Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-06 00:00:00

У грудні 2007 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до ВАТ ЕК „Чернігівобленерго”. Позивач зазначав, що 04.05.2007 р. з ним стався нещасний випадок, який пов'язаний з виробництвом та вимагає складання акту форми Н-1. Проте згідно з актом розслідування нещасного випадку на виробництві форми Н-5 даний нещасний випадок визнаний таким, що не пов'язаний з виробництвом, та складений акт про нещасний випадок на підприємстві, не пов'язаний з виробництвом форми НПВ. За доводами позивача, висновки названих актів про те, що даний нещасний випадок не пов'язаний з виробництвом, суперечать дійсним обставинам отримання ним травми, та вимогам нормативних актів, зокрема, ст. 22 Закону України „Про охорону праці”, ст. 171 КЗпП України, п.п. 13, 14 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 р. за № 1112. Так, 04.05.2007 р. за розпорядженням роботодавця він був направлений у відрядження у с. Малківка Прилуцького району для виконання автопідйомником робіт на дачній ділянці громадянки [PERSON], і при виконанні розпорядження роботодавця в свій робочий час він отримав травму. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 20 травня 2008 року в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю заявлених вимог. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що машиніст автовишки [PERSON] порушив вимоги п.3.11. Інструкції з охорони праці № ОП-27 для машиніста автовишки та ст. 14 Закону України „Про охорону праці”, оскільки виконував роботи, які не входили до його функціональних або трудових обов'язків, завдання роботодавця та не були в інтересах підприємства, допустив особисту необережність, а тому даний нещасний випадок не пов'язаний з виробництвом. В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу, а представники відповідача та третьої особи на стороні відповідача скаргу не визнали, вважали оскаржене рішення законним та обґрунтованим. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] працював водієм автотранспортних засобів в службі механізації і транспорту Південних високовольтних електричних мереж, які є відокремленим підрозділом ВАТ ЕК „Чернігівобленерго”. 4 травня 2007 року електромонтери з обслуговування ліній електропередач Південних високовольтних електричних мереж [PERSON] і [PERSON] взяли відгули та виписали автопідйомник АГП-22 для валки дерева на дачній ділянці гр-ки [PERSON], розташованій по [ADDRESS]. В той же день 4 травня 2007 року [PERSON] як машиніст (водій) автовишки АГП-22 на вказаному транспортному засобі був направлений у відрядження на вказану вище дачну ділянку, де він отримав травму внаслідок падіння спиляних гілок дерева. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями сторін, результатами розслідування нещасного випадку, викладеними в актах форми Н-5 та форми НПВ (а.с.19-22, 9-12), викладеним у письмовому вигляді відзивом відповідача на позовну заяву (а.с.39-42) та письмовими запереченнями відповідача на апеляційну скаргу. Згідно з висновками, викладеними в акті розслідування даного нещасного випадку на виробництві, [PERSON] залишив автопідйомник і самостійно вирішив допомогти в натягуванні каната, щоб звалити дерево, і що причиною нещасного випадку є виконання водієм автотранспортних засобів [PERSON] роботи, яка не входить до його посадових обов'язків та недбання ним під час виконання робіт про особисту безпеку, а тому даний нещасний випадок не пов'язаний з виробництвом. Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з такими висновками, виходячи з наступного. За обставинами справи вбачається, що [PERSON] на автопідйомнику АГП-22 був направлений на дачну ділянку гр-ки [PERSON] в с.Малківка Прилуцького району за розпорядженням роботодавця, завідомо для виконання дій, які не входять безпосередньо до його трудових обов'язків, але в інтересах підприємства, оскільки робота автопідйомника на дачній ділянці [PERSON] на підприємстві відповідача була оформлена та оплачена. В Переліку обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 р. № 1112, зазначено, зокрема, виконання трудових обов'язків, у тому числі у відрядженні, а також виконання дій в інтересах підприємства, на якому працює потерпілий, тобто дій, які не належать до трудових обов'язків працівника (подання необхідної допомоги іншому працівникові, дій щодо запобігання аваріям або рятування людей та майна підприємства, інших дій за наявності розпорядження або доручення роботодавця). Зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що нещасний випадок, що стався з позивачем, підпадає під дію вказаного Переліку, а тому він є нещасним випадком на виробництві, який є страховим випадком державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві, підлягає обліку саме як нещасний випадок на виробництві, із складанням акту форми Н-1, а не форми НПВ. Згідно з ч.5 ст. 13 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, порушення правил охорони праці застрахованим, яке спричинило нещасний випадок або професійне захворювання, не звільняє страховика від виконання зобов'язань перед потерпілим. Крім того, ст. 13 Закону України „Про охорону праці” саме на роботодавця покладений контроль за виконанням працівниками робіт відповідно до вимог з охорони праці. Тому порушення працівником правил охорони праці не можуть бути підставою для відмови у визнанні даного нещасного випадку страховим випадком державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві. Таким чином, висновок місцевого суду про те, що даний нещасний випадок не пов'язаний з виробництвом, оскільки [PERSON] залишив автопідйомник та самовільно допомагав у виконанні робіт, які не входять безпосередньо до його посадових обов'язків, допустив особисту необережність, чим порушив вимоги ст. 14 Закону України „Про охорону праці” і п.3.11 Інструкції з охорони праці № ОП-27 для машиніста автовишки, е неправильним. Враховуючи наведене, оскаржене рішення підлягає скасуванню в зв'язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення про задоволення позову [PERSON], виходячи з вимог, викладених в ст.ст. 13, 14 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, Переліку обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 р. № 1112.

Outcome: approved