Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-18 00:00:00

[PERSON] . у листопаді 2007 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] . про усунення від права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно, [ADDRESS] в м.Запоріжжі. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що відповідач ухилявся від утримання свого батька [PERSON] , який помер в 2003р., не піклувався про батька, не відвідував його і не надавав йому допомоги, якої той потребував через стан здоров’я та неналежне матеріальне забезпечення, а тому, на думку позивача, перебував у безпорадному стані. Всі витрати на лікування та поховання несла позивач. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали на підставах, які викладені в позовній заяві та позивач пояснила, що вона проживала зі спадкодавцем, утримувала його, лікувала та доглядала його, а син, який проживає в Росії ніколи не відвідував батька та не надавав йому ніякої допомоги. Представники відповідача з позовними вимогами не були згодні та пояснили, що про хворобу батька, а потім про його смерть, сину не повідомляли та батько не пред’являв ніяких матеріальних претензій до нього. Спадкодавець не потребував стаціонарного лікування, не був інвалідом, де знаходиться його медична картка взагалі невідомо. Коли син приїжджав до м.Запоріжжя, зустрічався з батьком та іноді передавав йому гроші. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представників відповідача, показання свідків, оглянувши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи всі надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав. Згідно ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов’язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Так, відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, позивачем не доведено факт ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги, а також і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи. А саме, безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв’язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов’язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов’язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов’язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що спадкодавець [PERSON] помер 09.07.2003р., що підтверджується свідоцтвом про його смерть (а.с.11). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] ., якій лікував померлого, пояснив, що останній хворів на цироз печінки і йому призначалися необхідні ліки в 2003р. Також свідок [PERSON] пояснила, що вона як медсестра, за проханням позивача, робила необхідні лікування та ін’єкції хворому. Між тим, позивачем не надано до суду ніяких документальних підтверджень щодо призначення хворому, не надала до суду медичних документів, окрім протоколу ультразвукового дослідження, яке було зроблено 06.06.2003р. Свідок [PERSON] . пояснив, що знав [PERSON] оскільки разом працювали, зустрічав часто померлого, той йому пояснював, що син приїжджав та надавав йому допомогу. Аналогічні пояснення надав і свідок [PERSON] , що бачив часто [PERSON] перед його смертю і той йому розповідав, що померлий з сином бачився та спілкувався з ним. Свідок [PERSON] . пояснила, що померлий хворів, та вона часто його бачила на вулиці, розмовляла з ним, та той говорив, що син йому не допомагає, лікувала та доглядала позивач. Свідок [PERSON] . пояснила, що неодноразово позивачу надавалося за місцем її роботи матеріальна допомога для лікування її чоловіка, вона також знала померлого та він про сина нічого їй не розповідав. Свідок [PERSON] . пояснила, що за хворим доглядала тільки його дружина, позивач по справі. Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 10.02.2006р. за [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності за кожним по Ѕ частині [ADDRESS] в м. Запоріжжі в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер 09.07.2003р. (а.с.30-33). Це рішення набрало законної сили 21.02.2006р. Згідно копії технічного паспорту та витягу з єдиного державного реєстру нерухомого майна, право власності на спірну квартиру зареєстровано за сторонами по справі по Ѕ частині за кожним (а.с.53-54). Крім цього, цим же рішенням суду в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення на утримання спадкодавця [PERSON] в розмірі 7200грн. та на його поховання в розмірі 203грн. було відмовлено на підставі того, що позивач не надала суду жодного доказу того, що вона повідомляла відповідача, сина померлого про його хворобу та смерть для одержання від нього необхідних коштів для цього (а.с.126). Згідно вимог ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, з урахуванням всіх встановлених обставин по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані, тому не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed