Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-27 00:00:00

В позовній заяві вказано, що [INFO] між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування 1/2 - 33/100 частини матеріально-технічного складу, який розташований за адресою: [ADDRESS] посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Василівського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано у реєстрі нотаріальний дій за номером №[NUMBER]. [PERSON] звернулась до Василівського районного комунального підприємства "Василівське бюро технічної інвентаризації" із заявою про реєстрацію права власності та надала відповідну технічну документацію, але їй було відмовлено через те, що у Василівському районному суді розглядалася справа за позовом [PERSON] про визнання Договору дарування недійсним. Заочним рішенням від 10 травня 2007 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені і Договір дарування визнаний недійсним. Але це рішення не набрало законної сили, оскільки [PERSON] оскаржила його до Апеляційного суду Запорізької області, який назване незаконне рішення скасував та підтвердив за нею право власності на склад. У своєму рішенні Апеляційний суд Запорізької області зазначив, що [INFO] між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір дарування &frac12;- 33/100 частини матеріально-технічного складу, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Згідно із вказаним договором [PERSON] добровільно передав у власність, а відповідачка прийняла у власність як дарунок 33/100 частини зазначеного складу. Згоду на відчуження зазначеного майна дала дружина [PERSON]-[PERSON] Після укладення угоди [PERSON] отримала оригінал договору дарування. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 722 ЦК України, право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття; прийняття обдарованим документів які посвідчують право власності на річ є прийняттям дарунку. З наведеного можна прийти до висновку, що [PERSON] прийняла дарунок, оскільки вона отримала договір дарування - правовстановлюючий документ на придбану нею частину складу. Договір дарування належить до односторонніх договорів, але він має також ознаки двосторонньої угоди, оскільки для укладення даного виду договору необхідне волевиявлення двох сторін (дарувальника і обдарованого). Договір дарування вважається здійсненим за наявності волевиявлення обдарованої особи висловленого у будь-якій формі. Дарунок вважається прийнятим обдарованим якщо він негайно не заявить про відмову від його прийняття. [PERSON] не заявила у будь-який спосіб про своє бажання не приймати дарунок, доказом чого свідчить підпис [PERSON] у договорі дарування. Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Якщо договір підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно з ч.2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. На відміну від договору купівлі-продажу нерухомої речі (ст. 657 ЦК України) договір дарування нерухомої речі державної реєстрації не потребує. Таким чином, апеляційна скарга [PERSON] була задоволена, рішення Василівського районного суду від 10.05.07р. скасоване, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним - відмовлено. Наведене свідчить, що [PERSON] є власником 33/100 часини матеріально-технічного складу, який розташований за адресою: [ADDRESS]на підставі договору дарування від [INFO]., посвідченого приватним нотаріусом Василівського нотаріального кругу [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі нотаріальний дій за номером №[NUMBER]. Коли [PERSON] 07.09.07 р. вдруге звернулась до БТІ про реєстрацію права власності на склад на підставі рішення Апеляційного суду Запорізької області, то отримала відповідь, в якій було зазначено, що право власності на склад вже зареєстровано за ВАТ "Василівський агротехсервіс" на підставі договору купівлі-продажу від 02.07.07 р., який було посвідчено приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу [PERSON], про що зроблено запис у реєстрі нотаріальних дій за №[NUMBER]. Позивач вважає, що цей договір укладений з порушенням вимог чинного законодавства України і є недійсним виходячи з наступного: У п. 1.3. Договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] та ВАТ "Василівський агротехсервіс" від 02.07.07 зазначено, що продавець ([PERSON]) стверджує, що на момент укладення цього договору згадане майно, що є предметом цього договору, не продане, не подароване, не відчужене будь-яким іншим способом, його не передано в іпотеку, щодо нього не видано заставну, відносно нього не укладено будь-яких договорів щодо користування з іншими особами, не перебуває під арештом чи забороною, не знаходиться під будь-яким іншим обтяженням, в тому числі в податковій заставі. Як юридична адреса юридичних осіб не використовується, як внесок до статутного капіталу інших юридичних осіб майно не передавалося. Треті особи не мають прав на це нерухоме майно. Майно, в тому числі за попереднім договором, завдатки від інших осіб не отримувались. Земельна ділянка, на якій він розташований, не приватизована і заява щодо її приватизації до компетентних органів не подавалась. [PERSON] на момент укладення договору від 02.07.07р. було достовірно відомо, що у суді вирішується питання щодо визнання договору дарування від 19.07.2005р. недійсним, а також те, що на той час рішення Василівського районного суду від 10.05.р. не набрало законної сили, проте вказане було ним проігноровано. 11.10.2007 р. прокуратурою Василівського району порушено кримінальну справу відносно [PERSON] за ст. 356 КК України - самоуправство. З урахуванням викладеного, прокурор просить суд визнати недійсним Договір купівлі-продажу 33/100 частини матеріально-технічного складу, розташованого за адресою: [ADDRESS] який було укладено між ВАТ "Василівський агротехсервіс" та [PERSON] 02.07.07 р. та посвідчено приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу [PERSON], про що зроблено запис у реєстрі нотаріальних дій за №[NUMBER]; зобов'язати Василівське районне комунальне підприємство "Василівське технічної інвентаризації": скасувати право власності за ВАТ "Василівський агротехсервіс" на 33/100 частини матеріально-технічного складу, розташованого за, адресою [ADDRESS].; зареєструвати право власності на &frac12; чатину 33/100 частини матеріально-технічного складу, розташованого за адресою: [ADDRESS]за [PERSON]; заборонити [PERSON] та ВАТ "Василівський агротехсервіс" вчиняти будь-які дії щодо 33/100 частини матеріально-технічного складу, розташованого за адресою: [ADDRESS].; судові витрати стягнути із відповідача. В судовому засіданні представник Прокуратури Василівського району в особі Євсюкова Ф.Б. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, а також уточнив, пояснивши, що просить суд: визнати договір купівлі-продажу 33/50 частин матеріально-технічного складу, який розташований за адресою: [ADDRESS]., укладений 02.07.2007 року між [PERSON] та ВАТ «Василівський агротехсервіс», посвідчений приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], про що зроблено запис у реєстрі нотаріальних дій за №[NUMBER], - недійсним в частині продажу &frac12; долі 33/50 частин матеріально-технічного складу (33/100), який належить [PERSON] на підставі договору дарування, укладеного [INFO] між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі нотаріальний дій за номером №[NUMBER]; зобов'язати РКП «Василівське бюро технічної інвентарізації» скасувати державну реєстрацію права власності ВАТ «Василівський агротехсервіс» на &frac12; долі 33/50 частин матеріально-технічного складу (33/100), який розташований за адресою: [ADDRESS]., яка належить [PERSON] на підставі договору дарування, укладеного [INFO] між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі нотаріальний дій за номером №[NUMBER]; зобов'язати РКП «Василівське бюро технічної інвентарізації» здійснити державну реєстрацію права власності на &frac12; долі 33/50 частин матеріально-технічного складу (33/100), який розташований за адресою: [ADDRESS]. за [PERSON]; судові витрати просить покласти на [PERSON] В судовому засіданні представник [PERSON] в особі [PERSON] також уточнені позовні вимоги прокурора підтримала, просить суд їх задовольнити. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просить суд відмовити у їх задоволенні, оскільки вважає, що він завжди був власником 33/50 частини матеріально-технічного складу, розташованого за адресою: [ADDRESS] а тому мав право розпоряджатися ними на свій розсуд. Вважає, що договір дарування 33/100 частини вказаного складу, укладений між ним та [PERSON] в 2005 року є недійним. При укладенні договору купівлі-продажу, який є предметом спору, він не повідомив нотаріуса, а також ВАТ «Василівський агротехсервіс» про факт розгляду у суді справи за його позовом про визнання договору дарування недійсним, оскільки вважав саме себе власником складу. Також він пояснив, що перед укладенням угоди з ВАТ була домовленість, що після оформлення договору він розбере та вивезе металеву конструкцію складу, що ним й було зроблено. В судовому засіданні представник [PERSON] в особі [PERSON] заперечує також проти позову, пояснивши, що ніяких законних підстав для задоволення позову немає. Вважає, що Прокурор Василівського району Запорізької області при відсутності доказів прав власності у [PERSON] на об'єкт нерухомого майна - 33/100 частин матеріально-технічного складу, заявив позов у її інтересах. Прокурор знав і знає про відсутність предмета й підстав суперечки, тому