overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суд з дійсним позовом, в обґрунтування якого вказав, що він тривалий час працює на підприємствах вугільної промисловості. 04.07.2001р. під час виконання службових обов'язків на шахті «Ім.. М.П. Баракова» ВАТ «Краснодонвугілля» з позивачем стався нещасний випадок, а саме під час поновлення рами арочної крепі впавши з даху шматком породи була травмована шия позивача. За фактом нещасного випадку був складений акт №58 від 06.07.2001р. за формою Н-1, однак, на даний час зазначений акт не відповідає вимогам Положення про розслідування нещасного випадку на виробництві, у зв'язку з чим відповідачем було відмовлено в призначенні страхових виплат. Встановлення факту нещасного випадку на виробництві та визнання акту №58 від 06.07.2001 року про нещасний випадок на виробництві дійсним необхідно позивачу для вирішення питання про сплату йому регресних виплат. На підставі чого, позивач просить суд встановити факт нещасного випадку, який стався з ним 04.07.2001 року та визнати акт №58 від 06.07.2001 року про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1 дійсним. У судове засідання позивач [PERSON] надав письмову заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу без його участі. Представник відповідача ВВД ФССНВ України в м. Краснодон та Краснодонському районі Луганської області у попередньому судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON] не заперечував. Представник третьої особи -ВАТ „Краснодонвугілля” у попереднє судове засідання надав письмову заяву, у якій зазначив, що проти задоволення позову [PERSON] не заперечує та просить розглянути справу без його участі. Суд, вислухавши представника ВВД ФССНВ України в м. Краснодон та Краснодонському районі Луганської області, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено, що згідно з трудовою книгою позивач з 24.01.2000р. по даний час працює на шахті «Ім.. М.П. Баракова» ВАТ «Краснодонвугілля». 04.07.2001 року під час його роботи у якості прохідника з позивачем стався нещасний випадок. За даним фактом був складений акт №58 від 06.07.2001 року про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1, копія якого додана до матеріалів справи. Суд вважає, що в матеріалах справи, достатньо даних, які свідчать про факт нещасного випадку, який стався з позивачем при виконані трудових обов'язків, провина позивач, у тому, що при складанні акту про нещасний випадок допущені порушення - відсутня. На підставі викладено, враховуючи, що встановлення факту нещасного випадку має для позивача юридичне значення, суд вважає за необхідне встановити факт нещасного випадку, який стався з позивачем 04.07.2001 при виконанні ним трудових обов'язків, та визнати акт №58 від 06.07.2001 року про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1 дійсним.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з дійсним позовом, в обґрунтування якого вказав, що відповідачці були надані послуги по водопостачанню і водовідведенню. Однак, терміни оплати відповідачкою систематично порушуються, у результаті чого утворилася заборгованість за період з 01.07.2005 року по 01.07.2008 року у сумі 1658,83грн. Зазначену суму заборгованості представник позивача і просить стягнути з відповідачки. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги Молодогвардійського комунального виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства підтримав, при цьому враховуючи матеріальне становище відповідачки просить сятгнути заборгованість за період з 2007р. по 2008р. у сумі 841,01грн. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала часткового, просить суд при ухваленні рішення урахувати його матеріальне становище та стягнути заборгованість у сумі 841,01грн. Вислухавши сторони, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п. 12.3 Правил користування системами комунального водопостачання і водовідведення в містах і селищах України, розрахунки з абонентами -громадянами виробляються шляхом пред'явлення Водоканалом рахунків (квитанцій), а абоненти - громадяни зобов'язані оплачувати рахунка до 15 грудня розрахункового року. Однак, відповідачкою були порушені терміни оплати за водопостачання і водовідведенню, у зв'язку з чим утворилася заборгованість за період з 01.07.2005 року по 01.07.2008 року у сумі 1658,83грн., що підтверджується розрахунком позивача, який доданий до матеріалів справи, при цьому заборгованість з 2007р. по 2008р. становить 841,01грн. Проте, суд, задовольняючи позовні вимоги, на підставі ч.4 ст. 1193 ЦК України вважає, що з урахуванням матеріального становище відповідачки, того факту, що відповідачка ніде не працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, вважає за необхідне стягнути з відповідачки заборгованості за період з 2007р. по2008р. у сумі 841,01грн. Судові витрати на підставі ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що вона з відповідачем з 04.06.2005 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя сторони мають неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO]. На даний час сторони однією родиною не проживають, дитина мешкає з позивачкою, та потребує матеріальної допомоги, яку відповідач у добровільному порядку на утримання доньки не надає. У зв'язку з чим, позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно від дня подання позовної заяви до повноліття доньки та на своє утримання у розмірі 1\4 частини заробітку щомісячно до досягнення дитиною трьох років. У судове засідання позивачка не з»явилась, надала суду письмову заяву, в якій свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить розглянути справу за її відсутністю. Відповідач у судове засідання не з»явився, надав письмову заяву, в якій проти задоволення позову не заперечує, просить розглянути справу без нього. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено, що сторони з 04.06.2005 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу, яка додана до матеріалів справи. Від спільного життя сторони мають доньку: [PERSON],[INFO], та у свідоцтві про народження дитини сторони записані батьками. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст.ст. 75,84 СК України “… дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного, право на аліменти має той з подружжя, який є непрацездатним та потребує матеріальної допомоги. Дружина, з якою проживає дитина , має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.” Враховуючи викладене, матеріальне становище відповідача, те, що неповнолітня дитина знаходяться на утриманні позивачки, що підтверджується довідкою Верхньошевирівської сільської ради, інших аліментів нікому не сплачує, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1\4 частини заробітку відповідача до досягнення повноліття дитини та на її утримання у розмірі 1\4 частини заробітку до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ст.. 88 ЦПК судові витрати покласти на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що вона з відповідачем мешкала разом з лютого 2004 р. Від спільного життя сторони мають неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO]. На даний час сторони однією родиною не проживають, дитина мешкає з позивачкою, та потребує матеріальної допомоги, яку відповідач у добровільному порядку на утримання доньки не надає. Позивачка не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, відповідач працює, сплачує аліменти на утримання сина [PERSON],[INFO] у розмірі 1\4 частини заробітку, у зв'язку з чим, позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини у розмірі 1/6 частини заробітку щомісячно від дня подання позовної заяви до повноліття доньки та на своє утримання у розмірі 1\6 частини заробітку щомісячно до досягнення дитиною трьох років. У судове засідання позивачка не з»явилась, надала суду письмову заяву, в якій свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить розглянути справу за її відсутністю. Відповідач у судове засідання не з»явився, надав письмову заяву, в якій проти задоволення позову не заперечує, просить розглянути справу без нього. [PERSON] також в судове засідання не з»явилась, надала письмову заяву, в якій проти задоволення вимог [PERSON] не заперечує, просить розглянути справу без неї. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено, що сторони мешкали разом з лютого 2004 р. Від спільного життя сторони мають доньку: [PERSON], [INFO], та у свідоцтві про народження дитини сторони записані батьками. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.ст. 75,84,91 СК України “… дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного, право на аліменти має той з подружжя, який є непрацездатним та потребує матеріальної допомоги. Дружина, з якою проживає дитина , має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, навіть, якщо вони не перебували у шлюбі між собою…” Враховуючи викладене, матеріальне становище відповідача, те, що неповнолітня дитина знаходяться на утриманні позивачки, що підтверджується довідкою Верхньошевирівської сільської ради, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1\6 частини заробітку відповідача до досягнення повноліття дитини та на її утримання у розмірі 1\6 частини заробітку до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ст.. 88 ЦПК судові витрати покласти на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з дійсним позовом, в обґрунтування якого вказав, що відповідачам були надані послуги по водопостачанню і водовідведенню. Однак, терміни оплати відповідачами систематично порушуються, у результаті чого утворилася заборгованість за період з 01.07.2005 року по 01.07.2008 року у сумі 838,27грн. Зазначену суму заборгованості представник позивача і просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку. У попередньому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги Молодогвардйського комунального виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства підтримав, при цьому просить суд стягнути суду заборгованості у розмірі 838,27грн. з відповідача [PERSON]. Відповідач [PERSON] у попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, про що також надав письмову заяву. Відповідачка [PERSON] у попереднє судове засідання не з'явилась, про місце та час слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідачки не надходило. Вислухавши представника позивача, відповідача [PERSON]., перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до п. 12.3 Правил користування системами комунального водопостачання і водовідведення в містах і селищах України, розрахунки з абонентами -громадянами виробляються шляхом пред'явлення Водоканалом рахунків (квитанцій), а абоненти - громадяни зобов'язані оплачувати рахунка до 15 грудня розрахункового року. Однак, відповідачами були порушені терміни оплати за водопостачання і водовідведенню, у зв'язку з чим утворилася заборгованість за період з 01.07.2005 року по 01.07.2008 року у сумі 838,27грн., що підтверджується розрахунком позивача, який доданий до матеріалів справи. Відповідно до ч.1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. На підставі викладеного, враховуючи, що вимоги позивача стягнути заборгованість за послуги водопостачання з одного солідарного божника - відповідача [PERSON]. не суперечить вимогам цивільного законодавства України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON]. на користь позивача суму заборгованості у розмірі 838,27грн. Судові витрати на підставі ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-21 00:00:00

24.06.2008 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказав, що 22.02.2005 року відділом РАЦС Вознесенського міського управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано шлюб між ним та відповідачем, актовий запис №16. Від даного шлюбу мають сина [PERSON] [INFO], який проживає з відповідачкою. Спору про місце проживання дитини між сторонами немає. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться. Причиною розпаду сім'ї є те, що позивач і відповідач виявилися різними людьми зі своєрідними характерами, через що постійно виникали сварки та непорозуміння, вони втратили почуття поваги та любові один до одного. В зв'язку з цим позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надала суду письмову заяву в якій вона не заперечує проти заявлених позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких причин. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, жоден з них не бажає зберегти сім'ю. Після строку наданого судом для примирення, позивач продовжує наполягати на розірванні шлюбу, при цьому відповідач не заперечує проти цього. Тому суд вважає, що за таких обставин подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-21 00:00:00

01.09.2008 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, в якій вказала, що їй згідно договору купівлі-продажу від 06.04.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №297, належить на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS]. На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.04.2007 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЗ№125022 від 14.08.2008 року їй належить земельна ділянка площею 662 кв.м., розташована [ADDRESS] та яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. На даній земельній ділянці [PERSON] знесла старий будинок та надвірні споруди і самовільно побудувала : будинок З-1 внутрішньою загальною площею 88,7 кв.м, житловою площею 51,8; сіни з-1 внутрішньою площею 17,0 кв.м.; відкриту веранду з1-1 площею 6,8 кв.м., житловий будинок И-1 внутрішньою загальною площею 67,5 кв.м., житловою площею 34,3 кв.м.; відкриту веранду и-1 площею 8,6 кв.м.; гараж К-1 площею 29,0 кв.м., сарай Л-1 площею 9,4 кв.м., сарай М-1 площею 13,2 кв.м.; сарай Н-1 площею 18,7 кв.м.; гараж О-1 площею 28,8 кв.м., підвал О-1-1 площею 28,8 загальною вартістю 510327 грн. Посилаючись на те, що вказані об'єкти самовільної забудови зведені з дотриманням архітектурних, санітарних і екологічних норм, а також відповідають правилам протипожежної безпеки, позивачка просить суд визнати за нею право приватної власності на самочинно збудоване нерухоме майно, яке вона побудувала. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надіславши на адресу суду заяву в якій позовні вимоги визнає повністю і просить розглядати справу у його відсутність. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог в судове засідання не з»явились, надіславши на адресу суду заяви, в яких не заперечують проти задоволення позову і просять розглядати справу у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Оскільки в даному випадку самочинно зведені забудови відповідають архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам, і не порушують права інших осіб, то суд вважає можливим визнати за позивачкою право власності на самовільні забудови, які нею побудовані. На підставі викладених обставин,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-21 00:00:00

08.07.2008 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказав, що 12.07.1996 року відділом РАЦС по м. Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, актовий запис №135. Від шлюбу мають доньку [PERSON] [INFO]. Сторони проживають окремо вже чотири роки, спільне господарство не ведеться. Причиною розпаду сім'ї є те, що позивачка і відповідач виявилися різними людьми зі своєрідними характерами, мали різні погляди щодо вирішення життєвих проблем, через що постійно виникали сварки та непорозуміння. В зв'язку з цим позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач у судовому засіданні підтримав свої вимоги, наполягає на розірванні шлюбу, вказав, що строк наданий судом для примирення ніяких позитивних наслідків не мав, просив задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких причин. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, в судовому засіданні встановлено, що 12.07.1996 року Вознесенським міським відділом РАГС Миколаївської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №135. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину доньку [PERSON] [INFO]. Сторони проживають окремо вже чотири роки, спільне господарство не ведуть. Після строку наданого судом для примирення, позивач продовжує наполягати на розірванні шлюбу. Тому суд вважає, що за таких обставин подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій прохав встановити факт належності йому військового квитка, виданого 25.04.2000 року Роменським військовим комісаріатом на ім.*я [PERSON]., а також диплому, виданого 25.06.2000 року Роменським ВПУ №14 на ім.*я [PERSON]., в яких помилково його прізвище вказано «[PERSON]» замість «[PERSON]. Свої вимоги мотивувала тим, що в 2000 році він закінчив Роменське вище професійне училище №14 і здобув кваліфікацію столяра будівельного, тесляра. В дипломі, виданому йому 25 червня 2000 року його прізвище помилково записано «[PERSON]». Така ж помилка і у військовому квитку, виданому йому Роменським військовим комісаріатом Сумської області, де його прізвище також записано як «[PERSON]», тоді як у свідоцтві про його народження та у паспорті «[PERSON]». Помилку не можливо виправити без рішення суду. В судовому засіданні заявник свою заяву підтримав. Представник зацікавленої особи - Управління Пенсійного Фонду в м. Ромни надав письмову заяву, в якій заяву визнав і прохав справу розглянути в його відсутності. Вислухавши пояснення сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що в 2000 році [PERSON]. закінчив Роменське вище професійне училище №14 і здобув кваліфікацію столяра будівельного, тесляра. В дипломі [NUMBER] (а.с. 8), виданому йому 25 червня 2000 року його прізвище помилково записано «[PERSON]». Така ж помилка і у військовому квитку [NUMBER] (а.с. 7), виданому йому Роменським військовим комісаріатом Сумської області, де його прізвище також записано як «[PERSON]», тоді як у свідоцтві про його народження (а.с. 6) та у паспорті (а.с. 5) прізвище вказано «[PERSON]». Дану помилку не можливо виправити без рішення суду. Факт належності заявнику диплому та військового квитка підтверджується свідоцтвом про його народження та копією паспорта, в яких прізвище вказано вірно, а також показами свідка [PERSON]. Відповідно до ч.3 ст. 256 ЦПК України справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. Тому в частині належності [PERSON]. військового квитка [NUMBER], виданого 25 квітня 2000 року Роменським військовим комісаріатом на прізвище «[PERSON]» слід відмовити.

Outcome: partial