Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-13 00:00:00

Позивачка [PERSON]. звернулась до Ялтинського міського суду АРК із зазначеною позовною заявою в порядку процесуальних вимог цивільного судочинства і просить суд : - визнати незаконним та скасувати рішення Кореїзької селищної ради № 1028 від 29 липня 2008 року; - зобов'язати Кореїзьку селищну раду повторно розглянути заяву про передачу [PERSON]. безоплатно у власність земельної ділянки площею 0.05 га для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських споруд за адресою: [ADDRESS] Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачці було неправомірно відмовлено зазначеним рішенням у передачі безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 0.05 га для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських споруд за адресою: [ADDRESS], чим порушений її цивільний інтерес, який полягає у прагненні набути право власності на земельну ділянку в порядку, передбаченому ст. 118 ЗК України. У судовому засіданні представники позивачки [PERSON]. наполягали на задоволенні позовних вимог із зазначених підстав. Представник відповідача заперечувала проти позову з тих підстав, що оскаржене рішення Кореїзької селищної ради було прийняте на виконання Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду АРК від 18 березня 2008 року, і [PERSON]. було відмовлено у передачі безоплатно у власність для будівництва житлового будинку зазначеної земельної ділянки, оскільки відсутня містобудівна документація по забудові вільних земель. Особи, які беруть участь у справі, не заявили у суді, що факти, які мають значення для справи, їм відомі особисто, тому не вирішувалось питання про їх допит в якості свідків згідно зі ст. 184 ЦПК України. Вислухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з таких підстав. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду АРК від 18 березня 2008 року Кореїзьку селищну раду було зобов'язано розглянути заяву [PERSON]. від 9 липня 2004 року щодо надання їй безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0.05 га для обслуговування житлового будинку [ADDRESS]. Кореїзька селищна рада виконала рішення суду і прийнята Рішення № 1028 від 29 липня 2008 року, яким відмовила [PERSON]. у передачі безоплатно у приватну власність зазначеної земельної ділянки у зв'язку з відсутністю розробленої містобудівної документації по забудові земель згідно норм ДБН 360-92 „Містобудівництво, планування і забудова міських та сільських поселень” і Регіональних правил забудови територій в Автономній Республіці Крим, затверджених Постановою Верховної Ради АРК № 241-3/02 від 18 вересня 2002 року. Представники сторін визнають, що земельна ділянка розташована в межах населеного пункту смт. Кореїз, не належить до земель приватної або державної власності, таким чином, на підставі ст. 61 ч. 1 ЦПК України та у відповідності до ст. 83 ЗК України вважається встановленим, що земельна ділянка належить на праві власності територіальній громаді і є у комунальній власності. Територіальні громади є суб'єктами права власності і реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування (ст. ст. 12, 80, 83 ЗК України, 327 ЦК України). Передбачений ч. ч. 6 - 11 ст. 118 ЗК України порядок передачі безоплатно у власність громадян земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд є самостійною підставою набуття права власності на землю, проте, як і за загальним правилом, реалізація об'єктивного права громадянина на землю здійснюється в цьому випадку за згодою власника. Такі висновки ґрунтуються передусім на тому, що за змістом ст. 316 ЦК України право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки надається відповідною місцевою державною адміністрацією або сільською, селищною, міською радою лише в разі згоди. Форма надання такої згоди визначена ст. 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” як рішення, яке за своєю природою є індивідуально-правовим актом і приймається на пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради. При цьому депутати як обранці територіальної громади не можуть бути примушені до прийняття конкретного рішення. Отже, відмовивши [PERSON]. у передачі безоплатно у власність земельної ділянки, сесія Кореїзької селищної ради реалізувала виключні повноваження власника. Відмова органу місцевого самоврядування надати згоду на передачу земельної ділянки у власність сама по собі обговоренню не підлягає, прав і законних інтересів позивачки не порушує. Рішення про відмову передати у власність земельну ділянку, зважаючи на те, що позивачка бажає одержати у власність зазначену земельну ділянку не тільки для обслуговування наявного будинку, але й з метою нового будівництва, що визнали у судовому засіданні її представники, мотивоване і для цього існують відповідні достатні обґрунтування, зокрема, які полягають у відсутності містобудівної документації, тобто затверджених текстових і графічних матеріалів, якими регулюються планування, забудова та інше використання територій, з урахуванням яких визначається цільове призначення земель (ст. ст. 1, Закону України „Про планування і забудову територій”). Представники позивачки, зважаючи на засади змагальності і диспозитивності процесу, встановлені ст. ст. 10, 11 ЦПК України, не надали суду доказів наявності такої документації. У цьому зв'язку суд зауважує, що надання земельних ділянок без врахування вимог містобудівної документації порушуватиме інтереси територіальної громади, які полягають у сталому розвитку населеного пункту, потягне неврегульоване використання територій. Посилання представників позивачки на несправедливість розподілу земельних ділянок за викладених обставин не мають правового значення. Враховуючи, що Кореїзька селищна рада розглянула заяву позивачки про передачу у власність земельної ділянки і підстав для скасування відповідного рішення судом не встановлено, позовна вимога [PERSON] . про зобов'язання повторно розглянути зазначену заяву згідно порядку, встановленого ч. 7 ст. 118 ЗК України, має бути відхилена. Таким чином, розглянувши справу в присутності представників сторін, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed