Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-11 00:00:00

20 березня 2008 р. позивач звернувся до суду з позовом до районної ради і [PERSON]. про спростування поширених засобом масової інформації недостовірних відомостей, захист ділової репутації, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 21.02.2008 р. у Новоодеській районній газеті «Промінь», співзасновником якої є районна рада, було надруковано статтю голови районної ради - [PERSON]. під заголовком: «Хто ви, [PERSON], підприємці чи шахраї?, у якій вказано недостовірні та неправдиві відомості. А саме, в абзаці другому вказано: «Так, згідно з довідкою Новоодеського центру зайнятості № 06-793/03 від 25.06.2007 р., за період з червня 2003 року по травень 2007 року на роботу до [PERSON] і [PERSON] влаштувалося 42 людини, тобто НЦЗ через кожні 47 днів працевлаштовував у них по одній людині». Вказана інформація не відповідає достовірності відповідно до довідки РЦЗ наданої на запит районної ради. [PERSON]. невірно вказано період працевлаштування людей подружжям [PERSON], а також автор статті зробив невірний висновок і поширив недостовірні відомості щодо працевлаштування РЦЗ через кожні 47 днів у подружжя [PERSON] по одній людині. Так, відповідно до ст. 24-1 КЗпП на центри зайнятості було покладено функції реєстрації трудових договорів, укладених між працівником та фізичною особою. В довідці РЦЗ, що надана районній раді йдеться мова про реєстрацію трудових договорів, а не працевлаштування. Отже висновок [PERSON]. про те, що всі люди з якими [PERSON] уклали трудові договори були направлені на працевлаштування РЦЗ не відповідає дійсності. В абзаці п'ятому вищезазначеної статті вказано, що «[PERSON] направлена на роботу Новоодеським районним центром зайнятості. Проте, 6 місяців пропрацювала без оформлення трудового договору». «За довідкою Новоодеського центру зайнятості, саме з цієї дати [PERSON] почала працювати у [PERSON]. І станом на 25 червня 2007 року (згідно з довідкою) продовжувала працювати, хоча насправді звільнилася ще 11 лютого 2007 р.». Оскільки в статті прізвища та імена всіх реалізаторів автором змінено з етичних міркувань, позивач вирахував, що [PERSON] - це [PERSON]. Вказана особа у період вказаний [PERSON] на обліку в Новоодеському РЦЗ не перебувала і Новоодеським РЦЗ на працевлаштування до ПП Ващенко не направлялась. Таким чином, ці відомості зазначені [PERSON]. не відповідають дійсності і являються припущенням і власною думкою автора, його судженнями щодо певних фактів, які невірно та недостовірно їх висвітлюють, а також вводять в оману респондентів Новоодеської районної газети «Промінь» щодо діяльності Новоодеського районного центру зайнятості. Позивач з посиланням на ст. 94 ЦК, ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» просив визнати такими, що не відповідають дійсності та порочать ділову репутацію Новоодеського районного центру зайнятості відомості, які були поширені в Новоодеській районній газеті «Промінь» № 15 від 21 лютого 2008 р. під заголовком «Хто ви, [PERSON], підприємці чи шахраї?». Зобов'язати редакцію газети шляхом опублікування спростувати абзаци 2, 5 цієї статті, яка не відповідає дійсності. У зв'язку з цим голова районної ради приносить свої вибачення. Просять стягнути з відповідачів витрати на папір в розмірі 3,24 грн і 15 грн на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачі вимоги позивача не визнали мотивуючи тим, що спірна стаття базувалася на офіційній інформації, що надана позивачем. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Відповідно до ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації. Ділова репутація - це сукупність підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про професійні та управлінські здібності такої особи, її порядність та відповідність її діяльності вимогам закону (Закон України «Про банки і банківську діяльність» № 2121-III від 07.12.2000 р.). У ст. 1 Закону від 2 жовтня 1992 р. № 2657-ХII «Про інформацію» її визначено як документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі й навколишньому природному середовищі. Згідно зі ст. 47-1 цього Закону ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Такими судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не можуть бути витлумачені як такі, які містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Як вбачається з матеріалів справи, спірній статті передував запит (вих. № 156/2-35/06 від 18.06.2007 р.) заступника голови районної ради до Новоодеського районного центру зайнятості про надання поіменного списку громадян, які центром зайнятості направлялись працювати до приватних підприємців Ващенко [PERSON], директора ПП «Барвінок» та Ващенко [PERSON] із зазначенням часу направлення на роботу Центром, час прийняття та звільнення з роботи вказаних осіб (а. с. - 12). На вищезгаданий запит позивачем надано відповідь районній раді (вих. №06-793/03 від 25.06.2007 р.), у якій зазначено, що [PERSON] і [PERSON] зареєстровані у Новоодеському районному центрі зайнятості, відповідно з 21.05.2003 р. і 11.07.2001 р. і наймають працівників по трудовому договору із зазначенням 42 осіб, часу укладення договору та його припинення. Таким чином, голова районної ради [PERSON]. спираючись на інформацію, що містилась у відповіді позивача, виходячи з положень статті 19 Закону України «Про зайнятість населення», що визначають обов'язки і права Державної служби зайнятості правильно припускав, що особи перераховані у відповіді позивача були працевлаштовані останнім у приватних підприємців Ващенко. За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не доведено, що викладена у спірній статті інформація порочить їх ділову репутацію та завдає шкоди їх інтересам. З огляду на викладене суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача до відповідача про спростування поширених недостовірних відомостей та захист ділової репутації.

Outcome: dismissed