Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-21 00:00:00

Правова позиція представника позивачки. У квітні 2008 р. представник [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду з вимогами до виконавчого комітету Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, в яких просила визнати за [PERSON] право власності на двоповерховий дачний будинок [ADDRESS], обґрунтовуючи свої вимоги тим, що попередній власник земельної ділянки, отримавши всі належні дозволи на будівництво дачного будинку його не розпочала й здійснила на користь її довірительки відчуження землі. Представник у позові зазначила, що [PERSON] помилково вважала, що отримання колишнім власником належних дозволів на будівництво надавало її право на здійснення будівельних робіт, відповідно до узгодженого проекту. У серпні 2008 р. представник позивачки звернулася до суду з уточненою позовною заявою, в якої просила провести заміну відповідача в особі виконавчого комітету Одеської міської ради на відповідача в особі - Одеської міської ради, мотивуючи це тим, що спірний будинок побудований на земельній ділянці, державний акт на яку, видала Одеська міська рада й, оскільки питання, пов'язані із земельними ділянками віднесені до компетенції територіальної громади місця, вона і повинна бути належним відповідачем. Викладаючи у судовому засіданні фактичні обставини справи, представник позивачки пояснила, що 23 вересня 2005 р. за договором купівлі - продажу [PERSON] придбала у [PERSON] земельну ділянку площею 0,0283 га., що розташована [ADDRESS]. 13 жовтня 2005 р. вона отримала Державний акт на право власності на дану земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва. На вказаній земельній ділянці [PERSON], на підставі документів, що отримала колишній власник, збудувала двоповерховий дачний будинок. Цими документами були: проект на будівництво дачного будинку, розпорядження Приморської рай адміністрації, яким вона надала дозвіл на будівництво двоповерхового дачного будинку, висновок Управління архітектури, дозвіл Інспекції державно - архітектурно - будівельного контролю, висновок експертизи ГУ МНС України в Одеській області, висновок Одеської обласної санепідемстанції, погодження Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачки, представник посилалася на вимоги ч. 3 ст. 376 ЦК України, яка передбачає визнання у судовому порядку права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила на земельній ділянці, що не була її відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому законом порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. При цьому, представник наполягає на застосуванні аналогії закону і вважає, що таким саме чином можливо визнати у судовому порядку право власності на самочинне збудоване нерухоме майно, коли воно побудоване на земельній ділянці, власником якого є особа, яка здійснила самочинне будівництво. Також представник вважає, що будівництво позивачкою було здійснено відповідно до узгодженого колишнім власником проекту і це підтверджується висновком судової будівельної - технічної експертизи. Правова позиція відповідачів. Представник Приморської районної адміністрації Одеської міської ради при попередньому розгляді справи заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON], вважаючи, що право власності на самочинне будівництво не набувається. В судові засідання, які відбулися 15.08.2008 р., 22.09.2008 р. представник Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, будучи належним чином сповіщений про день та час слухання справи до суду не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник Одеської міської ради в судові засідання призначені 25.04.08 р., 20.05.2008 р., 15.08.2008 р., 11.09.2008 р. та 22.09.2008 р. жодного разу не з'явився, будучи належним чином сповіщеним про їх, дату та час, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи неповажне ставлення відповідача, в особі Одеської міської ради, до явки у судові засідання, суд вважає можливим розглянути вказаний спір у його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Правова позиція третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON]. не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON]. При цьому, даний представник пояснив, що [PERSON] 20 грудня 2003 р. отримала в дар земельну ділянку площею 0,0283 га., що розташована [ADDRESS]. Відповідно, до діючого законодавства, вона заказала та отримала проект будівництва дачного будинку, узгодила даний проект із усіма необхідними органами і після цього її був наданий дозвіл на будівництво. Однак, будівництво [PERSON] не розпочала, а 23 вересня 2005 р. за договором купівлі - продажу продала належну її земельну ділянку - [PERSON]. Представник третьої особи вважає, що новим власником земельної ділянки - [PERSON] у процесі будівництва дачного будинку не було допущено відхилення від проекту, порушення будівельних норм та правил. Мотивувальна частина. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд установив наступні фактичні обставини справи. 20 грудня 2003 р. [PERSON] на підставі договору дарування стала власником земельної ділянки, площею 0,0283 га., розташованої [ADDRESS], на яку 04.02.2004 р. отримала державний акт. З розпорядження Приморської районної адміністрації №1409 від 24.05.2005 р. убачається, [PERSON] надано дозвіл на будівництво двоповерхового дачного будинку [ADDRESS]. Проект на будівництво двоповерхового дачного будинку [ADDRESS] виконано Центром енергетичних технологій. Відповідно до дозволу Управління архітектури та містобудування Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю м. Одеси № 324/05 від 31.05.2005 р., [PERSON] надано право на проведення будівельних робіт, щодо будування двоповерхового дачного будинку [ADDRESS]. Висновком Управління архітектури та містобудування № 29/05-П від 23.05.2005 р. узгоджено проект на будівництво двоповерхового дачного будинку [ADDRESS]. З висновку експертизи Головного управління МНС України в Одеській області від 28.04.2005 р. вбачається, проведеною експертизою правильності й повноти виконання протипожежних вимог діючих нормативних актів у проекті будинку [ADDRESS] порушень вимог пожежної безпеки не виявлено. Висновком Одеської обласної санітарно-епідеміологічної станції № 449 від 06.05.2005 р. погоджено проект на будівництво [PERSON] будинку [ADDRESS]. Згідно до погодження Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя від 12.05.2005 р. проект відповідає вимогам ДБН В.1.1-5-2000 «Будинки та споруди на підроблюваних територіях і просідаючих ґрунтах». Відповідно до договору купівлі - продажу від 23 вересня 2005 р., засвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON]придбала у [PERSON] земельну ділянку площею 0,0283 га., що розташована [ADDRESS]. З Державного акту на право власності на земельну ділянку виданого Одеською міською радою 13.10.2005 р. та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі вбачається, що право власності на земельну ділянку площею 0,0283 га. [ADDRESS] - належить [PERSON] . Зазначена земельна ділянка, надана для індивідуального дачного будівництва. Позивачка, отримавши від колишнього власника пакет документів щодо здійснення будівництва двоповерхового дачного будинку вважала, що цього достатнє для здійснення будівельних робіт. Однак, після того як нею, відповідно до існуючого проекту був побудований двоповерховий дачний будинок і вона рішила отримати акт про прийняття його до експлуатації, її у цьому було відмовлено на підставі того, що дозвільні документи були оформлені на колишнього власника. Відповідно до вимог ст. 215 ЦПК України, суд при постановлені рішення повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким. Вирішуючи дане питання, суд вважає, що у спорі, якій розглядається порушується право власності позивачки на самочинне будівництво і порушується це право - відповідачами, які його не визнають. На думку суду цей спір необхідно вирішити на підставі вимог ст. 376 ЦК України, яка визначає самочинне будівництво. Згідно до частини 1 статті 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до частини 2 статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. При цьому, законодавець надає можливість особі, яка здійснила самочинне будівництво, визнати за нею у судовому порядку право власності на таке будівництво, за умови надання їй земельної ділянки у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно. Так, частиною 3 статті 376 ЦК України встановлюється, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Порядок визнання права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила на земельній ділянці, що знаходиться у неї у власності або в користуванні, даною статтею не врегульовано і в загалі не врегульовано нормами Цивільного кодексу України. Частина 1 статті 8 ЦК України надає поняття аналогії закону і зазначає: “якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону)” Ст. 8 ЦПК України надає перелік законодавства, відповідно до якого, суд вирішує справи. Частина 7 даної статті, дозволяє суду застосовувати аналогію закону, якщо відсутній закон, які регулює спірні відносини. Правовий аналіз відносин, що розглядаються свідчить про те, що вони подібні тим, що регулюються ст. 3 ст. 376 ЦК України, а тому допустимо застосування аналогії закону. Також, суд вважає, що при вирішенні питання про обґрунтованість вимог позивачки, щодо визнання за нею права власності на самочинне будівництво, необхідно дотримуватися вимог ст. 375 ЦК України, яка зобов'язує власника при здійсненні забудови дотримуватися додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Про те, що позивачкою дотримані всі ці умови, які викладені у вищезазначеної статті, свідчить висновок судового експерта про те, що двоповерхова дачна будівля, що розташована [ADDRESS], побудована у відповідності з проектом і положеннями та вимогами діючих будівельних норм та правил. Як зазначено в даному висновку, результати обстеження, дозволяють зробити судовому експертові висновок про технічну можливість прийняття до експлуатації даного будинку. На підставі викладеного,

Outcome: approved