Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-15 00:00:00

позивач [PERSON]. звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача Відкритого акціонерного товариства «Городищенський маслозавод» (надалі по тексту ВАТ «Городищенський маслозавод») середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці видачі трудової книжки та моральну шкоду. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на ті обставини, що Рішенням Городищенського районного суду від 25.04.2005 року встановлено факт отримання ним каліцтва 18.05.2004 року під час виконання трудових обов'язків на ВАТ «Городищенський маслозавод», зобов'язано відповідача провести розслідування нещасного випадку, що стався з ним 18.05.2004 року та внести відповідний запис в трудову книжку про прийняття його на роботу до відповідача на посаду водія з 12.05.2004 року. ВАТ «Городищенський маслозавод» не бажав виконувати рішення суду, а тому він звернувся з адміністративною позовною заявою до суду, який рішенням від 18.12.2006 року визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо проведення розслідування нещасного випадку, який стався з ним 18.05.2004 року та внесення відповідного запису у трудову книжку про прийняття його на роботу до відповідача на посаду водія з 12.05.2004 року. 10.04.2008 року, на його неодноразові прохання, йому було видано трудову книжку з записом про прийняття на роботу до відповідача на посаду водія з 12.05.2004 року та звільнення з роботи з 30.07.2004 року на підставі наказу №5/5-к від 02.02.2007 року за п.4 ст.40 КЗпП України. Як видно з вищенаведеного, відповідач до цього часу так і не провів належне оформлення розслідування нещасного випадку, про що його зобов'язано рішенням суду, на протязі трьох років не видавав йому трудову книжку та незважаючи на отримання ним трудового каліцтва, звільнив за прогули не надавши іншої роботи. Зважаючи на вищевикладене, вважає, що відповідач має сплатити йому середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки виходячи із наступного розрахунку: по 300 гривень за сім з половиною місяців 2004 року, що в сумі складе 2250 гривень та виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, за послідуючі роки повинен сплатити: за 2005 рік 4200 гривень (350 грн. х 12 міс.); за 2006 рік 4800 гривень (400 грн. х 12 міс.); за 2007 рік 5400 гривень (450 грн. х 12 міс.); за шість місяців 2008 року 3120 гривень (520 гривень х 6 міс.). Загальна сума середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки за період з 12.05.2004 року по 01.07.2008 року складе 19770 гривень. При цьому позивач зазначив, що вказані суми не збільшувались ним відповідно до збільшення індексу споживчих цін. Із-за несвоєчасної видачі йому трудової книжки, він в період з 12.05.2004 року по 10.04.2008 року не мав можливості працевлаштуватись та отримувати допомогу по страхуванню, що призвело до втрати ним життєвих зв'язків та вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, а тому йому, відповідачем спричинена і моральна шкода, яку він оцінює в 10000 гривень. На підставі вищевикладеного, просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки в період з 12.05.2004 року по 01.07.2008 року в загальній сумі 19770 (дев'ятнадцять тисяч сімсот сімдесят) гривень та 10000 (десять тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги зменшили. Просили суд стягнути з відповідача середній заробіток за період з 12.05.2004 року по 10.04.2008 року в сумі 15960 (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот шістдесят) гривень. Вимоги в частині стягнення моральної шкоди залишили ті ж самі. Представник відповідача позовні вимоги не визнав посилаючись на те, що після отримання каліцтва позивач перший раз з'явився на території відповідача восени 2004 року, при цьому ні бажання якимось чином продовжити трудові відносини ні представлення необхідних документів для звільнення, з його сторони не надходило, а причиною тривалої затримки розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем є ненадання самим позивачем лікарняного листка, який в таких випадках є необхідним. Щодо невидачі трудової книжки, то в діях адміністрації відповідача ніяких винних дій немає, оскільки в травні 2004 року, при прийнятті позивача на роботу, останній її не встиг надати із-за нещасного випадку, що з ним стався. Вона знаходилась у позивача і провести в ній відповідні записи відповідач не мав жодної можливості так як позивач на неодноразові запрошення прибути у відділ кадрів відповідача ніяким чином не реагував. Тільки 10.04.2008 року, коли позивач з'явився з трудовою книжкою, в неї були внесені необхідні записи. З цих підстав просив суд відмовити позивачу в його вимогах. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, допитавши свідка та дослідивши докази зібрані в справі, вважає, що позов не обґрунтований, а тому до задоволення не підлягає з наступних підстав. Так, відповідно до позовної заяви, підставою звернення позивача до суду стала невидача відповідачем його трудової книжки до квітня 2008 року. В судовому засіданні 29.08.2008 року, позивач зразу пояснив, що на весні цього року, тобто 2008 року, він приніс трудову книжку і йому адміністрація відповідача внесла в неї запис про прийом та про звільнення з роботи, а потім, пославшись на вади пам'яті, пояснити, коли ж він точно здавав свою трудову книжку адміністрації відповідача, врозуміло не зміг. При цьому зазначив, що хворобами, які б негативно впливали на пам'ять, він не страждає. В судовому засіданні 16.09.2008 року позивач пояснив, що трудову книжку він знайшов у своїй поштовій скриньці у березні 2008 року, а у квітні звернувся до відповідача з проханням внести в неї відповідні записи. При цьому, відповідач пояснив, що з метою знайти трудову книжку «обшукав всю хату», а на завод не приходив оскільки в нього не було трудової книжки. Тобто, позивач не довів в суді, та не підтвердив належними доказами, що його трудова книжка з травня 2004 року по березень 2008 року утримувалася адміністрацією відповідача. Своїми поясненнями позивач підтвердив ствердження представника відповідача про те, що трудова книжка позивача знаходилась у нього і на завод він не з'являвся із-за свого недбалого відношення до вирішення спірного питання. Зазначена обставина також підтверджується приєднаними до справи листами направленими відповідачем в адресу позивача та поштовими повідомленнями про вручення зазначених листів позивачу про необхідність прибути на підприємство для належного оформлення нещасного випадку, що з ним стався, заповнення трудової книжки і отримання заробітної плати. Суд не бере до уваги, як доказ в справі, пояснення свідка [PERSON], клопотання про допит якого, представник позивача заявив в судовому засіданні 16.09.2008 року, тобто, вже після того, як позивач, всупереч обґрунтуванню своїх вимог, наведеному в позовній заяві, дав пояснення, що свою трудову книжку він надав відповідачу навесні 2008 року, та вважає їх спробою позивача та його представника хоч якимсь чином підтвердити свою нещиру позицію по справі. Щодо вимог позивача стягнути на його користь з відповідача 10000 (десять тисяч) гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди, то суд вважає, що вони до задоволення не підлягають, оскільки позивач не довів та не підтвердив належними доказами те, що відповідачем тривалий час утримувалась його трудова книжка та що саме із-за винних дій чи бездіяльності відповідача, йому в трудову книжку до 10.04.2008 року не були внесені записи про прийняття та звільнення з роботи, чим йому була спричинена моральна шкода. З огляду на вищевикладене та

Outcome: dismissed