Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-27 00:00:00

17 квітня 2008 року до Василівського районного суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] У позовній заяві зазначено, що 23 січня 2002 року між сторонами було укладено договір обміну, в результаті якого позивач та відповідач обміняли належні їм житлові будинки. Внаслідок обміну у власність [PERSON] перейшов жилий будинок [ADDRESS] . Позивач вирішила продати належне їй домоволодіння і дізналася, що право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться домоволодіння, їй не належить. Вимоги позивача переоформити земельну ділянку, відповідач залишила поза увагою і без задоволення. У відповідності до ч.1 ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України, [PERSON] просить суд визнати за нею право власності за земельну ділянку розміром 0.20 га., розташовану у [ADDRESS] , яка призначена для обслуговування розташованого на ній житлового будинку і господарських споруд, придбаних позивачем за договором міни. У судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримала та просить задовольнити за підставами, що викладені у письмовій формі. Крім того суду пояснила, що з приводу переоформлення земельної ділянки вона не зверталася до [PERSON] , постільки остання після укладення правочину виїхала за межі Запорізької області. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з’явилася. У дане судове засідання відповідач була викликана через оголошення у газеті «Запорізька правда». Суд вважає необхідним слухати справу та ухвалити заочне рішення, постільки у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення позивача, давши оцінку їм у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що згідно договору обміну від 23 січня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Жук Л.М., реєстровий номер [NUMBER] (далі – Договір), [PERSON] обміняла жилий будинок №1, що знаходиться у [ADDRESS] , що знаходиться у [ADDRESS] та належить [PERSON] Внаслідок обміну у власність [PERSON] перейшов жилий будинок [ADDRESS] (далі – Будинок). Однак позивач не набула права власності на земельну ділянку, на якій розташований Будинок. Відповідач [PERSON] не укладала і не могла укласти жодну з цивільно-правових угод щодо даної земельної ділянки або її частини, постільки згідно Державного акту на право приватної власності на землю, від 06 червня 1994 року, виданого на підставі рішення виконкому Балківської сільської ради від 25 січня 1994 року за №1, земельна ділянка площею 0.20 га., призначена для обслуговування житлового будинку та господарських будівель у [ADDRESS] передана у власність [PERSON] Таким чином, відповідач не є власником земельної ділянки для обслуговування розташованого на ній житлового будинку і господарських споруд. Посилання позивач на ст.377 ЦК України є необґрунтованим, постільки застосування даної статті є припустимим у випадках, коли земельні відносини, на регулювання яких спрямована дія норм ЦК, не врегульовані актами земельного законодавства. Відносини, пов’язані із виникненням прав на земельну ділянку у зв’язку із виникненням прав на будівлі і споруди, що на ній знаходяться, врегульовані ст.120 ЗК України. Стаття 120 ЗК України закріплює самостійні правові режими земельної власності і власності на розташовані на земельній ділянці об’єкти нерухомості, тому перехід права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна не тягне за собою автоматичного переходу права власності на земельну ділянку, на якій розташована будівля (споруда). Перехід права власності на землю вимагає окремого договірно-правового регулювання шляхом укладення відповідних цивільно-правових угод між власником земельної ділянки і набувачем будівлі (споруди). Позивач та відповідач не укладали цивільно-правову угоду щодо земельної ділянки на якій розташовано Будинок, тому суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed