Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-04 00:00:00

14 жовтня 2008 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов'язати відповідача не перешкоджати у користуванні квартирою [ADDRESS] в місті Одесі та зобов'язати Суворовський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області зняти [PERSON]з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що зазначена квартира належить йому на праві власноті, відповідач зареєстрований у квартирі як колишній мешканець, у квартирі не проживає, його реєстрація перешкоджає позивачеві у можливості розпорядження квартирою, тому він вимушений звернутися із позовом до суду. У судове засідання позивач не явився, згідно поданої до суду заяви позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу за його відсутності, погодившись на ухвалення заочного рішення у випадку неявки відповідачів. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були своєчасно повідомлені в установленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за їх відсутності до суду не надходило, із зустрічним позовом до суду не зверталися. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, й матеріалів, що є в справі, позов підлягає задоволенню. Так, у судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] в м.Одесі належить позивачеві на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого 06.06.2008 року [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №543. Право власності на вказану квартиру було зареєстроване за позивачем в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 19.06.2008 року. Після відчуження квартири її власником, відповідач, як мешканець квартири, забрав усі свої речі й добровільно залишив житло, залишивши позивачеві посвідчену за місцем проживання заяву про зняття з реєстраційного обліку, однак особисто від добровільного зняття з реєстраційного обліку в установленому законом порядку ухиляється. Реєстрація [PERSON]., котрий не проживає у квартирі позивача, перешкоджає останньому у здійсненні права власності у повному обсязі і можливості розпорядження даним майном - продажу, дарування, обміну і т.д. Крім того, комунальними службами міста проводяться нарахування та стягнення коштів за надані послуги у відповідності до кількості зареєстрованих осіб, тому позивач вимушений нести також додаткові витрати. Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ст.391 ЦК України передбачає, що власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” від 11 грудня 2003 року, який відповідно до Конституції України регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, при зміні місця проживання в межах адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюється повноваження органу реєстрації, особа, яка зареєструвала місце проживання, або її законний представник повинні письмово повідомити про це відповідний орган реєстрації протягом семи днів. Згідно ст.7 зазначеного Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, регулюються нормами ст.ст.29, 319, 391 ЦК України, Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” від 11 грудня 2003 року, і підлягають задоволенню, оскільки вказана квартира належить позивачеві на праві власності на законних підставах і він може вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності. На підставі встановленого, відповідно до вимог ст.ст.29, 319, 391 ЦК України, ст.ст.6, 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” від 11 грудня 2003 року

Outcome: approved