Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], вказуючи, що з 19.07.1980 року вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у них народилось двоє дітей, які на даний час повнолітні. 26.09.2000 року шлюб було розірвано. 18.09.1996 року у період шлюбу ними було придбано чотирьох кімнатну квартиру № 268, що знаходиться в [ADDRESS], загальною площею 74, 1 кв. метрів. Дана квартира за їх спільною домовленістю була зареєстрована на ім'я [PERSON]. Як за існування шлюбу так і після його розірвання, відповідач визнавав її право власності на Ѕ частину квартири, обіцяв в добровільному порядку оформити її право власності на Ѕ частину квартири, але так і не зробив цього. Підтвердженням того, що між ними була домовленість є те, що відповідач [PERSON] 26.12.2006 року нотаріально посвідченим дорученням уповноважував її продати належну йому частину квартири , тим самим визнаючи її право власності на відповідну частину спірної квартири. Згідно наданих їй дорученням повноважень вона підписала від імені [PERSON] договір купівлі-продажу, за ким була продана частина квартири від належної йому частки, що складає 9/50 частин квартири. Вважає, що вона має право на Ѕ частину даного майна. Просить суд визнати за нею право власності на 25/50 частину квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та адвокат заявлені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Відповідач на неодноразові виклики до суду не з”явився ,про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши позивача та її адвоката, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Судом встановлено, що з 19.07.1980 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у них народилось двоє дітей, які на даний час повнолітні. 26.09.2000 року шлюб було розірвано. 18.09.1996 року у період шлюбу сторони придбали чотирьох кімнатну квартиру № 268, що знаходиться в [ADDRESS], загальною площею 74, 1 кв. метрів. Дана квартира за спільною домовлені сторін була зареєстрована на ім'я [PERSON]. Як за існування шлюбу так і після його розірвання, відповідач визнавав право власності позивача на Ѕ частину квартири, обіцяв в добровільному порядку оформити її право власності на Ѕ частину квартири, але так і не зробив цього. Відповідно до ст. 372 ЦК України , майно, що є у спільній сумісній власності , може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. Як вказує позивач, підтвердженням того, що між нею та відповідачем була домовленість є те, що відповідач [PERSON] 26.12.2006 року нотаріально посвідченим дорученням уповноважував позивача продати належну йому частину квартири , тим самим визнаючи право власності позивача на відповідну частину спірної квартири. Згідно наданих їй дорученням повноважень позивач підписала від імені [PERSON] договір купівлі-продажу, за ким була продана частина квартири від належної відповідачу частки, що складає 9/50 частин квартири. Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності . Суд приходить до висновку, що майно набуте за період спільного проживання між сторонами належить їм на праві спільної сумісної власності , а тому повинно бути розділено між сторонами. Відповідно до вимог ст. 70 СК України, у разі поділу майна подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При таких обставинах , суд вважає, що вимоги позивача підлягають до задоволення, а саме суд вважає визнати за позивачем право власності на 25/50 частину квартири [ADDRESS]. На підставі викладеного та

Outcome: approved