Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-30 00:00:00

У квітні 2008 року до суду звернулася позивач[PERSON]. з позовом до [PERSON]., [PERSON]., [PERSON] про визнання права власності на 2/5 частки квартири та визначення порядку користування квартирою. У судовому засіданні позивач внесла зміни до позовних вимог і просить суд встановити порядок користування квартирою, надавши їй та її неповнолітньому синові[PERSON] у користування кімнату площею 5,8 кв. метри, а кімнату 7,2 кв. метри надати відповідачам, при цьому кімнату площею 16 кв. метри, кухню, ванну кімнату, передпокій та балкон залишити у спільному користуванні. В позовній заяві позивачка зазначає, що у відповідності до свідоцтва на право власності на квартиру[ADDRESS] від 1 квітня 1998 року вона та її син [PERSON] разом з відповідачами [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]. і являються співвласниками даної квартири, яка знаходиться у спільній сумісній власності. Відповідачі [PERSON]., [PERSON]. та [PERSON]. не визнають за позивачкою та її сином право власності на квартиру[ADDRESS]та чинять перепони в користуванні даним житлом. Добровільно вирішити питання користування даним житлом відповідачі відмовляються. В судовому засіданні позивач[PERSON]. позов підтримала і пояснила, що вона та її син не можуть користуватися квартирою через перешкоди, які чинять відповідачі, та через відсутність у неї можливості доступу до квартири. Відповідачі [PERSON]., [PERSON]. та [PERSON]. позов не визнали і пояснили, що вони визнають що у їх спільній сумісній власності разом з неповнолітнім [PERSON]. та позивачкою[PERSON]. знаходиться зазначена квартира. В даний час в квартирі проживають відповідачі [PERSON]. та [PERSON]. Перешкод у користуванні квартирою позивачці[PERSON]. та неповнолітньому[PERSON]. вони не чинять. Стверджують, що позивачка[PERSON]. не користується спірним житлом по тій причині, що створила іншу сім”ю, народила дитину і мешкає в м. Києві, а їх син та внук неповнолітній[PERSON]. проживає у матері відповідачки і йому забороняють проживати з батьком, дідом та бабою - відповідачами по справі. Визначати якийсь порядок користування квартирою не бажають, оскільки вважають це неможливим з технічних причин. Заслухавши пояснення сторін та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житло від 1 квітня 1998 року, власниками спірної квартири під [ADDRESS], є позивачі [PERSON][PERSON]. та відповідачі [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]. (а.с. 24) Квартира знаходиться у спільній сумісній власності зазначених осіб, проте проживають у квартирі лише відповідачі [PERSON]. та [PERSON]. Інші три співвласники по справі проживають в різних місцях. Зазначені обставини визнали у судовому засіданні сторони по справі. Проте посилання позивача[PERSON]. на те, що їй та її неповнолітньому синові[PERSON] відповідачі [PERSON]., [PERSON]. та [PERSON]. чинять перешкоди у користуванні квартирою, суд не може визнати обґрунтованими, оскільки в судовому засіданні цей факт не було доведено жодними доказами. Безпідставним є посилання позивача і на те, що перешкоди чинять відповідачі щодо користування жилим приміщенням і шляхом подачі позову до суду, оскільки рішенням суду від 20 березня 2008 року цей позов було залишено без задоволення і жодним чином її право не було порушене (а.с.28-29). Згідно зі ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна , що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Таким чином, з аналізу ст. 369 ЦК України вбачається, що іншого порядку користування спільною сумісною власністю закон не передбачає. Оскільки відповідачі не визнають запропонованого позивачем порядку користування квартирою, а виділу части у спільній сумісній власності позивач не вимагає, то суд не має підстав, обґрунтованих на законі, встановити порядок користування спільною сумісною власністю. Таким чином, суд приходить до переконання, що у позові слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed