Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-05 00:00:00

Позивачка звернулася до Золочівського районного суду з позовом про визнання права власності на розпочате будівництво господарських будівель та споруд в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказує, що згідно рішення № 10 від 9 лютого 1993 року Жовтневої сільської ради народних депутатів Золочівського району Харківської області її батькові [PERSON] був наданий дозвіл на будівництво підсобних приміщень для ведення особистого господарства на виділеній земельній ділянці 0,25 га. В 1993 році він розпочав будівництво господарських будівель та споруд, але через відсутність коштів та погіршення здоров'я будівництво зупинив. 11 серпня 2007 року в с.Карасівка, Золочівського району Харківської області [PERSON] помер. На момент відкриття спадщини спадкоємцями після померлого батька були вона та відповідачі. В зв'язку з тим, що [PERSON] та [PERSON] від прийняття спадщини відмовилися на її користь, вона без будь-яких умов і застережень прийняла спадщину після померлого батька, продовжуючи проживати у спірному будинку, і вступивши тим самим в його володіння. Звернувшись до державного нотаріуса з приводу оформлення спадщини, їй було відмовлено, оскільки вона пропустила строк для прийняття спадщини. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Відповідачка [PERSON] проти задоволення позову не заперечує. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву в якій позовні вимоги [PERSON] визнає повністю, просить справу розглядати за його відсутності. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки та відповідачки [PERSON], прийнявши до уваги заяву відповідача [PERSON], прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, і той із подружжя, котрий його пережив. Згідно з п. 3. ст. 1268 ЦК України спадкоємці, які постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважаються такими, що прийняли спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, вони не заявили про відмову від неї. Також, відповідно до п. 5 цієї ж статті ЦК спадщина належить спадкодавцям і з часу її відкриття. Згідно рішення № 10 від 9 лютого 1993 року Жовтневої сільської ради народних депутатів Золочівського району Харківської області [PERSON] наданий дозвіл на будівництво підсобних приміщень для ведення особистого господарства на виділеній земельній ділянці 0,25 га. З наданої Жовтневою сільською радою Золочівського району Харківської області довідки № 161 вбачається, що в [ADDRESS] [PERSON] з 1993 року розпочато будівництво господарських будівель. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер 11.08.2007 року, про що в Книзі реєстрації смертей від 14 серпня 2007 року зроблено відповідний актовий запис за [NUMBER]. В позовній заяві позивачкою зазначено, що у зв'язку з фінансовими труднощами, які виникли у її померлого батька, будівництво господарських будівель та споруд не завершено. Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно вимог ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В зв'язку з тим, що об'єкти нерухомості віднесені законом до спеціальних інститутів цивільних правовідносин - право власності на ці об'єкти має певні особливості і регулюється відповідними нормативними актами. Стаття 182 Цивільного кодексу України передбачає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація цих прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Статтею 3 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” визначено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому Законом. Стаття 19 цього Закону передбачає, що підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є зокрема рішення суду про право власності на об'єкт незавершеного будівництва. Одним із способів захисту цивільних прав може бути визнання права особи, що передбачено п.1 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України. Отже у позивачки на сьогоднішній день не існує іншого способу захисту права власності, як визнання такого права в судовому порядку. Згідно положень частин 2 і 3 ст.331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. У даному випадку подано позов про визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва, а не на об'єкт нерухомого майна, визначення якому надано ст. 181 Цивільного кодексу України. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання права власності на незавершене будівництво. Визнання відповідачами пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Виходячи з вищевикладеного, на підставі ст.ст.3,19 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень”,

Outcome: approved