Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу (домашня угода) земельної ділянки площею 0.062 га, що розташована в [ADDRESS] та визнати за ним право власності на неї. При цьому посилається на те, що 5.05.06 року він домовився з [PERSON] про купівлю вказаної земельної ділянки з розстрочкою платежу, почав на ній будівництво. На цей час відповідачка відмовляється від нотаріального посвідчення угоди. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав. При цьому пояснив, що у відповідачки він купив земельну ділянку та розташований на ній двоповерховий недобудований будинок за 6000 доларів США, передав їй аванс в сумі 2150 доларів, а залишок суми повинен був сплатити протягом 3-х років. В будинку він зробив ремонт, благоустроїв його та живе в ньому з дружиною. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що земельна ділянка та розгашовані на ній будівлі належать її синові [PERSON] , який на час домовленості з позивачем був неповнолітнім, а тому укладати договір купівлі-продажу належного синові майна вона не мала права. Позивач повинен був протягом року сплатити їй 6000 доларів США і після досягнення сином повноліття вони б оформили купівлю-продаж нотаріально. До цього часу він їй гроші не сплатив, а тому його сім`ї було запропоновано звільнити літню кухню, в якій вони мешкають. При цьому відповідачка не заперечує повернути позивачу 4000 доларів США, з яких 2600 доларів одержані нею як аванс. Залучений до участі в справі в якості співвідповідача [PERSON] позов також не визнав. При цьому пояснив, що спірна земельна ділянка та 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами в [ADDRESS] належить йому, доручень своїй матері [PERSON] щодо їх продажу він не давав і гроші від [PERSON] не отримував. Крім того, [PERSON] заявив зустрічний позов про усунення перешкод в користуванні власністю посилаючись на те, що [PERSON] користується його земельною ділянкою та проживає в літній кухні без законних підстав, а тому просить виселити його з цієї будівлі та зобов`язати звільнити земельну ділянку. [PERSON] та залучена до участі в справі в якості співвідповідача його дружина [PERSON] зустрічний позов не визнали оскільки вважають, що земельну ділянку та будинок вони купили у [PERSON] та [PERSON] , зробили в ньому ремонт за свої кошти, а тому ця нерухомість належить їм. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що в позові [PERSON] необхідно відмовити, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що [INFO] [PERSON] на ім`я свого неповнолітнього сина [PERSON] (1988 року народження) придбала за договором купівлі- продажу земельну ділянку площею 0.098 га в [ADDRESS] надану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, а також 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за цією ж адресою (а.с.8,33). 9.01.04 року договір купівлі-продажу 1/2 частини будинку був зареєстрований в ОМБТІ та РОН (а.с. 33 об.), а 6.04.06 року [PERSON] був виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку (а.с. 28). Таким чином, вказані об`єкти нерухомості належать [PERSON] на праві приватної власності. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) продає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. При цьому ст. 658 вказаного кодексу встановлено, що право продажу товару належить власникові цього товару. В судовому засіданні встановлено, що усна домовленість про продаж частини земельної ділянки площею 0.062 га, яка знаходиться в [ADDRESS] відбулась між позивачем та [PERSON] (матір`ю [PERSON] ) 5.05.06 року. В рахунок купівлі земельної ділянки [PERSON] передав їй за цю земельну ділянку 6200 грн. та 50 доларів США (а.с. 7). Згодом 15.07.06 року та 9.09.06 року він передав їй в рахунок оплати ще 600 доларів США (а.с. 10), а всього відповідачка одержала від нього 6200 грн. та 650 доларів США за земельну ділянку, вартість якої за домовленістю між ними складає 6000 доларів США. Таким чином, усна угода про купівлю-продаж земельної ділянки відбулась між: [PERSON] та [PERSON] якій спірна земельна ділянка на праві власності не належить. Доказів, які б вказували нате, що угода укладалась з власником земельної ділянки [PERSON] позивач суду не надав. Більш того, позивач також не надав докази, які б підтверджували домовленість про продаж будівлі літньої кухні, так як зі змісту розписки (а.с. 7) вбачається, що домовленість з [PERSON] була тільки про продаж земельної ділянки. З цієї причини суд не приймає до уваги пояснення свідків в судовому засіданні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які при укладенні угоди не були присутні, а дали пояснення тільки стосовно вкладення позивачем коштів в благоустрій літньої кухні. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а у разі недодержання сторонами вказаних вимог такий договір є нікчемним (ч. 1 ст. 220 ЦК України). Посилання [PERSON] на положення ч. 2 ст. 220 ЦК України не можуть бути прийняті до уваги, так як домовленість про продаж земельної ділянки між ним та [PERSON] не було і гроші останній від позивача не одержував. Враховуючи те, що домовленість відбулась між [PERSON] та [PERSON] , яка не була власницею спірної земельної ділянки і при укладенні усного договору не тільки не діяла за згодою та дорученням власника земельної ділянки, але й не мала дозволу органу опіки та піклування на відчуження нерухомості, яка належить неповнолітньому, суд вважає, що вказаний правочин є нікчемним, а тому відповідно ч. 1 ст. 216 ЦК України не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а тому права [PERSON] , як власника літньої кухні, в якій проживають [PERSON] та [PERSON] , і земельної ділянки підлягають захисту шляхом їх виселення з літньої кухні та зобов`язання звільнити земельну ділянку площею 0.062 га, які знаходяться в [ADDRESS] . При цьому суд виходить з положень, які містяться в ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном. Враховуючи викладене зустрічний позов [PERSON] є обґрунтованим та законним, а в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити, так як при укладенні усного договору з [PERSON] він не впевнився в тему, чи є вона власницею земельної ділянки, яку він мав намір придбати. Доводи [PERSON] про те, що [PERSON] при укладенні усної угоди надавала йому документи, з яких вбачалось, що земельна ділянка належить їй, а згодом ці документи були "перероблені" на ім`я [PERSON] суд до уваги не приймає, так як вважає їх надуманими. Посилання [PERSON] на те, що ним були вкладені особисті кошти на благоустрій будинку та надані їм в підтвердження цього докази, можуть бути підставою для звернення до суду з позовом про відшкодування вказаних витрат. Оскільки для задоволення позову [PERSON] суд не знаходить законних підстав та виходячи з положень п. 6 ст. 154 ЦПК України суд вважає необхідним скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 19.05.08 року.

Outcome: approved