overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-15 00:00:00

Заявник [PERSON] надав заяву, у який повідомив, що згідно з Міжурядовою угодою від 02.04.1981 року про направлення та прийом в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємствах та в організаціях СРСР, заявник в 1988 році приїхав із Республіки В'єтнам до України де працював електрозварником на Каховському заводі залізобетонних виробів. У зв'язку з закінченням терміну Міжурядової угоди його було звільнено з вказаного підприємства, але він переїхав до м. Херсона та залишився проживати у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Встановлення факту проживання на території України до 24.08.1991 року, необхідно йому для отримання права громадянства за територіальною ознакою згідно ст. 8 Закону України "Про громадянство України". Тому заявник просить постановити рішення про встановлення юридичного факту – постійного проживання на території України до 24.08.1991 року та зобов'язати ВГІРФО УМВС України в Херсонській області оформити йому громадянство України. Заявник у судове засідання з'явився, підтримав свої вимоги, просить заяву задовольнити. Представник зацікавленої особи у судовому засіданні заяву заявника [PERSON] не визнав, оскільки заявник на території України мешкає на незаконних підставах, тому що після завершення роботи, він повинен був вернутись до В'єтнаму, а після прийняття Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001 р., заявнику, відповідно до вказаного Закону, необхідно було отримати право на постійне проживання в Україні. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника, свідків [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили факт постійного проживання заявника на території України до 24.08.1991 року. Згідно ст. 8 Закону України "Про громадянство України", особа, яка сама чи хоча б один з її батьків народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 р. на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Заявлені заперечення представника зацікавленої особи в судовому засіданні, не спростовують факт постійного проживання на території України заявника з травня 1988 р., тому суд приходить до висновку про можливість задоволення вимог заявника.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-15 00:00:00

Заявник [PERSON] надав заяву, у який повідомив, що згідно з Міжурядовою угодою від 02.04.1981 року про направлення та прийом в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємствах та в організаціях СРСР, він у 1990 р. приїхав із Республіки В'єтнам до України, де працював оператором в'язальних машин Ворошиловградської трикотажної фабрики. У зв'язку з закінченням терміну Міжурядової угоди його було звільнено з вказаного підприємства, але він переїхав до м. Херсона та залишився проживати у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Встановлення факту проживання на території України до 24.08.1991 року, необхідно йому для отримання права громадянства за територіальною ознакою згідно ст. 8 Закону України "Про громадянство України". Тому заявник просить постановити рішення про встановлення юридичного факту – постійного проживання на території України до 24.08.1991 року та зобов'язати ВГІРФО УМВС України в Херсонській області оформити йому громадянство України. Заявник у судове засідання з'явився, підтримав свої вимоги, просить заяву задовольнити. Представник зацікавленої особи у судовому засіданні заяву заявника [PERSON] не визнав, оскільки заявник на території України мешкає на незаконних підставах, тому що після завершення роботи, він повинен був вернутись до В'єтнаму, а після прийняття Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001 р., заявнику, відповідно до вказаного Закону, необхідно було отримати право на постійне проживання в Україні. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника, свідків [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили факт постійного проживання заявника на території України до 24.08.1991 року. Згідно ст. 8 Закону України "Про громадянство України", особа, яка сама чи хоча б один з її батьків народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 р. на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Заявлені заперечення представника зацікавленої особи в судовому засіданні, не спростовують факт постійного проживання на території України заявника з червня 1990 р., тому суд приходить до висновку про можливість задоволення вимог заявника.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-15 00:00:00

