Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-06 00:00:00

у вересні 2007 р. [PERSON] пред'явила позов до [PERSON] і ТОВ „Просвітньо - виробнича комерційна фірма „Сяйво”, в якому просила стягнути на її користь заборгованість за аліментами та пеню за несвоєчасну сплату цієї заборгованості у загальній сумі 183521 грн. 73 коп., з якої власне заборгованість за аліментами становить 11374 грн. 43 коп. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що за рішенням суду [PERSON] має сплачувати на її користь на утримання їхньої неповнолітньої дитини аліменти у розмірі &frac14; частини всіх видів його доходів щомісячно. На підставі виконавчого листа, виданого на виконання цього судового рішення, ТОВ „Просвітньо - виробнича комерційна фірма „Сяйво”, засновником і одночасно директором якої був [PERSON], з його заробітної плати утримувала і сплачувала на її користь аліменти. Проте з отриманих останнім протягом 2002 - 2006 р.р. у цьому ж товаристві дивідендів аліменти не було утримано й сплачено, що суперечить чинному законодавству. Тому крім власне заборгованості за аліментами на її користь має бути стягнуто пеню у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення їх сплати. Справа розглядалася неодноразово; оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати дане рішення і задовольнити її вимоги. Доводи скарги зводяться до того, що: - висновки місцевого суду про те, що заборгованість за аліментами утворилася не з вини [PERSON] та що нею пропущено строк позовної давності, суперечить і чинному законодавству, і фактичним обставинам справи, - матеріальний стан [PERSON] дозволяє йому сплатити суму боргу, що вона вимагає у позові. У судовому засіданні [PERSON] підтримала апеляційну скаргу, а [PERSON] скаргу не визнав. Сенс його заперечень полягає в тім, що рішення суду І інстанції по справі є законним та обґрунтованим. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що виникнення у [PERSON] заборгованості за аліментами перед [PERSON] сталося не з його вини і що позивачем пропущено строк позовної давності. Ці висновки суду не відповідають ні фактичним обставинам справи, ні нормам права, що регламентують спірні правовідносини. Так, по справі встановлено, що: - постановою судді Ніжинського міського суду від 21.08.1995 р. (її копія на а.с. 6) з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання їхньої доньки [PERSON], [INFO] р.н., у розмірі &frac14; частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 25% мінімальної заробітної плати, починаючи з 31.07.1995 р. і до повноліття дитини, - на виконання даної постанови цим же судом було видано виконавчий лист (копія якого на а.с. 7), на підставі якого ТОВ „Просвітньо - виробнича комерційна фірма „Сяйво” протягом всього періоду роботи у ньому [PERSON] утримувало аліменти лише з його заробітної плати, - як учасникові зазначеного вище товариства йому було нараховано й виплачено (на руки) дивіденди: 04 - 19.07 2002 р. - у загальній сумі 28119 грн. 00 коп., 01.09.2004 р. - у сумі 7800 грн. 00 коп., 04.11.2005 р. - у сумі 1170 грн. 00 коп., 29.12.2005 р. - у сумі 752 грн. 70 коп., 13.01.2006 р. - у сумі 4719 грн. 00 коп., 23.02.2006 р. - у сумі 2925 грн. 00 коп., з яких аліменти на користь позивача не утримувалися (копія довідки ТОВ „Просвітньо - виробнича комерційна фірма „Сяйво” відповідного змісту на а.с. 6), - згідно з розрахунком заборгованості за аліментами, виконаного державним виконавцем (його копія на а.с. 8-9), розмір цієї заборгованості, що виникла внаслідок несплати [PERSON] позивачеві аліментів з вищенаведених сум дивідендів, становить 11374 грн. 43 коп., у тому числі за липень 2002 р. - у загальній сумі 7029 грн. 75 коп., за вересень 2004 р. - у сумі 1950 грн. 00 коп., за листопад 2005 р. - у сумі 295 грн. 50 коп., за грудень 2005 р. - у сумі 188 грн. 18 коп., за січень 2006 р. - у сумі 1179 грн. 75 коп., за лютий 2006 р. - у сумі 731 грн. 25 коп. Жодним з учасників судового розгляду ці обставини не оспорюються. Перелік видів доходів, з яких мають стягуватися аліменти, у період з 04 по 19 липня 2002 р., тобто у момент отримання [PERSON] дивідендів у сумі 28119 грн. 00 коп., встановлювався ч. 3 ст. 92 КпШС України, а з набранням чинності з 01.01.2004 р. СК України такий перелік встановлюється ст. 195 даного Кодексу. Крім того, протягом всього періоду виникнення й тривання спірних правовідносин між сторонами є чинним Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, що затверджений постановою Кабміну України від 26.02.1993 р. № 146 (з наступними змінами й доповненнями). Згідно з ч. 3 ст. 92 КпШС України, власник або уповноважений ним орган щомісячно утримує аліменти з заробітної плати (пенсії, допомоги, стипендії та ін.). Ч. 1 ст. 195 СК України передбачає, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Відповідно до вищевказаного Переліку видів доходів..., утримання аліментів провадиться з тих доходів, які зазначено у його п. 1. Види доходів, з яких не провадиться утримання аліментів, наведено у п. 12 цього ж Переліку... Аналіз вищевказаних норм права доводить суд висновку про те, що з отриманих у ТОВ „Просвітньо - виробнича комерційна фірма „Сяйво” дивідендів [PERSON] мав сплатити аліменти на утримання доньки, оскільки наведений у всіх названих вище правових нормах перелік доходів, з яких провадиться утримання аліментів, не є вичерпним, а перелік доходів, з яких утримання аліментів не провадиться, є вичерпним і такого виду доходу як дивіденди він не містить. Те, що перелік доходів, з яких підлягають стягненню аліменти, не є вичерпним, випливає й з аналізу норм ст.ст. 67 - 74 Закону України „Про виконавче провадження”. Виконаний державним виконавцем розрахунок заборгованості за аліментами, про який вже згадано вище, відповідає і чинному законодавству, і змісту судового рішення, на виконання якого його зроблено. [PERSON] не пропущено строк позовної давності по вимогах про стягнення заборгованості за аліментами, оскільки обов'язок по її сплаті у [PERSON] виник на підставі рішення суду (ч. 5 ст. 11 ЦК України) з моменту отримання вищеперелічених сум дивідендів і триває по даний час у зв'язку з його невиконанням. Тобто порушення [PERSON] прав позивача у названий спосіб має триваючий характер. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з останнього заборгованості за аліментами у сумі 11374 грн. 43 коп. слід задовольнити у повному обсязі. Апеляційний суд вважає, що заборгованість за аліментами, про яку йдеться, утворилася саме з вини [PERSON], т.я. згідно з ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Отже невірне тлумачення останнім чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, а також неналежне виконання ТОВ „Просвітньо - виробнича комерційна фірма „Сяйво” рішення суду про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів, що виразилося у нестягненні їх з дивідендів, не є підставою для звільнення [PERSON] від обов'язку своєчасно і у повному обсязі сплатити аліменти з усіх отриманих доходів (у тому числі й спірну заборгованість за аліментами). Крім того, у справі нема жодного доказу, що підтверджував би факт утворення даної заборгованості з вини позивача. Відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді пені в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення введено ст. 196 СК України з 01.01.2004 р.; чинний до цієї дати КпШС України такої відповідальності не передбачав. Ч. 2 ст. 5 ЦК України приписує, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність. П. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України по вимогах про стягнення пені встановлено річний строк позовної давності. З викладеного випливає, що позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] пені за прострочення виплати заборгованості за аліментами підлягає частковому задоволенню, т.я. її належить стягнути за прострочення виплати лише заборгованості, що виникла після 01.01.2004 р., і лише за період прострочення, обмежений одним роком. Тобто на користь позивача підлягає стягненню пеня у нижченаведеному розмірі за прострочення сплати таких сум заборгованості за аліментами з дивідендів: - за вересень 2004 р. - у сумі 1950 грн. 00 коп. х 1% х 365 календарних днів = 7117 грн. 50 коп., - за листопад 2005 р. - у сумі 295 грн. 50 коп. х 1% х 365 календарних днів = 1078 грн. 58 коп., - за грудень 2005 р. - у сумі 188 грн. 18 коп. х 1% х 365 календарних днів = 686 грн. 86 коп., - за січень 2006 р. - у сумі 1179 грн. 75 коп. х 1% х 365 календарних днів = 4306 грн. 09 коп., - за лютий 2006 р. - у сумі 731 грн. 25 коп. х 1% х 365 календарних днів = 2669 грн. 06 коп., а всього пені у сумі 15858 грн. 09 коп. Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить також і з того, що ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (набула для України чинності 27.09.1991 р.) зобов'язує всі державні та приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи приділяти першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Тож, заперечуючи проти позову, [PERSON] має довести суду, що його позиція відповідає інтересам неповнолітньої доньки, але з матеріалів даної справи таке не вбачається. Належним відповідачем за вимогами [PERSON] згідно з тими нормами права й доводами, що нею зазначені у позовній заяві, є лише [PERSON] Отже у задоволенні позову за рахунок ТОВ „Просвітньо - виробнича комерційна фірма „Сяйво” слід відмовити. Іншого способу захистити порушені [PERSON] права позивача, ніж частково задовольнити даний позов, з процесуальної точки зору суди не мають. У порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України, в зв'язку з частковим задоволенням вимог [PERSON], з [PERSON] належить стягнути на користь держави мито пропорційно до задоволеної частини вимог у сумі (11374 грн. 43 коп. + 15858 грн. 09 коп.) х 1% = 272 грн. 33 коп. і 7 грн. 50 коп. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи - у розмірах, що встановлені п/п „а” п. 1 ст. 3 Декрету Кабміну України „Про державне мито” і п/п 3 п. 2 Розмірів витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов'язаних з розглядом цивільних та господарських справ, що затверджено постановою Кабміну України від 21.12.2005 р. № 1258 (з наступними змінами й доповненнями).

Outcome: partial