Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-18 00:00:00

[PERSON]. та [PERSON]. звернулись до суду з позовом до ТОВ «Вневідомча охорона» та просять суд визнати п. 5.6 додатку №1, додаток №2 колективного договору між адміністрацією ТОВ «Вневідомча охорона» та трудовим колективом на 2005 рік недійсним, зобов'язати відповідача нарахувати їм заробітну плату відповідно до вимог Генеральної угоди між Кабінетом Міністрів України, всеукраїнськими об'єднаннями організацій роботодавців та підприємців та всеукраїнськими профспілками та профоб'єднаннями на 2004-2005 роки, стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів в рахунок відшкодування моральної шкоди по 3000 грн., а також стягнути з відповідача на користь [PERSON]. 110 грн.- витрати за оформлення доручення у нотаріуса. У судовому засіданні [PERSON]., що діє від свого імені та за дорученням від імені [PERSON]., підтримав заявлені вимоги та пояснив, що він та [PERSON]. перебували у трудових відносинах із ТОВ «Вневідомча охорона». [PERSON].- з 01.05.2005 року, а [PERSON]. з 01.07.2005 року і обидва були звільнені 18.10.2005 року. В період їх праці у відповідача заробітна плата нараховувалась не у повному обсязі, а саме: посадовий оклад не відповідав вимогам Генеральної угоди між КМУ, всеукраїнськими об'єднаннями організацій роботодавців та підприємців та всеукраїнськими профспілками та профоб'єднаннями на 2004-2005 роки. Тобто, їх тарифна ставка повинна була складати не менше ніж 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, у той час, як їм була призначена тарифна ставка на протязі їх роботи у розмірі 100 відсотків від мінімальної заробітної плати. Не проводилась оплата за роботу у вечірній час. Тому позивачі вважають, що умови колективного договору, що порушують порівняно із діючим законодавством становище робітників є недійсними. Під час роботи у відповідача робітникам не видавалися відомості про нараховану та сплачену заробітку плату. Такими діями відповідача позивачам завдано моральну шкоду, бо порушення їх законних прав вимагало від них додаткових зусиль для організації свого життя, звернення до територіальної інспекції праці та суду і таку шкоду вони оцінюють у 3000 грн. кожний. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що по-перше позивачами пропущений строк позовної давності на звернення до суду з такими вимогами, передбачений ст. 233 КЗпП України, який складає 3 місяця. Що стосується визнання недійсним колективного договору між ТОВ «Вневідомча охорона» та уповноваженим на представництво трудовим колективом органом на 2005 рік, то такі вимоги можуть висувати лише члени трудового колективу, до яких позивачі в теперішній час не відносяться, бо звільнені з підприємства. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: З матеріалів справи видно, що [PERSON]. було прийнято на посаду охоронця ТОВ «Вневідомча охорона» з 01.05.2005 року наказом №40 від 29.04.2005 року, а [PERSON]. на посаду охоронця і водія з 01.07.2005 року наказом №52 від 01.07.2005 року. Звільнено обох позивачів було за власним бажанням згідно наказу №74 від 18.10.2005 року, що підтверджується заявами про прийняття роботу та звільнення, копією трудової книжки (а.с.8-10, 29-30). Дійсно, з тексту колективного договору, укладеного між адміністрацією та трудовим колективом ТОВ «Вневідомча охорона» на 2003-2007 роки не вбачається збільшення посадового окладу охоронця на 120%, якщо його оклад дорівнює мінімальній заробітній платі. Судом встановлено, що позивачі, працюючи у відповідача, у період своєї роботи отримували посадовий оклад саме такий, який згідно з діючим законодавством дорівнював мінімальній заробітній платі,встановленої законом у відповідні періоди їх роботи (а.с. 35, 123-127), що підтверджується також відомостями про нараховану заробітну плату (а.с. 32,33). Між тим, згідно п. 2.2 Розділу 2 «У сфері оплати праці» Генеральної Угоди між КМУ, всеукраїнськими об'єднаннями організацій роботодавців і підприємств та всеукраїнськими профспілками і профоб'єднаннями на 2004-2005 роки від 19.04.2004 року, суб'єктом якої є відповідач по справі, встановлена мінімальна тарифна ставка робітника 1 розряду у розмірі не менш 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом. У цьому ж пункті Генеральної Угоди вказано, що на окремих підприємствах, які з об'єктивних фінансово-економічних причин не можуть виконати цю норму угоди, колективним договором може встановлюватися на період не більше 6 місяців з дати його підписання інший