Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-13 00:00:00

У липні 2008 р. [PERSON] і [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], пред'явили позов до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди у загальній сумі 20000 грн. і судові витрати. Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що 21.05.2008 р. дві собаки, що належать відповідачеві, у той час, коли їхній син катався на велосипеді по вул. Перемоги в смт Козелець, шляхом укусів завдали йому тілесних ушкоджень. В такий спосіб синові завдано моральної шкоди у вигляді фізичного болю, переляку, стресу, душевних страждань, переживань від спотворення природної зовнішності шрамами на тілі, порушення звичного способу життя і необхідності докладання додаткових зусиль для його відновлення. У такий же спосіб їм самим завдано моральної шкоди у вигляді нервових стресів, емоційного напруження, психологічного дискомфорту, переживань, що погіршило гармонійні адаптовані умови їхнього життя і вимагає додаткових витрат часу на організацію їхньої життєдіяльності. На момент травмування сина собаками [PERSON] годувала грудним молоком молодшого сина [PERSON], [INFO], але від пережитого стресу в неї зникло молоко і вони змушені були перевести молодшого сина на харчування дитячими сумішами промислового виробництва. Оскаржуваним рішенням позов частково задоволено: з відповідача на користь позивачів стягнуто 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди, 262 грн. 50 коп. на відшкодування витрат на правову допомогу і 132 грн. 62 коп. на відшкодування витрат по сплаті державного мита і витрат з інформаційно-технічного розгляду справи. В апеляційній скарзі [PERSON] просить змінити дане рішення шляхом зменшення визначеного місцевим судом розміру відшкодування моральної шкоди до 1000 грн. Доводи скарги зводяться до того, що внаслідок неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та неврахування роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” місцевий суд завищив розмір відшкодування позивачам моральної шкоди. Про це свідчить і практика судів України. У судовому засіданні відповідач підтримав апеляційну скаргу, а [PERSON] і [PERSON] її не визнали. Сенс заперечень останніх зводиться до того, що постановлене по справі рішення є законним та обґрунтованим. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Постановляючи оскаржуване рішення, місцевий суд виходив з того, що [PERSON] порушив правила тримання собак, внаслідок чого вони завдали неповнолітньому синові позивачів легких тілесних ушкоджень, а отже, і моральної шкоди позивачам у вищевказаній сумі. Але цей висновок в частині розміру спричиненої останнім моральної шкоди є невірним. Так, по справі встановлено, що: - о 19 год. 30 хв. 21.05.2008 р. на вул. Перемоги у смт Козелець дві собаки, що належать відповідачеві, вибігли з його домоволодіння на вулицю і шляхом укусів завдали неповнолітньому синові [PERSON] і [PERSON] - [PERSON], [INFO], легких тілесних ушкоджень у вигляді укушених ран тулуба та правої гомілки, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров'я, - внаслідок ушкодження здоров'я останньому завдано моральної шкоди у вигляді фізичного болю, переляку, стресу, душевних страждань, переживань від спотворення природної зовнішності шрамами на тілі, порушення звичного способу життя і необхідності докладання додаткових зусиль для його відновлення, - внаслідок ушкодження здоров'я [PERSON] у вищеописаний спосіб позивачам завдано моральної шкоди у вигляді нервових стресів, емоційного напруження, психологічного дискомфорту, переживань, що погіршило гармонійні адаптовані умови їхнього життя, та вимагає додаткових витрат часу на організацію їхньої життєдіяльності. Викладене жодним з учасників судового апеляційного розгляду не оспорюється і, крім того, підтверджується копією постанови про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 154 КпАП України (а.с. 20-21), копією акта судово-медичного обстеження [PERSON], виконаного Бобровицьким районним відділенням СМЕ від 23.05.2008 р. № 12Д і матеріалами Козелецького РВ УМВС України в Чернігівській області № 1251 за 2008 р. про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом травмування собаками сина позивачів. Спричинення [PERSON], [PERSON] і [PERSON] моральної шкоди у вищеописаний спосіб сталося внаслідок порушення [PERSON] п. 2 Правил тримання собак, котів, і хижих тварин у населених пунктах Української РСР, що затверджені 17.06.1980 р. Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством сільського господарства УРСР і Міністерством охорони здоров'я УРСР, згідно з яким власники собак зобов'язані тримати їх за умови обов'язкового забезпечення безпеки людей. З урахуванням викладених вище характеру і способу завдання [PERSON] позовній стороні моральної шкоди, тривалості перетерплювання ними негативних явищ немайнового характеру, виходячи з засад розумності, виваженості й справедливості, апеляційний суд вважає, що [PERSON] належить відшкодувати моральну шкоду у сумі 1000 грн., [PERSON] - у сумі 1000 грн. та у його особі їхньому неповнолітньому синові [PERSON] - у сумі 3000 грн. Правильність визначення місцевим судом розміру витрат на правову допомогу по справі, яка підлягає відшкодуванню позовній стороні, відповідачем не оспорюється. У порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з останнього на користь [PERSON] і [PERSON] 16 грн. на відшкодування витрат по сплаті при пред'явленні позову держмита та витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи (за ставками, встановленими п/п „д” п. 1 ст. 3 Декрету Кабміну України „Про державне мито” і п/п 6 п. 2 Розмірів витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов'язаних з розглядом цивільних та господарських справ, що затверджені постановою Кабміну України від 21.12.2005 р. № 1258 (з наступними змінами). Надлишково сплачене ними державне мито і витрати з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов'язаних з розглядом цивільних та господарських справ, можуть бути ним повернуті у порядку, що передбачений ст. 8 згаданого Декрету і розд. ІV Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, що затверджена наказом Головної державної податкової інспекції України від 22.04.1993 р. № 15 (зареєстрований у Мін'юсті України 19.05.1993 р. за № 50). Тож оскаржуване рішення підлягає зміні шляхом приведення розміру моральної шкоди і державного мита, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів, у відповідність до вищевказаних розмірів.

Outcome: partial