Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Позов мотивує тим, що 24.06.1994 року Павлиською селищною радою Онуфріївського району Кіровоградської області за актовим записом № 15 зареєстровано шлюб між нею та [PERSON]. Шлюбні відносини між ними фактично припинились, між собою втратили порозуміння, повагу та любов, мають різні характери та погляди на життя. Стверджувала про неможливість збереження сім'ї з відповідачем, оскільки між ними склались неприязливі відносини. Зазначила, що мають з відповідачем спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з ними. Повідомила, що перебуває в шлюбі вдруге. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини доходу (заробітку) відповідача щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вказувала, що діти фактично знаходиться на її утриманні. В судовому засіданні позивач позов підтримала і просила його задовольнити, підтвердивши обставини, зазначені в позовній заяві. Відповідач позов визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, враховуючи підтримання позовної заяви позивачем та визнання позовних вимог відповідачем, яке не суперечить закону, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. 24.06.1994 року Павлиською селищною радою Онуфріївського району Кіровоградської області за актовим записом № 15 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Судом встановлено, що шлюбні відносини між подружжям фактично припинились, між собою вони втратили порозуміння, повагу та любов, мають різні характери та погляди на життя, їх сімейні відносини не побудовані на почуттях поваги, дружби, взаємодопомоги. Дані обставини свідчать про неможливість примирення подружжя та збереження сім'ї. За змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що в даному випадку не відбулось і підтверджується доказами, що є у справі та поясненнями позивача і відповідача. Згідно ст.ст. 105, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, суд вважає, що шлюб між позивачем та відповідачем підлягає розірванню. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 160, ч. 1 ст. 161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а дитини, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, спір між ними може вирішуватись судом. В даному випадку спір про місце проживання дітей відсутній, діти будуть мешкати з матір'ю. Відповідач є батьком дітей, а тому в силу ст. 180 СК України зобов'язаний утримувати їх до досягнення повноліття. За змістом ст. 181 СК України, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі. У всякому випадку, при визначенні розміру аліментів, суд зобов'язаний врахувати обставини, визначені статтею 182 СК України, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші суттєві обставини. У відповідності до вимог ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватись до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Враховуючи вище перелічені обставини, визнання позовних вимог відповідачем, суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини власного доходу (заробітку) щомісячно і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Outcome: approved