Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду 21 жовтня 2008 року з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 21 липня 2000 року Смирнівською сільською радою Лозівського району Харківської області, про що у книзі реєстрації актів про одруження було зроблено відповідний актовий запис [NUMBER]. Від зазначеного шлюбу подружжя має дитину, сина - [PERSON], [INFO] народження. Позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки вони мають різні погляди на життя, немає згоди ні з яких питань, що зробили спільне життя неможливим. Шлюбні відносини між ними припинені сім років тому, проживають за різними адресами, кожен живе своїм життям. На підставі вищевикладеного позивачка вважає збереження шлюбу неможливим, тим більше, що на цей час у неї фактично створилась нова сім'я , яку вона має намір у подальшому зареєструвати офіційно. Син - [PERSON]після розірвання шлюбу залишиться проживати разом з позивачкою, проти чого відповідач не заперечує. Між подружжям досягнуто згоду про реалізацію права батька на участь у вихованні дитини. За рішенням суду від 12.04.2007 року [PERSON]. сплачує аліменти на утримання сина. Спору, щодо поділу спільного майна подружжя, немає. У зв'язку з викладеним позивачка звернулась до суду і просить розірвати шлюб між нею та[PERSON] витрати, пов'язані з розірванням шлюбу в органах РАЦС позивачка просить віднести на відповідача у повному обсязі. У судовому засіданні, позивач підтримала позовні вимоги, прохала суд розлучити її з відповідачем та не стягувати з відповідача судові витрати, понесені нею при зверненні до суду, в підтвердження чого надала свою письмову заяву. Відповідач вказав, що позов позивача визнає і на розлучення згоден, строк для примирення не потрібен, оскільки сім»ю зберегти вже не можливо, адже їх сім»я розпалася майже 8 років тому; між ними відсутній спір відносно місця проживання дитини та розподілу сумісно нажитого майна. Шлюб у нього другий. Відповідач вказав, що підставою для розірвання шлюбу є саме ті підстави, які позивач вказала у своєму позові. Відповідач також пояснив, що вони з позивачем спільне господарство не ведуть і подружніх стосунків не підтримують і подальше збереження шлюбу, буде суперечити його інтересам. В підтвердження викладеного, відповідач подав до суду відзив на позовну заяву. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З 21 липня 2000 року сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований Смирнівською сільською радою Лозівського району Харківської області, актовий запис[NUMBER] (а.с№12). Від шлюбу подружжя має сина - [PERSON], [INFO] народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження останнього (а.с. № 14). Шлюб для позивача перший, а для відповідача - другий. Відповідно до пояснень, які надано позивачем та відповідачем, судом було достовірно встановлено, що сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинились, спільне господарство не ведеться. Судом було з'ясовано, що між сторонами не має спору про розподіл сумісно нажитого майна та місця проживання дітей, якщо шлюб буде розірвано Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Витрати по оплаті державного мита при реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС, суд вважає можливим покласти на відповідача, а позивача від вказаних витрат - звільнити. Згідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. З огляду на матеріали справи, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи на суму в 07 грн. 50 коп. (а.с.№2), а також сплачено (судовий збір) державне мито у розмірі 17 грн. 00 коп. (а.с. №1). Однак, як вже вище було вказано, у судовому засіданні, позивачем було подано заяву, в якій вона прохала суд, не стягувати з відповідача на її користь, понесені нею при зверненні до суду судові витрати.

Outcome: approved