що в ході організованої ним у вересні-жовтні 2007 року перевірці за проханням високопоставленої податкової посадової особи [PERSON] - матері [PERSON] і колишньої свахи [PERSON], [PERSON] надав йому всі документи про те, що даний об'єкт нерухомого майна з моменту його купівлі у ВАТ "Василівський Аротехсервис" і до продажу його знову ВАТ "Василівський Агротехсервис" , був приватною власністю [PERSON] Прокурор вірогідно знав про те, що [PERSON] ніколи не зверталася в органи технічної інвентаризації про реєстрацію за нею права власності на 1/2 частину від приналежних [PERSON] 33/50 частин складу, а також про те, що [PERSON] ніколи не приймала цю 1/2 частину в подарунок за правилами ст.. 722 ЦПК України. Також вважає, що Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 27.08.2007 року, яким рішення Василівського районного суду від 10.05.2006 року у справі за позовом [PERSON] про визнання договору дарування недійсним скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] відмовлено, є незаконним, але [PERSON] його не оскаржував, оскільки на той час склад вже ним було продано. В судовому засіданні представник ВАТ «Василівський агротехсервіс» в особі Саврана А.П. позовні вимоги не визнав, пояснивши, що на час укладення договору купівлі-продажу складу, який є предметом позову, [PERSON] не поставив до відома ні його ні нотаріуса про той факт, що у суді є справа щодо визнання недійсним договору дарування складу, а також не було йому відомо про цей договір дарування. Також він пояснив, що перед укладенням договору купівлі-продажу з [PERSON] була домовленість про те, що [PERSON] після оформлення договору розбере та забере собі металеву частину складу, що й було ним зроблено приблизно на протязі 1 неділі після укладення договору. На сьогоднішній день склад, придбаний у [PERSON], розібрано частково [PERSON], а частково ВАТ «Василівський агротехсервіс». В судовому засіданні представник ВАТ «Василівський агротехсервіс» в особі Підгорної Д.А. позовні вимоги не визнала, пояснивши, що всупереч вимогам діючого законодавства позивачем не зазначено жодних підстав, згідно яких договір від 02.07.2007р. може бути визнаний недійсним. 02 липня 2007 року був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: 33/50 частин матеріально-технічного складу, між громадянином [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством"Василівський агротехсервіс". Відповідно до цього Договору, зазначене майно під забороною відчуження (арештом) не знаходилось, будь-яких обтяжень не мало. Право власності було зареєстроване за громадянином [PERSON]. Таким чином, ВАТ "Василівський агротехсервіс" є добросовісним набувачем права власності на спірне майно. Позивачем було проігнороване положення ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", згідно якої обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, у тому числі, право власності на нерухоме майно. Згідно п. 7 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" зареєстровані речові права та їх обмеження мають пріоритет над незареєстрованими в разі спору щодо нерухомого майна. В судовому засіданні представник РКП «Василівське бюро технічної інвентарізації» в особі Дашковського С.М. просить суд розглянути справу на свій розсуд. Також він пояснив, що на час укладення угоди купівлі-продажу, яка є предметом позову, в РКП «Василівське РБТІ» право власності на 33/50 частини матеріально-технічного складу, який розташований за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON], а після укладення вказаної угоди та до теперішнього часу право власності зареєстровано за Відкритим акціонерним товариством"Василівський агротехсервіс". В судовому засіданні приватний нотаріус Василівського районного нотаріального округу [PERSON] пояснила, що з її боку було дотримано всіх вимог діючого законодавства при посвідчення договору купівлі-продажу, який є предметом спору. При цьому, їй не було відомо до часу розгляду даної справи, про той факт, що на час укладення договору купівлі-продажу між [PERSON] та ВАТ «Василівський агротехсервіс» у суді розглядалася справа щодо договору дарування частини складу. Якби вона знала про цей факт, то відмовила б у посвідченні угоди до вирішення справи у суді. Також їй не було відомо, що сторони на час укладення угоди домовилися про розбір складу, а тому, при таких умовах їм необхідно було посвідчувати «договір купівлі-продажу під розбір», для якого сторонам необхідно було отримувати дозвіл місцевої ради та архітектора. Вважає, що договір купівлі-продажу, посвідчений нею, необхідно скасовувати, оскільки не дотримано його форми, а також було замовчано про факти, які мали значення. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що працює головним бухгалтером ВАТ «Василівський агротехсервіс». На час укладення договору купівлі-продажу складу, який є предметом позову, [PERSON] не поставив до відома представників ВАТ про той факт, що у суді є справа щодо визнання недійсним договору дарування складу, а також їм не було відомо про цей договір дарування. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали даної справи, а також матеріали цивільної справи №[INFO] рік за позовом: [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, закритої кримінальної справи №[INFO] відносно [PERSON], повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі на підставі слідуючого: Як було встановлено в судовому засіданні та як видно із матеріалів справи, [INFO] між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування 1/2 долі 33/50 частин матеріально-технічного складу, який розташований за адресою: [ADDRESS] посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано у реєстрі нотаріальний дій за номером №[NUMBER], копія якого є в матеріалах справи. 21.04.2006 року [PERSON] звернувся до Василівського районного суду з позовною заявою про визнання вказаного договору дарування недійсним. Рішенням Василівського районного суду від 26.07.2006 року, копія якого є у справі, позов [PERSON] задоволено. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 11.12.2006 року, копія якої є у справі, рішення Василівського районного суду від 26.07.2006 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд. Рішенням Василівського районного суду від 10.05.2007 року, копія якого є у справі, позов [PERSON] знов задоволено. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 27.08.2007 року, копія якого є у справі, рішення Василівського районного суду від 10.05.2006 року скасовано, та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Таким чином, судом встановлено, що вказаний договір дарування на сьогоднішній день не скасовано, не відмінено, він має законну силу. 02.07.07 р. між [PERSON] та ВАТ «Василівський агротехсервіс» було укладено договору купівлі-продажу 33/50 частин матеріально-технічного складу, який розташований за адресою: [ADDRESS] який було посвідчено приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу [PERSON], про що зроблено запис у реєстрі нотаріальних дій за №[NUMBER], копія якого є в матеріалах справи. У п. 1.3. вказаного Договору зазначено, що продавець ([PERSON]) стверджує, що на момент укладення цього договору згадане майно, що є предметом цього договору, не продане, не подароване, не відчужене будь-яким іншим способом, його не передано в іпотеку, щодо нього не видано заставну, відносно нього не укладено будь-яких договорів щодо користування з іншими особами, воно не перебуває під арештом чи забороною, не знаходиться під будь-яким обтяженням, в тому числі в податковій заставі. Як юридична адреса юридичних осіб не використовується, як внесок до статутного капіталу інших юридичних осіб майно не передавалось. Треті особи не мають прав на це нерухоме майно. Майно, в тому числі за попереднім договором, завдатки від інших осіб не отримувались. Земельна ділянка, на якій він розташований, не приватизована і заява щодо її приватизації до компетентних органів не подавалась. 11.10.2007 року прокурором Василівського району було порушено кримінальну справу відносно [PERSON] за ст..356 КК України, копія постанови є у справі. 09.01.2008 року слідчим Василівського РВ УМВС України в Запорізькій області було винесено постанову про закриття кримінальної справи відносно [PERSON] на підставі ст..6 п.1 КПК України, копія постанови є у справі. Постановою заступника прокурора Василівського району від 04.02.2008 року, копія якої є у справі, постанову слідчого від 09.01.2008 року скасовано. Постановою прокурора Василівського району від 14.02.2008 року, копія якої є у справі, постанову заступника прокурора від 04.02.2008 року скасовано. Відповідно до ст.202 ЦК України, правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або у письмовій формі. Відповідно до ст.209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до ст.210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5-6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ст.217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо замовчує їх існування. Відповідно до ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Згідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджаються своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ст.617 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст.651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін, у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Відповідно до ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ст.658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Відповідно до ст.659 ЦК України, продавець зобов'язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається. Відповідно до ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ст.718 ЦК України, дарунком можуть бути, в тому числі нерухомі речі. Відповідно до ст.719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст.722 ЦК України, право власності обдарованого виникає з моменту його прийняття. Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", регулюються відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень щодо нерухомості. Згідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.58 ч.1 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст.59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.61 ч.3 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст.64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до таких висновків: -згідно вищенаведених норм діючого законодавства, кожна особа (юридична чи фізична) може на свій розсуд розпоряджатися (продавати, дарувати, міняти…) належним їй на праві власності майном. Жодна особа не може бути безпідставно позбавлена своєї власності, оскільки право власності є непорушним та захищається державою; - [INFO] [PERSON] розпорядився належним йому на праві власності майном, а саме: добровільно подарував [PERSON] 1/2 долю 33/50 частин матеріально-технічного складу, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Договір правомірно був посвідчений нотаріально. [PERSON] прийняла дарунок, ніяких дій, які б свідчили про її небажання отримати цей дарунок, не вчиняла; - [PERSON] звертався до суду з позовом про визнання цього договору недійсним, але у задоволенні позову відмовлено. Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 27.08.2007 року набрало законної сили. Обставини, встановлені даним рішенням, а саме-законність договору дарування, не підлягає доказуванню при розгляді даної справи. Таким чином, на сьогоднішній день, зазначений договір має законну силу; - на момент укладення договору купівлі-продажу, який є предметом позову, [PERSON] замовчав про факт існування вказаного договору дарування та про те, що цей договір мав законну силу, він не був змінений, скасований чи розірваний, а також не повідомив ні нотаріусу, ні покупцеві про той факт, що він не є власником &frac12; долі 33/50 частини матеріально-технічного складу, який розташований за адресою: [ADDRESS]; - таким чином, [PERSON] розпорядився (продав) нерухомим майном, яке йому не належало, а тому, вказаний договір купівлі-продажу є недійсним в частині продажу &frac12; долі 33/50 частини матеріально-технічного складу, який розташований за адресою: [ADDRESS]., яка належала та належить [PERSON] на підставі договору дарування; - крім того, договір купівлі-продажу, який є предметом позову, є удаваним, оскільки, як пояснили самі сторони правочину : [PERSON] та [PERSON], між ними існувала домовленість про угоду купівлі-продажу об'єкта нерухомості-складу з метою його подальшого знесення (розбору) [PERSON] та ВАТ «Василівський агротехсервіс», що ними й було зроблено після посвідчення угоди. Про свій такий намір сторони не повідомили нотаріуса. Таким чином, не було дотримано форми угоди та приховано дійсні наміри сторін. Удаваний правочин також є недійсним; - враховуючи той факт, що на сьогоднішній день право власності на &frac12; долю 33/50 частини матеріально-технічного складу, який розташований за адресою: [ADDRESS]та яка належить [PERSON], зареєстровано РКП «Василівське бюро технічної інвентарізації» за Відкритим акціонерним товариством "Василівський агротехсервіс", суд вважає необхідним зобов'язати РКП «Василівське бюро технічної інвентарізації» скасувати вказану державну реєстрацію та зареєструвати право власності [PERSON] на зазначену частину складу; - крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] судові витрати у справі, а саме: 08,30 грн.-державне мито та 07,50 грн.-витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Суд вважає саме [PERSON] винним у порушенні права власності [PERSON] та в укладенні незаконної угоди купівлі-продажу; - суд критично відноситься до пояснень [PERSON] та його представника [PERSON] в частині того, що [PERSON] завжди був власником тієї частини складу, яку він продав ВАТ «Василівський агротехсервіс», а також до заперечень проти позову представників ВАТ «Василівський агротехсервіс», оскільки ці пояснення та заперечення спростовуються вищенаведеними фактами та законодавчими нормами. Суд враховує той факт, що на сьогоднішній день склад, який є предметом позову, знесено (розібрано), але це не є підставою для відмови у задоволенні тих позовних вимог, які заявлено. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved