Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-16 00:00:00

Позивачка [PERSON]. звернулася до суду з вказаним позовом та просить його задовольнити, посилаючись на таке: згідно наказу № 6 від 13.09.2007 року вона була прийнята на роботу до Первомайського ДП „Енергохімпром”, а наказом № 2 від 03.01.2008 року була звільнена з підприємства на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. За цей час і по сьогодні відповідач не виплатив їй заробітну плату у сумі 544 грн. 98 коп. У зв'язку із чим, позивачка просить стягнути середній заробіток за час затримки у розрахунку при звільненні з наступного дня після звільнення - 04 січня 2007 року по день розгляду справи у суді за 219 робочих днів в сумі 9773 грн. 97 коп. У судовому засіданні позивачка, беручи до уваги принципи справедливості, розумності, істотності та співрозмірності у відношенні розміру суми заборгованості по заробітній платі, а це 544,98 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку, зменшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на свою користь, крім зарплати, 4000 грн. середнього заробітку. Представник відповідача за довіреністю Щетиніна Н.В. у судовому засіданні визнала змінені позовні вимоги повністю, з вказаними позивачкою розрахунками середнього заробітку погодилася. Суд, заслухавши пояснення позивачки та представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини: дійсно, позивачка згідно наказу № 6 від 13.09.2007 року була прийнята на роботу до Первомайського ДП „Енергохімпром”, а наказом № 2 від 03.01.2008 року була звільнена з підприємства на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін, що вбачається з копії трудової книжки (а.с.4-5). При звільненні відповідач не розрахувався по заробітній платі та іншим виплатам перед позивачкою у сумі 544 грн. 98 коп., що вбачається з довідки відповідача (а.с.13), тому вона звернулася до суду з позовом про її стягнення. Оскільки відповідач проти задоволення позову не заперечує, а згідно ст. 116 КЗпП України підприємство зобов'язано при звільненні працівника виплатити всі суми, що належать йому від нього, суд вважає за необхідне задовольнити вказані позовні вимоги та стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 544 грн. 98 коп. Через те, що відповідач не розрахувався з позивачкою вона просила стягнути середній заробіток за час затримки у розрахунку при звільненні станом на 17 листопада 2008 року, який визначила у сумі 9773 грн. 97 коп., виходячи з 219 робочих днів та середньоденного заробітку 44 грн. 63 коп. Вказаний розрахунок суд знаходить вірним, оскільки з наступного дня після звільнення та по день ухвалення рішення судом про стягнення заробітної плати дійсно позивачка пропрацювала би 219 днів, проти чого заперечень від представника відповідача не надходило. Середньоденний заробіток в сумі 44 грн. 63 коп. також вірно позивачкою визначений відповідно довідки відповідача (а.с.14). Проте, беручи до уваги принцип диспозитивності цивільного процесу, позивачка зменшила позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку до 4000 грн., вважає первісну суму у 9773 грн. 97 коп. завищеною порівняно до суми заборгованої заробітної плати 544 грн. 98 коп., що суд приймає до уваги, оскільки, дійсно, ця сума більша майже в двадцять разів, а визначена позивачкою сума у змінених позовних вимогах у 4000 грн. судом розцінюється як справедлива, розумна та співрозмірна. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначених в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Спору про розмір невиплаченої заробітної плати сторони не мають, оскільки відповідач з позовом згодний. Представник відповідача не довів судові відсутність своєї вини у не виплаті заробітної плати, сама по собі відсутність коштів не звільняє підприємство від вказаної в ст.117 КЗпП України відповідальності. На підставі вищевикладеного суд доходить висновку, що відповідач, який порушив гарантоване законом право на оплату праці повинен нести відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП України. Тому, позовні вимоги [PERSON]. щодо стягнення середньоденного заробітку за весь час затримки розрахунку підлягають задоволенню в повному нею визначеному обсязі.

Outcome: approved