Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-22 00:00:00

Відповідачка до попереднього розгляду справи позов по суті та за обставинами справи визнала у повному обсязі. Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 12 грудня 1948 року він знаходився у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], яка померла [INFO]. За час їхнього спільного подружнього життя ними за їх власні кошти на земельній ділянці, що була виділена йому, позивачу рішенням Дніпродзержинської міської ради № 492 від 23 травня 1961 року, був збудований житловий будинок, розташований [ADDRESS]. 18 травня 1979 року цей житловий будинок був прийнятий до експлуатації, що підтверджується актом прийомки домоволодіння до експлуатації. 24 вересня 2008 року він отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно на вищевказаний житловий будинок на своє ім'я. 02 жовтня 2008 року право власності на його, позивача, ім'я на вищезазначений житловий будинок було зареєстровано і у Єдиному реєстрі права власності на нерухоме майно. Але, коли він звернувся до нотаріальної контори з метою укладення договору купівлі-продажу будинку, йому у цьому було відмовлено з тих підстав, що будинок був збудований ним та його померлою дружиною за час їхнього спільного подружнього життя, і після смерті дружини він у встановленому законом порядку не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом у вигляді частки будинку після померлої дружини. Але, хоча він і не отримав свідоцтво про право на спадщину на частку будинку, він фактично прийняв спадщину, так як після смерті дружини так і залишився проживати у будинку [ADDRESS], але нікуди не звертався для оформлення спадщини на частку будинку, який знаходився у їх спільній з дружиною власності, бо вважав, що будинок і так належить йому, і він є його єдиним власником після смерті дружини. Відповідачка у справі є їх з дружиною дочкою, вона також не зверталася до нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті його дружини і матері відповідачки, і фактично не приймала спадщини, відмовившись від спадщини на його користь. 23 липня 2008 року він отримав новий технічний паспорт на будинок, у якому він також зазначений єдиним власником нерухомого майна. Вважає, що вони з дружиною були співвласниками новоствореного житлового будинку, але право власності на будинок було зареєстровано лише на його ім'я, так як на його ім'я виділялася земельна ділянка для будівництва, і між ним та дружиною ніколи не виникало суперечок щодо реєстрації права власності. Вони проживали однією сім'єю, мали спільний бюджет, і на момент своєї смерті дружина була зареєстрована та проживала у будинку [ADDRESS]. Просить визнати за ним право на спадщину за законом після померлої дружини у вигляді &frac12; частки житлового будинку, і в цілому визнати за ним право власності на будинок [ADDRESS]. До попереднього розгляду справи відповідачка позов по суті та за обставинами справи визнала у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення рішення про задоволення позову при попередньому розгляд справи, просить розглянути справу у її відсутність, про що надала суду письмову заяву. При попередньому розгляді справи позивач підтримав свій позов по суті та за обставинами справи у повному обсязі, просить задовольнити його позов, не заперечує проти ухвалення рішення при попередньому розгляді справи в зв'язку із визнанням відповідачкою позову. Третя особа про дату та місце розгляду справи повідомлено належним чином, що підтверджується копією листа - повідомлення, що знаходиться у матеріалах цивільної справи, заперечень щодо позову від третьої особи до попереднього розгляду справи не надійшло, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника ОКР «Дніпродзержинське БТІ». Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно ст. 174 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зі згоди сторін суд ухвалює рішення при попередньому розгляді справи. Судом були досліджені такі докази, надані позивачем на підтвердження позову: свідоцтво про смерть, довідка голови квартального комітету, договір про виділ земельної ділянки, акт прийомки індивідуального домоволодіння, технічні паспорти на будинок, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, витяг з реєстру права власності на нерухоме майно, копія паспорту відповідачки, свідоцтво про одруження позивача, свідоцтво про народження відповідачки, свідоцтво про реєстрацію шлюбу відповідачки з [PERSON], довідка з місця проживання позивача. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом були встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач у справі [PERSON] з 12 грудня 1948 року знаходився у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження та копією паспорта позивача (а.с. 5). [INFO] у них народилася дочка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 2684 ( а.с. 22), якій після реєстрації шлюбу з [PERSON] ( а.с. 23) було присвоєно прізвище [PERSON]. Відповідно до рішення Дніпродзержинської міської ради № 492 від 23 травня 1961 року позивачу біла виділена земельна ділянка, площею 600 кв.м. [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку, що підтверджується договором від 07 липня 1961 року про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності (а.с. 8-9). На цій земельній ділянці позивачем та його дружиною за їх власні кошти та за рахунок власних сил був збудований житловий будинок, в якому вони проживали та були зареєстровані з часу закінчення будівництва, а саме з 1967 року. Відповідно до акту прийомки індивідуального домоволодіння від 18 травня 1979 року житловий будинок, розташований [ADDRESS], який був збудований позивачем та його дружиною, був прийнятий до експлуатації (а.с. 10 -11 - акт прийомки). 07 жовтня 1999 року позивачу на його ім'я був виданий технічний паспорт на будинок (а.с. 12-14). [INFO] дружина позивача [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, що повторно було видано Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції 07 жовтня 2008 року, актовий запис у Книзі смертей за 1992 рік № 451 ( а.с. 7). Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді &frac12; частки вищевказаного житлового будинку, право власності на який було зареєстровано на ім'я відповідача. Після смерті дружини позивач залишився проживати у будинку [ADDRESS], у якому проживав разом з дружиною на момент її смерті, і де проживає по цей час, що підтверджується довідками голови квартального комітету № 6 Дніпровського району м. Дніпродзержинська від 14 жовтня 2008 року та від 13 жовтня 2008 року (а.с. 7а, 24). Тобто позивач у справі фактично прийняв спадщину після смерті дружини, так як постійно проживав на час відкриття спадщини з померлою дружиною у вищезазначеному будинку, так як відповідно до ст.. 1268 ЦК України, спадкоємець, постійно проживаючий разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку, встановленого ст.. 1270 ЦПК України, він не заявив про відказ від спадщини. Позивач не заявляв про відмову від спадщини, продовжував проживати у будинку, залишався зареєстрованим за місцем розташування будинку, 23 липня 2008 року отримав новий технічний паспорт на житловий будинок ( а.с. 15-17), 24 вересня 2008 року отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок (а.с. 18), 02 жовтня 2008 року отримав витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно на своє ім'я (а.с. 19), які були видані ОКП «Дніпродзержинське БТІ» (а.с. 18). Але, коли позивач звернувся до нотаріальної контори з метою укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, йому у цьому було відмовлено з тих підстав, що будинок був збудований ним та його померлою дружиною за час їхнього спільного подружнього життя, і після смерті дружини він у встановленому законом порядку не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом у вигляді частки будинку після померлої дружини. Судом встановлено, що позивач дійсно не звертався до нотаріальної контори для оформлення спадщини на частку будинку, так як вважав, що будинок і так належить йому, і він його єдиним власником після смерті дружини, так як всі правовстановлюючі документи на будинок були оформлені на його ім'я. Відповідачка у справі, яка є дочкою позивача та померлої [PERSON], також не зверталася до нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], і фактично не приймала спадщини, відмовившись від спадщини на користь позивача. Суд дійшов до висновку, що позивач та його померла дружина були співвласниками новоствореного житлового будинку, але право власності на будинок було зареєстровано лише на ім'я позивача, так як на його ім'я виділялися земельна ділянка для будівництва, між ним та дружиною ніколи не виникало суперечок щодо реєстрації права власності, був відсутній договір про розподіл спільного сумісного майна подружжя, вони проживали однією сім'єю, мали спільний бюджет, і на момент смерті дружина позивача була зареєстрована та проживала у будинку [ADDRESS], що підтверджується наданою головою квартального комітету довідкою від 14 жовтня 2008 року, у якій зазначено, що [PERSON] проживала у будинку з 27 листопада 1967 року до моменту своєї смерті [INFO] (а.с. 7а). Відповідно до ст. 60 СК України майно, придбане подружжям під час шлюбу, належить чоловіку й дружині на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 70 СК України у випадку розподілу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка вважаються рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В зв'язку з тим, що між позивачем та його дружиною була відсутня будь -яка домовленість, вони володіли та користувалися будинком на рівних правах, не мали потреби визначати свої частки у спільній сумісній власності, суд вважає, що і позивачу, і його померлій дружині належало по 1\2 частці вищевказаного житлового будинку. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, якщо відсутній заповіт, право на спадщину за законом отримують особи, визначені Цивільним Кодексом України. В першу чергу право на спадщину по закону мають діти, батьки спадкодавця та той із подружжя, який його пережив (ст. 1261 ЦК України). В зв'язку з тим, що позивач у справі є чоловіком померлої [PERSON], фактично прийняв спадщину після смерті дружини, відповідачка у справі відмовилася від прийняття спадщини після смерті матері на користь позивача, єдиним спадкоємцем померлої є позивач [PERSON]. Відсутність свідоцтва про право на спадщину на ім'я позивача, як на ім'я спадкоємця, що своєчасно прийняв спадщину, не позбавила його права на спадщину, так як строк отримання свідоцтва про право на спадщину законом не обмежений. Але без отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно позивач позбавлений можливості у повному обсязі здійснювати свої повноваження власника, розпорядитися спадковим майно, продати, подарувати та інше. Тому отримання свідоцтва про право на спадщину на цей час відповідає інтересам позивача, як спадкоємця та власника нерухомого майна, право власності на яке повинно бути зареєстровано у Єдиному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Крім цього відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права третіх осіб, а тому за відповідачем повинно бути визнано право на спадщину за законом у вигляді &frac12; частки житлового будинку, розташованого [ADDRESS], і взагалі за позивачем повинно бути визнано право власності на вищевказаний житловий будинок в цілому.

Outcome: approved