Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-06 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом, згідно якого просили суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір дарування житлового будинку [ADDRESS] від 22 січня 2008 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою та зареєстрований в реєстрі за № 5065. Свої вимоги позивачі мотивували тим, що в січні 2008 року між ними та відповідачем [PERSON], який є їхнім сином, було досягнуто згоди про складення на користь останнього заповіту. Маючи намір вчинити зазначений вище правочин, 27 січня 2008 року позивачі з»явилися до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночки О.В. з метою оформлення належним чином заповіту. У зв»язку з вадами зору [PERSON] не мав змоги особисто пересвідчитись щодо змісту документа, а отримавши 28 січня 2008 року копію договору, позивачі виявили, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування будинку з господарськими будівлями [ADDRESS]. Даний правочин був вчинений [PERSON] внаслідок помилки з його боку та обману з боку відповідача, оскільки [PERSON] мав намір скласти заповіт, а не подарувати належний йому будинок з господарськими будівлями. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON]підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, крім того вказали, що необхідність складання заповіту їх син - [PERSON] пояснив тим, що складені на його користь в 1994 році заповіти на даний час втратили чинність, тому при підписанні документів у позивачів не було сумнівів у тому, що вони дійсно склали саме заповіт на користь свого сина - [PERSON]. Представник позивачів [PERSON], та адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд постановити рішення, яким визнати недійсним договір дарування житлового будинку [ADDRESS] від 22 січня 2008 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою та зареєстрований в реєстрі за № 5065.. В ході судового розгляду справи відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, мотивуючи свої заперечення тим, що маючи намір подарувати йому своє майно, батьки - позивачі по справі, належним чином оформили право власності на самочинно збудовані господарські будівлі та при цьому видали на його ім»я доручення, що давало йому право на ведення справи в суді та звернення до КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» для реєстрації права власності на нерухоме майно. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що маючи особисті довірчі відносини з сином, позивачі уклали на його користь договір дарування належного їм на праві власності будинку з господарськими будівлями, і лише після сварки з сином звернулися до суду з даний позовом. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночка О.В. в судове засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином увідомлений про час та місце слухання справи. Суд, вислухавши позивача [PERSON], позивача [PERSON], представника позивачів [PERSON], адвоката [PERSON], відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON], приймаючи жо уваги покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до договору купівлі-продажу від 4 вересня 1974 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Литвиненко Л.І., [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS]. Згідно рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 14 грудня 2007 року [PERSON] належить самочинно збудоване нерухоме майно - веранда літ. «а1», гараж літ. «Е» та сарай літ. «б», розташовані по вулиці Ленінградській в місті Кременчуці. Як вбачається із заповітів [PERSON] та [PERSON] від 11 квітня 1994 року, посвідчених державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори, останні заповіли все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося [PERSON]. Згідно листа Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори за вихідним номером 598/2-27 від 11 березня 2008 року зазначені вище заповіти були скасовані заявами від 3 березня 2008 року. 22 січня 2008 року між [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого боку було укладено договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. Відповідно до умов зазначеного вище договору [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар житловий будинок з господарськими будівлями, розташований [ADDRESS], що в цілому складається з: житлового будинку літ. А,а,а1,аг, житловою площею 43,9 кв.м., загальною площею 76,3 кв.м., сараю літ. Б, льоху літ. Бп, сараю літ. Б, вбиральні літ. Г, гаражу літ. Е, зливної ями літ. Ж, колодязя літ. К, огорожі № 1-3, бруківки І, ІІ, розташованого на земельній ділянці Державного фонду, загальною площею 540 кв.м. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] кожний окремо вказали, що позивачі [PERSON] та [PERSON] мали намір скласти заповіт на користь свого сина [PERSON] Свідок [PERSON] вказав, що йому відомо про намір позивачів передати належний їм будинок сину - відповідачу по справі [PERSON], однак яким чином буде оформлений такий правочин свідку невідомо. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] зазначили, що позивачі мали намір укласти з відповідачем договір дарування свого будинку. Свідки [PERSON] та [PERSON], які являються працівниками Крюківського РВ Кременчуцького міського управління УМВС України в Полтавській області, підтвердили факт звернення відповідача [PERSON] до Крюківського РВ з приводу того, що його батьки - [PERSON] та [PERSON], з якими він разом проживає, перешкоджають йому потрапити до будинку та відмовляються відчинити двері. Допитаний судом лікар-окуліст Другої міської лікарні міста Кременчука [PERSON] вказав, що [PERSON] та [PERSON] перебували на лікуванні з приводу захворювань зору, та на час укладення спірного правочину, тобто станом на 22 січня 2008 року, [PERSON] мав 10 відсотковий показник зору та при корекції зору - 20 відсотковий показник. Зазначені вище свідчення лікаря-окуліста Другої Кременчуцької міської лікарні підтверджуються наявним в матеріалах справи копіями амбулаторних карток [PERSON] та [PERSON]. Згідно вимог статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків. Положеннями частини 3 статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п"ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Статтею 229 Цивільного кодексу України передбачено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значенні має помилка щодо природи правочину, прав та обов"язків сторін, таких властивостей і якостей речей, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Відповідно до положень статті 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті. Згідно статті 717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов"язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Таким чином, враховуючи обставини укладення спірного правочину, те, що відповідач є рідним сином позивачів, між ними склалися особисто довірчі відносини, наявність значних вад зору позивача [PERSON], у зв»язку з чим він особисто не мав змоги пересвідчитись щодо змісту підписаних ним паперів, суд, вважає, достовірно доведеним факт вчинення позивачем правочину внаслідок обману та помилковість його переконань щодо суті та істотних умов фактично укладеного договору. Відповідно до частини 1 статті 57 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами статті 58 Цивільно-процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідачем [PERSON] в якості доказів на підтвердження його заперечень надано роздруківки його телефонних розмов з позивачкою [PERSON], однак, відповідно до вимог статей 57, 58 Цивільно-процесуального кодексу України суд вважає дані роздруківки неналежним доказом по справі та не приймає їх до уваги при вирішенні спору, оскільки [PERSON] не являється власником будинку, що став предметом спірного правочину та не являється учасником останнього. Враховуючи викладене, аналізуючи матеріали справи, документи, приймаючи до уваги пояснення позивача [PERSON], позивача [PERSON], представника позивачів [PERSON], адвоката [PERSON], відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON], приймаючи жо уваги покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON],, а також те, що в судовому засіданні достовірно доведено факт вчинення позивачем [PERSON] правочину під впливом обману, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування законними та обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки вона не являється власником майна, що є предметом оспорюваного правочину, та не є однієї зі сторін останнього. Оскільки позовні вимоги [PERSON] судом задоволені, у відповідності до вимог частини 1 статті 88 Цивільно-процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім та документально підтверджені судові витрати, а саме, судовий збір в сумі 788 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.

Outcome: partial