Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] в якому просить стягнути з відповідачів заборгованість по оплаті витрат по експлуатації та ремонту дома та квартири в розмірі 5775,71 грн., яка виникла за період з 01.04.2005 року по 01.04.2008 року оскільки у добровільному порядку відповідачі не виконуює норми законодавства в частині оплати за вказані послуги, також просить стягнути сплачені витрати на інформаційне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн. У судовому засіданні представники позивача уточнили позовні вимоги та просять стягнути з відповідачів заборгованості по оплаті витрат по експлуатації та ремонту дома та квартири у розмірі 2682,24 грн. яка виникла за період з серпня 1998 року по 2005 року. Представник відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала та пояснила, що у відповідачів були проплати до 1998 року та з січня 2001 року. Також просить у позові відмовити так як позивачем пропущений строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що відповідачі зареєстровані у квартирі [ADDRESS]. Відповідно до наданого позивачем суду виписки з книги відомостей нарахування та проплати за період з серпня 1998 року до 01.09.2008 року у відповідачів виникла заборгованість у сумі 2682,24 грн. Між тим позивач зазначає, що проплати які здійснені за період з 01.04.2005 року по 01.04.2008 року були позивачем віднесені в рахунок погашення попередньої заборгованості(а.с. 39-51). Згідно до наданих відповідачами суду квитанцій про сплату квартирної плати та комунальних послуг(а.с.22-25), за період з 01.01.2005 року по 01.06.2008 року відповідачами сплачено грошову суму у розмірі 5911,48 грн. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем суду не надано доказів за який попередній період заборгованості віднесено вищевказану суму, та правомірність самого віднесення поточних платежів на попередню заборгованість. Відповідно до довідки позивача(а.с.26) заборгованість відповідачів на 01.08.2008 року становить 2678,49 грн. з них за період з серпня 1998 року по 01.03.2004 року борг складає 2589,55 грн. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу. Позивачем висуваються уточнені позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з серпня 1998 року по серпень 2005 року по яким на момент розгляду справи пропущений встановлений законом строк позовної давності. В обґрунтування своєї позиції та ст. 264 ЦК України позивач посилається на те, що відповідачка 15.03.2004 року написала зобов'язання про погашення заборгованості шляхом сплати 173 грн. щомісяця до серпня 2005 року. Однак дане твердження суд сприймає критично, так як зобов'язання підписала [PERSON], а не відповідачі, про що свідчить копія зобов'язання(а.с.27). Крім того за період з 01.03.2004 року по 01.09.2005 року, на думку суду, відповідачі сплачували поточні платежі, що підтверджується розрахунком (а.с.42) та квитанціями про сплату(а.с.22,23), обґрунтувань в супереч такого висновку суду позивачем не надано. Відповідно до змісту положень ст. 264 ЦК України у випадку коли передбачено виконання зобов'язань частками чи у вигляді періодичних платежів та боржник виконував дії які свідчать про визнання тільки частини боргу, такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу строку позовної давності по іншим частинам боргу. Більш того позивачем не надано підтвердження, про віднесення в рахунок погашення попередньої заборгованості відповідачів, сплачених сум саме за період заборгованості, який утворився до сплину строків позовної давності, а не після нього. Таким чином, за своїми позовними вимогами позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду, що у відповідності до ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного та

Outcome: approved