Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-22 00:00:00

14.03.2008 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з що він з 07.01.1976 року по 04.06.1996р. працював на підприємствах вугільної промисловості у шкідливих і небезпечних умовах праці, внаслідок яких у нього виникло професійне захворювання - пневмоконіоз. В наслідок шкідливих та небезпечних умов праці 01.04.1996р. ЛТЕК м. Краснодон встановила позивачу 25% втрати працездатності з 19.03.1996р. безстроково у зв'язку з професійним захворюванням пневмоконіоз. На підставі Наказу №67/б шахти «Таллівська» ВП «Краснодонвугілля» [PERSON]. сплачувались щомісячні страхові виплати до утворення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. 17.08.2001 у зв»язку із заснуванням Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань, документи позивача, що пов»язані з виплатою позивачу страхових сум були передані до Фонду. Однак, постановою відповідача №1315 від 22.04.2005 року виплата зазначених страхових виплат була зупинена у зв'язку з тим, що у Краснодонському МСЕК відсутні документи, що підтверджують довідки МСЕК від 01.04.1996р. 22.12.2005р. при повторному огляду Луганською обласною МСЕК позивачу встановлено 25% втрати працездатності у зв'язку з професійним захворюванням - пневмоконіоз безстроково, у зв'язку з чим з 21.12.2005р. відповідач поновив сплату страхових виплат [PERSON]. В результаті професійного захворювання позивач був змушений лікуватися. За станом свого здоров'я позивач позбавлений можливості повноцінно працювати. Через це, порушилися психологічні функції позивача, обмежилася можливість нормальної життєдіяльності, обмежилося коло спілкування, змінився звичний уклад життя, порушився встановлений у родині спосіб життя, у позивача виникло почуття неповноцінності. Перераховане викликає у позивача як фізичні, так і моральні страждання, приводить до появи нових інтенсивних психологічних страждань і вимагає значних зусиль для організації життя, чим позивачу заподіяний значна моральна шкода, яку він оцінює у 80000грн. Зазначену суму моральної шкоди позивач просить стягнути з відповідача Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Краснодон та Краснодонському районі Луганської області (далі по тексту ВВД ФССНВ ) та ВАТ «Краснодонвугілля», посилаючись на Закону України«Про загальнообов»язкове державни соціальне страхування від нещасного випдаку на виробництві та професійного захворбювання, які спричинили втрату працездатності» та Колективний договір на 2005р. Представник позивача - [PERSON]. у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON]. підтримав у повному обсязі. Представник відповідача - ВАТ „Краснодонвугілля” позовні вимоги [PERSON]. не визнав, суду пояснив, що згідно з Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації чи уповноважених ним органів шкоди, що заподіяна працівнику ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених Постановою КМУ від 23.06.1993р. №472, які діяли на момент встановлення позивачу ступеню втрати працездатності, розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян незалежно від інших виплат, на час звернення позивача до суду з даним позовом неоподаткований мінімум доходів громадян становив 17грн., таким чином максимальний розмір моральної шкоди обмежений 2550грн. Крім того, позивач пропустив строк звернення до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди, що пов'язана з професійним захворюванням. Також представник ВАТ „Краснодонвугілля” зазначив, що на даний час обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладений на ВВД ФССНВ, у зв'язку чим у задоволенні позову просив відмовити. Представник відповідача - ВВД ФССНВ України в м. Краснодон та Краснодонському районі, у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON]. не визнав, суду пояснив, що Фонд не є належним відповідачем у даній справі, оскільки право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача з моменту первинного медичного огляду та встановлення стійкої втрати працездатності, тобто з 01.04.1996р. року, таки чином обов»язок по відшкодуванню моральної шкоди покладений на ВАТ «Краснодонвугілля». Вислухавши представника позивача, представників відповідачів, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно з трудовою книгою, копія якої додана до матеріалів справ позивач [PERSON]. з 07.01.1976 року по 04.06.1996р. працював на підприємствах вугільної промисловості, у тому числі у період з 03.09.1992р. по 04.06.1996р. на шахті «Таллівська» ВП «Краснодонвугілля». (правонаступником якої на даний час є ВАТ „Краснодонвугілля”). Внаслідок роботи на підприємствах вугільної галузі у позивача виникла професійна хвороба - пневмоконіоз. У наслідку професійної хвороби 01.04.1996р. ЛТЕК м. Краснодон встановила позивачу 25% втрати працездатності з 19.03.1996р. безстроково у зв'язку з професійним захворюванням пневмоконіоз. При повторному огляді 22.12.2005 року обласною МСЕК [PERSON]. було встановлено 25% втрати професійної працездатності по пневмоконіозу безстроково, копія висновку МСЕК додана до матеріалів справи. Згідно з висновком судово-психологічної експертизи №1878/27 від 18.07.2007р, якій доданий до матеріалів справи, виявлені несприятливі зміни особистості [PERSON] . не перебувають в причинному зв'язку з ушкодженням здоров'я і втратою професійної працездатності. Таким чином суд встановив, що право позивача на відшкодування моральної шкоди, що завдана йому в наслідок професійного захворювання, яке пов'язано з виконання трудових обов'язків, виникло з дня первинного встановлення ЛТЕК м. Краснодон 25% втрати професійної працездатності, а саме з 01.04.1996 року, тому суд вважає необхідним при розгляді справи керуватись Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації чи уповноважених ним органів шкоди, що заподіяна працівнику ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених Постановою КМУ від 23.06.1993р. №472 (із змінами та доповненнями від 08.02.1994р. №71, від 18.07.1994р. №492, від 13.06.1995р. №410, від 02.10.1995р. №777, від 10.01.1996р.). Так, відповідно з п. 1,11 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації чи уповноважених ним органів шкоди, що заподіяна працівнику ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків (далі по тексту Правила) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до мральної втрати потерпілого, порушення його нормальних житєвих зв”язків, вимагають від нього додаткових зусиль для организації свого життя. Моральна шкода, відшкодовується за заявою потрепілого про характер моральної втрати у вигляді одноразовогої грошової виплати, розмір якої встановлений домовленністю сторін, рішенням комісії по трудовми спорам, рішенням суду. Пункт 43 Правил передбачає, якщо потерпілому за вини власника своєчасно не визначена та не виплачена сума відшкодуання шкоди, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку. Тобто законодавцем встановлена лише одна умова, при наявності якої право вимоги потерпілого щодо відшкодування шкоди не обмежено строками - вина власника підприємства у ненарахуванні та невиплаті відповідних сум. Однак, як було встановлено у судовмоу засіданні вина влансика підприємства, на якому працював позивач [PERSON]. - відсутня, окільки позивач із заявою про виплату йому суми моральної шкоди до адміністрації підприємства та до комісії по трудовим спорам не звертався, письмової відмови у виплаті йому суми моральної шкоди не отримував. З вимогами про відшкодування моральної шкоди [PERSON]. звернувся до Краснодонського міськрайсуду 14.03.2008р., тобто з порушенням позовної давності, які передбачало законодавство, що було чинним на час виникнення у позивача відповідного права. При цьому [PERSON]. не просив суд поновити йому строк позовнної давності і не надав докази щодо поважності причин його пропуску. . Крім того, у своєму позові, [PERSON]. суму моральної шкоди просить стягнути з ВВД ФССНВ , при цьому суд находить обгрунтованим посилання відпоідача -ВВД ФССНВ на той факт, що Фонд не є належним відповідачем у даній справі, оскільки згідно з ч.3 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов»язкове державни соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999р., який набрав чинності з 01.04.2001р. уся заборгованість потрепілим на виробництві, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та организації не відшкодували матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкрдженням здоров»я, виплачується цими підприємствами, установами і организаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещаснх випадків. Правонаступником прав та обов»язків шахти «Таллівська» ВП «Краснодонвугілля», на якій працював [PERSON]. є ВАТ «Краснодонвугілля», тому обов»язок по відшкодуванню моральної шкоди покладений на відповідача ВАТ «Краснодонвугілля», при цьому вмоги щодо стягнення суми моральної шкоди з відповідача ВАТ «Краснодонвугілля» заявлені [PERSON]. з порушенням позовної давності, які передбачало законодавство, що було чинним на час виникнення у позивача відповідного права.

Outcome: dismissed