Заявник [PERSON] надав заяву, у який повідомив, що згідно з Міжурядовою угодою від 02.04.1981 року про направлення та прийом в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємствах та в організаціях СРСР, заявник разом зі своїми батьками [PERSON] та [PERSON] в 1989 році приїхав до України із Республіки В'єтнам, де батьки працювали на підприємствах України. З серпня 1992 року у зв'язку з закінченням терміну Міжурядової угоди батьки були звільнені з вказаних підприємств, але залишились проживати у гуртожитку в м. Херсоні, разом з ними проживав і заявник. Встановлення факту проживання батьків на території України до 24.08.1991 року, необхідно заявнику для отримання права громадянства за територіальною ознакою згідно ст. 8 Закону України "Про громадянство України". Тому заявник просить постановити рішення про встановлення юридичного факту - постійного проживання батьків [PERSON] та [PERSON] на території України до 24.08.1991 року та зобов'язати ВГІРФО УМВС України в Херсонській області оформити йому громадянство України. Заявник у судове засідання з'явився, підтримав свої вимоги, просить заяву задовольнити. Представник зацікавленої особи у судовому засіданні заяву заявника [PERSON] не визнав, оскільки заявник на території України мешкає на незаконних підставах, тому що після завершення роботи батьків заявника на підприємстві України, вони повинні були вернутись до В'єтнаму, а після прийняття Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001 р., заявнику, відповідно до вказаного Закону, необхідно було отримати право на постійне проживання в Україні. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника, свідків [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили факт постійного проживання заявника та його батьків на території України до 24.08.1991 року. Згідно ст. 8 Закону України "Про громадянство України", особа, яка сама чи хоча б один з її батьків народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 р. на території яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Заявлені заперечення представника зацікавленої особи в судовому засіданні, не спростовують факт постійного проживання на території України батьків заявника [PERSON] та [PERSON] з 24.11.1989 р., тому суд приходить до висновку про можливість задоволення вимог заявника.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-15 00:00:00

Заявник Чан Суан Кионг надав заяву, у який повідомив, що згідно з Міжурядовою угодою від 02.04.1981 року про направлення та прийом в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємствах та в організаціях СРСР, заявник разом зі своїми батьками [PERSON] та [PERSON] в 1989 році приїхав до України із Республіки В'єтнам, де батьки працювали на Херсонському бавовняному комбінаті. З 19.11.1992 року у зв'язку з закінченням терміну Міжурядової угоди батьки були звільнені з вказаного підприємства, але залишились проживати у гуртожитку [ADDRESS] , разом з ними проживав і заявник. Встановлення факту проживання батьків на території України до 24.08.1991 року, необхідно заявнику для отримання права громадянства за територіальною ознакою згідно ст. 8 Закону України "Про громадянство України". Тому заявник просить постановити рішення про встановлення юридичного факту – постійного проживання батьків [PERSON] та [PERSON] на території України до 24.08.1991 року та зобов'язати ВГІРФО УМВС України в Херсонській області оформити йому громадянство України. Заявник у судове засідання з'явився, підтримав свої вимоги, просить заяву задовольнити. Представник зацікавленої особи у судовому засіданні заяву заявника [PERSON] не визнав, оскільки заявник на території України мешкає на незаконних підставах, тому що після завершення роботи батьків заявника на підприємстві України, вони повинні були вернутись до В'єтнаму, а після прийняття Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001 р., заявнику, відповідно до вказаного Закону, необхідно було отримати право на постійне проживання в Україні. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника, свідків [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили факт постійного проживання заявника та його батьків на території України до 24.08.1991 року. Згідно ст. 8 Закону України "Про громадянство України", особа, яка сама чи хоча б один з її батьків народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 р. на території яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Заявлені заперечення представника зацікавленої особи в судовому засіданні, не спростовують факт постійного проживання на території України батьків заявника [PERSON] та [PERSON] з 24.11.1989 р., тому суд приходить до висновку про можливість задоволення вимог заявника.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-15 00:00:00

