] і здійснити виділ частки не можливо. Як показала в судовому засіданні позивачка, після смерті батька вона прийняла спадщину відповідно до ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В даний час вона звернулася з заявою до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у порядку спадкування за законом, оскільки в свідоцтві про право власності на житло право власності на квартиру [ADDRESS] визначено, як спільна сумісна власність, що підтверджується листом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори. Відповідно до п.224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті одного із учасників спільної сумісної власності лише після виділення ( визначення) частки померлого у спільному майні. При таких обставинах суд вважає за можливе визначити за [PERSON](померлим) 1/2 частину та за позивачем [PERSON] 1/2 частину спірної квартири. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Згідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Outcome: approved