Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-27 00:00:00

В травні 2008 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідачка [PERSON] з двома неповнолітніми доньками проживають у належному йому на праві приватної власності будинку та відмовляються його звільнити, тому просив суд виселити відповідачку та членів її сім'ї з його будинку, розташованого в [ADDRESS]та скасувати їхню реєстрацію за цією адресою. Також просив стягнути з [PERSON] збитки в сумі 15 тис. грн., заподіяні самовільним використанням земельної ділянки. Рішенням Талалаївського районного суду від 3 липня 2008 року позов [PERSON] задоволено частково. Усунено перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування та розпорядження житловим будинком, розташованим в [ADDRESS], шляхом виселення [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми - [PERSON] та [PERSON] з даного житлового будинку та скасовано реєстрацію [PERSON] та членів її сім'ї за цією адресою. В іншій частині позовних вимог [PERSON] відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на корись [PERSON] 8 грн. 50 коп. в рахунок повернення сплаченого державного мита та 7 грн. 50 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду першої інстанції, справу направити на новий судовий розгляд, посилаючись на те, що рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначає, що в вересні 2007 року між сторонами по справі було досягнуто домовленості про придбання нею спірного будинку за 10 тис. грн. і вона сплатила завдаток в сумі 6500грн.. Решту коштів вона зобов”язувалася сплатити позивачеві після оформлення договору купівлі-продажу. В даному будинку вона розпочала ремонт і понесла витрати. Проте суд першої інстанції не звернув увагу на дані обставини, як не звернув уваги і на той факт, що між нею та позивачем було укладено договір найму житлового приміщення, який є чинним на даний час, і проведена відповідна реєстрація її та членів її сім'ї за адресою [ADDRESS]. Апелянт також зазначає, що згідно діючого законодавства виселення із житлового приміщення здійснюється протягом 3-х місяців з часу отримання вимоги про виселення, тоді як попередження про виселення надійшло від позивача 21 квітня 2008 року. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду - скасуванню в частині задоволених вимог позивача з ухваленням нового рішення в цій частині, виходячи з наступного. Суд першої інстанції вірно встановив, що [PERSON] є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою [ADDRESS]і зазначене підтверджується копіями договору дарування житлового будинку, земельної ділянки від 24 грудня 2004 року (а.с.9-12) та витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.45). 31 серпня 2007 року в даному будинку зі згоди власника зареєстровані відповідачка та її двоє неповнолітніх дітей, що підтверджується даними будинкової книги (а.с.27а-29), заявою про реєстрацію місця проживання (а.с.41-42). Частково задовольняючи позов [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що позивач [PERSON] є власником спірного будинку і проживання та реєстрація в даному будинку відповідачки та членів її сім'ї створює йому перешкоди в здійсненні ним права користування та розпорядження належною йому власністю, оскільки він позбавлений можливості проживати в будинку зі своєю сім”єю. Про необхідність звільнити будинок [PERSON]повідомив відповідачку листом від 21 квітня 2008 року, але [PERSON] його вимогу не виконала. Також суд першої інстанції зазначив в рішенні про наявність між сторонами договору найму житлового приміщення від 31 серпня 2007 року, але вважав, що даний договір не слід брати до уваги, оскільки сторони, підписуючи даний договір, не усвідомлювали, що укладають договір найму жилого приміщення, такого наміру не мали і цей правочин не був спрямований на настання правових наслідків. З таким висновком суду першої інстанції щодо договору найму жилого приміщення не може погодитись апеляційний суд. Як вбачається з самого договору на а.с.40 [PERSON] здав [PERSON] в найм для проживання житло за адресою: [ADDRESS]безстроково. Даний договір підписаний сторонами, мається печатка Талалаївської селищної ради і підпис працівника ради. Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Даний договір на даний час є чинним, матеріали цивільної справи не містять доказів, що він був або є предметом судового розгляду і тому висновки суду першої інстанції про недійсність даного договору виходять за межі заявлених вимог і предмету спору, оскільки жодна із сторін не заявляла таких вимог. Оскільки даний договір діє, то наймодавець, у випадку потреби використання житла для проживання його самого та членів його сім”ї, відповідно до чинного законодавства має право на його розірвання, як то передбачено ст.825 ЦК України з додержанням вимог про обов”язок попередження наймача про розірвання договору. Наслідком розірвання договору найму житла є виселення з житла наймача та інших осіб, які проживають у помешканні, на підставі рішення суду без надання їм іншого житла. Необхідність постановлення рішення суду про виселення зумовлене конституційною вимогою, що міститься у ст.47 Конституції України та нормою ст.311 ЦК України. Оскільки позивачем такі вимоги не були дотримані, не можуть бути задоволені його вимоги про виселення відповідачки з дітьми. Щодо вимог [PERSON] про скасування реєстрації [PERSON] та членів її сім”ї, то апеляційний суд враховує, що такі вимоги заявлені саме до відповідачки, ГІРФО Талалаївського РВ УМВС України в Чернігівській області залучено до участі у справі в якості третьої особи і на нього обов”язок по зняттю з реєстрації відповідачки з дітьми не покладався, а за рішенням суду скасовано їхню реєстрацію в спірному будинку. Крім того, апеляційний суд виходить з того, що така вимога заявлена в контексті основної вимоги позивача - про виселення і саме рішення суду при позитивному вирішенні питання щодо виселення є підставою для зняття особи з реєстрації. Враховуючи зазначене, не можуть бути задоволені такі вимоги [PERSON]. Підлягає скасуванню судове рішення і в частині стягнутих з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат, а підлягає відшкодуванню на користь [PERSON] з [PERSON] 11 грн.75 коп. понесених нею судових витрат. Оскільки апелянтом фактично не оскаржується рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог [PERSON] про стягнення 15 тис. грн. збитків, пов”язаних з порушенням його права на користування земельною ділянкою, апеляційний суд, виходячи з положень ч.1 ст.303 ЦПК України, вважає, що в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін. На підставі викладеного та

Outcome: partial