09.09.2008р. Каховський міжрайонний прокурор звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідач є батьком неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , які з травня 2003р. проживають в Луганській області у бабусі [PERSON] , яка визнана їх опікуном. Матір дітей – [PERSON] в 2007р. померла. Оскільки відповідач жодного разу не приїздив до дітей, не цікавився їх долею, не надавав матеріальної допомоги, просили позбавити останнього батьківських прав, стягнути аліменти. В судовому засіданні прокурор заявлені вимоги підтримала в повному об’ємі, наполягаючи на їх задоволенні. Відповідач позов визнав обґрунтованим, не заперечуючи проти його задоволення. Представник служби у справах дітей Каховської районної адміністрації Херсонської області [PERSON] також з заявленими вимогами погодилася, вважаючи за доцільне їх задовольнити. Вислухавши думку прокурора, відповідача, представника служби у справах дітей, дослідивши представлені докази, судом встановлено наступне. Між сторонами по справі склалися правовідносини, врегульовані п.2 ч.1 ст.164 СК України, згідно якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов’язків по вихованню дитини. Відповідач по справі дійсно є батьком [PERSON] , [PERSON] , Каховська райдержадміністрація Херсонської області вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей, проти чого сам відповідач не заперечує. За вказаних обставин суд заявлені вимоги оцінює як правомірні і такі, що підлягають задоволенню, враховуючи визнання відповідачем позову. Окремо слід зазначити, що у відповідності до ст.169 СК України, відповідач має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, за умови суттєвого виправлення ситуації, яка стала причиною позбавлення його таких прав.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ВК ім. Мічуріна про визнання права власності на майно, мотивуючи тим, що у 2002 році почався ліквідаційний процес ВК ім. Мічуріна. Вона як працівниця ВК ім. Мічурина 15 травня 2006 року отримала свою майнову частку. ВК ім.. Мічуріна була створена ліквідаційна комісія, цією комісією їй було виділено майно, про що свідчить акт прийому передачі майна ( додаток № 1). Серед цього майна, яке їй виділили був трактор МТЗ -80, реєстраційний номер [NUMBER], але свідоцтво про реєстрацію машини на нього, помилково видали на інший трактор. А на виділений їй трактор свідоцтво загубилося. І тепер органи реєстрації відмовляють їй у реєстрації цього трактору на її ім'я, так як документи не відповідають виділеному їй трактору. Таким чином позивач просить визнати за нею право власності на трактор МТЗ -80, реєстраційний номер [NUMBER]. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача - ВК ім. Мічурина, в судове засідання не з'явився, але надав до суду письмову заяву, в якій вказав, що він не заперечує, щоб дана справа була розглянута за його відсутністю, проти даного позову не заперечував. Третя особа - представник Інспекції держтехнагляду Якимівської райдержадміністрації Миц В.Ф. в судовому засіданні не заперечував проти задоволення вимог, які викладені в позовній заяві. Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі за обставинами, що підтверджуються поясненнями сторін та матеріалами справи: копією акту прийому передачі майна, що виділяється співвласнику єдиним майновим комплексом для подальшого користування від 15 травня 2006 року; копією свідоцтва про реєстрацію машини; копією паспорту позивачки; звітом про експортну оцінку транспортного засобу; копією свідоцтва про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів від 06 жовтня 2005 року за № 4011. Отже, відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі викладеного, у відповідності до ст.ст. 328, 330, 334 ЦК України, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] пред'явила до суду позов до Остап"ївської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно , посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON], та після її смерті залишилось спадкое майно, а саме - житловий будинок [ADDRESS]. Як спадкоємець по заповіту, [PERSON] спадщину прийняла, вступила в управління спадковим майном, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, пояснивши, що померла [PERSON] ялялась їй тіткою, інших спадкоємців немає, а тому просить визнати за нею право власності на житловий будинок, як спадкоємцю за заповітом після смерті [PERSON] Відповідач Остап"ївська сільська рада у судове засідання не з'явилась, подали до суду заяву згідно якої заявлені позовні вимоги позивача визнає та просить справу розглянути у відсутності представника сільської ради. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем Остап"ївською сільською радою не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд встановив такі факти : [PERSON] померла [INFO], що стверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданим 05.06.2008 року відділом РАЦС Підволочиського районного управління юстиції. Згідно довідки -характеристики Підволочиського БТІ, житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON], однак свідоцтво про право власності нею не виготовлялось. Відповідно до заповіту, складеного 02 березня 1992 року [PERSON] заповіла своє майно, яке складається з житлового будинку - [PERSON] Згідно довідки № 435, виданої 09.06.2008 року Остап"ївською сільською радою, [PERSON] вступила в управління спадковим майном після смерті [PERSON] Згідно довідки, виданої Підволочиською державною нотаріальною конторою 24.09.2008 року № 1317 , після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини спадкоємці не зверталися, спадкова справа не заводилась. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON], однак при зверненні в нотаріальну контору їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по причині відсутності правовстановлюючого документу на ім"я померлої, а тому подання позову [PERSON] є підставним і підлягає до задоволення шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно - житловий будинок [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Уманського міськрайонного суду з позовом про те, що з відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі до [INFO] року, після чого шлюб було розірвано. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] року народження, який знаходиться на вихованні позивачки та проживає разом з нею. До повноліття дитини відповідач сплачував аліменти на утримання. З [INFO] року син навчається в [INFO], що потребує подальших витрат, пов'язаних з його навчанням. Згідно ст. 199 СК України - якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років. Через такі обставини вона змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на дитину, що навчається. Просить ухвалити рішення, згідно якого стягувати з відповідача [PERSON], [INFO] року народження аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] року народження, до досягнення сином 23-х річного віку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви, пояснила, що з відповідачем перебувала у шлюбі, який було розірвано в 1998 році. В шлюбі в [INFO] році народився син [PERSON], на утримання якого відповідач після розлучення сплачував аліменти. Але виплата аліментів припинилася після досягнення сином повноліття. На сьогоднішній день син навчається в [INFO], що потребує подальших витрат. Згідно чинного законодавства батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними 23 річного віку у разі такої необхідності. Просить суд позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти сплати аліментів на утримання сина на період його навчання. Згідно довідки Кочержинської сільської ради Уманського району Черкаської області [NUMBER] від 31.07.2008 року [PERSON], [INFO] року народження проживає разом з матір'ю [PERSON] і знаходиться на її утриманні. Згідно довідки [INFO] від 22 липня 2008 року [PERSON] навчається в [INFO] з [INFO] року на відділенні [INFO] денного стаціонару на державній основі. Термін закінчення навчання [INFO] року. Суд, вислухавши сторони та дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У відповідності до ч. 3 ст. 199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Уманського міськрайонного суду з позовом про те, що з відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі до [INFO] року, після чого шлюб було розірвано. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] року народження, який знаходиться на вихованні позивачки та проживає разом з нею. До повноліття дитини відповідач сплачував аліменти на утримання. З 01.09.2006 року син навчається в [INFO], що потребує подальших витрат, пов'язаних з його навчанням. Згідно ст. 199 СК України - якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років. Через такі обставини вона змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на дитину, що навчається. Просить ухвалити рішення, згідно якого стягувати з відповідача [PERSON], [INFO] року народження аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] року народження, до досягнення сином 23-х річного віку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви, пояснила, що з відповідачем перебувала у шлюбі, який було розірвано в 1998 році. В шлюбі в [INFO] році народився син [PERSON], на утримання якого відповідач після розлучення сплачував аліменти. Але виплата аліментів припинилася після досягнення сином повноліття. На сьогоднішній день син навчається в [INFO], що потребує подальших витрат. Згідно чинного законодавства батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними 23 річного віку у разі такої необхідності. Просить суд позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти сплати аліментів на утримання сина на період його навчання. Згідно довідки Кочержинської сільської ради Уманського району Черкаської області [NUMBER] від 31.07.2008 року [PERSON], [INFO] року народження проживає разом з матір'ю [PERSON] і знаходиться на її утриманні. Згідно довідки [INFO] від 22 липня 2008 року [PERSON] навчається в [INFO] з 01.09.2006 року на відділенні [INFO] денного стаціонару на державній основі. Термін закінчення навчання 30.06.2010 року. Суд, вислухавши сторони та дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У відповідності до ч. 3 ст. 199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. На підставі викладеного та

Outcome: approved