розмір мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду, який не може бути меншим, ніж розмір заробітної плати, встановленої законом. Однак, суд не може прийняти до уваги пояснення представників відповідача про те, що позивачам своєчасно не встановлювався посадовий оклад згідно з Генеральною Угодою з тих обставин, що, по-перше, не було матеріальної можливості у підприємства цього зробити, а по-друге, це було зроблено тоді, коли ще не сплив шести місячний строк з дня початку роботи позивачів на підприємстві, що передбачено Генеральною Угодою. Суд вважає, зо положення Галузевої Угоди є обов'язковими для виконання відповідачем, тому він був повинен виконувати вимоги п. 2.2 розділу 2 Угоди в частині збільшення мінімального окладу позивачам у відповідні терміни їх роботи з урахуванням підвищення мінімальної заробітної плати. Навіть і тоді, якщо б підприємство знаходилось у скрутному матеріальному становищі на протязі 6 місяців з дня підписання колективної угоди, тобто, з січня по червень 2003 року, дія Генеральної угоди розповсюджувалась би на відповідача вже з липня 2003 року, тоді як позивачі працювали у відповідача у 2005 році, тобто, значно пізніше вказаного вище терміну. Крім того, суд вважає, що відповідач не переконав суд про дійсну наявність скрутного матеріального становища підприємства у період 2003-2005 років. У січні 2007 року територіальною державною інспекцією праці у Донецькій області була проведена перевірка ТОВ «Вневідомча охорона» з питань додержання законодавства про працю. В ході перевірки було розглянуто звернення [PERSON]. та [PERSON]. і встановлено, що посадовий оклад охоронця на підприємстві не відповідає вимогам Генеральної угоди між КМУ, всеукраїнськими об'єднаннями організацій роботодавців та підприємців та всеукраїнськими профспілками та профоб'єднаннями на 2004-2005 роки. Також встановлено, що оплата за роботу у вечірній час на підприємстві не здійснюється, що також не відповідає вимогам Генеральної угоди, що видно з табелів обліку робочого часу. Однак, колективним договором підприємства не передбачена оплата за роботу у вечірній час, що підтверджується актом перевірки № 05-01-076\0002 від 11 січня 2007 року, а також листом територіальної державної інспекції праці у Донецькій області на ім'я [PERSON]. (а.с.7,51-54). Таким чином, суд вважає доведеними вимоги позивачів в тій частині, що їм неправильно нараховувалась заробітна плата, а тому необхідно зобов'язати відповідача провести таке нарахування відповідно до вимог укладення Генеральної угоди між Кабінетом Міністрів України, всеукраїнськими об'єднаннями організацій роботодавців та підприємців та всеукраїнськими профспілками та профоб'єднаннями на 2004-2005 роки. Суд вважає, що вимоги [PERSON]. та [PERSON]. в частині визнання недійсним п. 5.6 додатку №1, додатку №2 колективного договору між ТОВ «Вневідомча охорона» та уповноваженим на представництво трудовим колективом органом на 2005 рік задоволенню не підлягають з наступних підстав: З матеріалів справи видно, що Колективний договір між адміністрацією та трудовим колективом ТОВ «Вневідомча охорона» був укладений на 2003-2007 роки, тобто, до моменту укладання Генеральної угоди між Кабінетом Міністрів України, всеукраїнськими об'єднаннями організацій роботодавців та підприємців та всеукраїнськими профспілками та профоб'єднаннями на 2004-2005 роки. Суд також вважає, що вимагати скасування колективного договору можуть лише члени трудового колективу, а [PERSON]. та [PERSON]. до таких осіб не відносяться. В зв'язку з тим, що позивачам неправильно нараховувалась заробітна плата за період їх роботи у відповідача, суд вважає, що їм цими діями була спричинена моральна шкода, бо був порушений звичайний образ життя [PERSON]. та [PERSON]. і їм довелось додавати додаткових зусиль для його організації. Однак, завдану позивачам шкоду суд оцінює у 300 грн. та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] та [PERSON] таку суму кожному. Що стосується вимог [PERSON]. про відшкодування витрат на оформлення доручення на ім'я [PERSON]. на представництво в суді в сумі 110 грн., то суд вважає, що в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані із оплатою правової допомоги адвоката або іншого спеціаліста в області права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Судом встановлено, що [PERSON]. надавав [PERSON]. допомогу безоплатно, тому кошти, витрачені останнім на оформлення довіреності у нотаріуса задоволенню не підлягають.

Outcome: partial