Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-07 00:00:00

Представник відповідача - Ренійської міськради позовні вимоги визнав, не заперечує, щоб судом за позивачкою було визнане право власності на самочинно побудоване майно, просив розглянути справу у його відсутності. Третя особа - [PERSON] будь-яких заперечень, додаткових заяв не має, просив розглянути справу без його участі. Судом в ході розгляду справи були досліджені наступні докази: копія державного акту на право власності на земельну ділянку від 12.06.2007р.; копія акту встановлення меж земельної ділянки в натурі; копія договору дарування від 27.10.1997р.; копія рішення виконкому Ренійської міськради від 30.06.2000р.; копія технічного паспорту на будинок; висновок експерта від 20.08.2008р.; заява власників сусідніх домоволодінь. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачці [PERSON] на підставі договору дарування від 27.10.1997р. належить на праві приватної власності домоволодіння [ADDRESS]. Вищевказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,0672 га, яку було відведено під житлове індивідуальне будівництво та на яку на ім'я позивачки оформлений державний акт. Після укладення договору дарування позивачка на території земельної ділянки замість старого будинку збудувала новий житловий будинок, кухню, сарай, інші побудови. Оскільки всі ці споруди були побудовані без належного дозволу Ренійської міської ради та затвердженого проекту, вони вважаються самочинно побудованими. При зверненні до Ренійської міської ради з питанням про узаконювання вищезазначеного нерухомого майна, здачі його до експлуатації, позивачці було в цьому відмовлено, роз'яснено обов'язок оформити право власності (чи користування) на земельну ділянку, після чого рекомендовано звернутися до суду. 12.06.2007р. позивачка отримала державний акт на право власності на земельну ділянку за вищевказаною адресою. У зв'язку із тим, що нею був отриманий правовстановлюючій документ на земельну ділянку, на якій розташовані побудований нею житловий будинок, інші споруди, позивачка вважає, що згідно ч. 3, 5 ст. 376 ЦК України вона має право на визнання за нею права власності на побудоване нерухоме майно. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Однак, ч. 3, 5 цієї статті передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Як виходить з матеріалів справи, позивачка в даний час є власником земельної ділянки, на якій розташоване належне їй домоволодіння, право власності підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, цільовим призначенням якої є будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Як стверджує позивачка, житловий будинок, літня кухня, сарай мають позитивні конструктивні характеристики, ці споруди можуть бути збережені для подальшої експлуатації за призначенням. Згідно із висновком експертизи від 20.08.2008р. всі житлові кімнати будинку за всіма показниками (розмірами, конструктивному рішенню, використаними будівельними матеріалами та ін.) відповідають вимогам, що пред'являються до житлових приміщень, сама житлова будівля, будівля кухні та сараю - державним будівельним нормам. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності виникає на підставах, не заборонених законом. Самочинно збудований об'єкт не може бути у встановленому законом порядку введений в експлуатацію та відповідно зареєстрований. Положення ч.3, 5 ст. 376 ЦК України спрямовані на захист прав та інтересів особи-забудовника, який самочинно збудованим майном не порушує права інших осіб. Як виходить з письмових пояснень сусідів позивачки, самочинно зведені споруди не створюють для них будь-яких перешкод, незручностей, не порушує їх прав, як землекористувачів та власників своїх домоволодінь. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на самочинно побудований житловий будинок, літню кухню, сарай. У зв'язку із тим, що призначеною судом експертизою була встановлена дійсна вартість житлового домоволодіння (120930 грн.), суд стягує з позивачки на користь держави різницю в оплаті судового збору (1209,30 грн. - 500 грн.) в розмірі 709 грн. 30 коп.

Outcome: approved