Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-17 00:00:00

В січні 2008 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до ТОВ „Едвайс”та просила стягнути з ТОВ „Едвайс” на її користь всі необхідні суми при звільненні у розмірі 7316 грн. 61 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказувала, що вона працювала на посаді головного бухгалтера ТОВ „Едвайс” з 10 лютого 2002 року по 26 листопада 2007 року. Наказом від 23 листопада 2007 року вона була звільнена з посади з 26 листопада 2007 року за п. 2 ст. 41 КЗпП України, але при звільненні повний розрахунок з нею не здійснений. Позивачка стверджує, що їй не доплатили заробітну плату, не оплатили листки непрацездатності, компенсацію за невикористану відпустку, а всього - 7316 грн.61 коп. В ході розгляду справи [PERSON] неодноразово змінювала та уточнювала свої позовні вимоги і остаточно просила суд стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за 1 та 26 листопада 2007 року в сумі 228,35 грн, компенсацію за невикористану відпустку за 1,5 календарні дні за жовтень 2007 року в сумі 54,38 грн., за 1,7 календарні дні за листопад 2007 року, в сумі 209,22 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 4251,77 грн., відпускні за 2002 рік згідно видаткового ордеру № 115 від 01.08.03. в сумі 2224,18 грн., а всього - 6967,90 грн. Оскаржуваним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 травня 2008 року позовні вимоги [PERSON] до ТОВ „Едвайс” задоволені частково. Стягнуто з ТОВ „Едвайс” на її користь середньомісячну заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні з 11.12.07. по 15.01.08. в сумі 3536 грн. 88 коп. без врахування сум обов'язкових платежів, а також стягнуто в дохід держави судовий збір в розмірі 51 грн. і 30 грн. в рахунок сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В задоволенні решти позову відмовлено. [PERSON] рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 30 травня 2008 року не оскаржувала. В апеляційній скарзі ТОВ „Едвайс” просить скасувати вищевказане рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що рішення суду винесене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апелянт стверджує, що підприємство повністю розрахувалося з позивачкою при її звільненні і 26.11.07., в останній робочий день [PERSON], їй були повністю нараховані розрахункові суми, які, на її прохання, були направлені їй поштовим переказом 06.12.07. (а.с.24), оскільки отримати їх за місцем роботи вона не виявила бажання, а після звільнення її картковий рахунок в банку був закритий. Апелянт зазначає, що 26.11.2007 року, у день звільнення позивачки, підприємство не мало ніяких відомостей про наявність у неї листків непрацездатності за період з 2 по 23 листопада і ці лікарняні листки були отримані підприємством від [PERSON] поштою лише 10.12.07., коли трудові правовідносини з [PERSON] вже були припинені. Отримавши 10.12.07. зазначені листки непрацездатності, які позивачкою були направлені 09.12.07., підприємство негайно нарахувало по них матеріальну допомогу в сумі 2471,36 грн. та компенсацію за частину невикористаної відпустки за час непрацездатності [PERSON] з 2 по 23 листопада 2007 року в сумі 150,37 грн. Із зазначених сум були утримані обов”язкові платежі і до сплати позивачці належало 2189,87 грн., але за отриманням цих коштів вона не з”являлась, тому ці суми були надіслані позивачці поштовим переказом 15.01.08. Апелянт наполягає, що вини підприємства у несвоєчасній оплаті листків непрацездатності немає і підстави стягнення середньомісячного розрахунку за час затримки цього розрахунку відсутні, оскільки на час отримання відповідачем листків непрацездатності трудові правовідносини з [PERSON] були припинені. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення директора ТОВ”Едвайс” [PERSON], який просив задовольнити апеляційну скаргу, а рішення суду скасувати в частині задоволених вимог, та дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення має бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що листки непрацездатності за період з 2 по 23 листопада 2007 року позивачкою були направлені відповідачеві поштою 09.12.07. та отримані ним 10.12.07., а тому не проведення повного розрахунку з позивачкою з 26.11.2007 року по 10.12.2007 рік сталося внаслідок бездіяльності позивачки, і вина підприємства у затримці оплати цих листків та компенсації за невикористану відпустку за період з 26.11.07. по 10.12.07. - відсутня. Разом з тим суд визнав за необхідне стягнути з відповідача середній заробіток в сумі 3536 грн.88 коп. (без проведення обов”язкових відрахувань) за час затримки розрахунку по листкам непрацездатності з наступного для після їх отримання, тобто з 11.12.07. по 15.01.08., коли розрахунок їй був направлений поштовим переказом. Проте, таке вирішення справи апеляційний суд не може визнати вірним, виходячи з наступного. Апеляційним судом встановлено, що позивачка працювала на посаді головного бухгалтера у ТОВ „Едвайс” з 10 лютого 2002 року по 26 листопада 2007 року. Згідно наказу № 4 від 23 листопада 2007 року, позивачка звільнена з займаної посади головного бухгалтера за п. 2 ст. 41 КЗпП України в зв'язку з втратою довіри з 26.11.07. Як встановлено судом першої інстанції, на день звільнення з позивачкою ТОВ”Едвайс” проведені всі необхідні розрахунки відповідно до ст.116 КЗпП України. Зазначений висновок суду є законним і обгрунтованим і з ним погоджується апеляційний суд. Апеляційним судом встановлено, що на день звільнення позивачка не представила відповідачеві листки непрацездатності за період з 02 по 23 листопада і тому відповідач був позбавлений можливості у день звільнення, 26.11.07., здійснити їх оплату та розрахувати компенсацію за невикористану відпуску з 02 по 23 листопада 2007 року. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка поштою направила 09.12.07. листки непрацездатності і 10.12.07. вони були отримані позивачем, який негайно здійснив необхідні нарахування по оплаті листків непрацездатності та компенсації за недоотриману відпустку на загальну суму 2189 грн.87 коп., яка 15.01.08 була направлена позивачці поштовим переказом та нею отримана (а.с.25). Апеляційним судом встановлено, що трудові правовідносини між позивачкою та відповідачем припинені 26 листопада 2007 року і про існування листків непрацездатності у [PERSON] відповідачеві відомо не було. Доказів, які б спростували зазначені обставини, позивачкою суду не надано. Ті обставини, що 09.12.08. позивачка направила відповідачеві поштою листки непрацездатності, видані їй в період роботи у відповідача - з 2 по 23 листопада 2007 року, отримання їх 10.12.07. відповідачем з наступною оплатою позивачці, не продовжують і не поновлюють припинені 26.11.07. трудові правовідносини між сторонами, і не є підставами для визнання припинених трудових правовідносин триваючими. Отже, відносини між позивачкою та відповідачем, які виникли внаслідок надання нею листків непрацездатності, мали тимчасовий разовий характер і не підпадають під дію ст. 117 КЗпП України. Ці встановлені апеляційним судом обставини, які є суттєвими при вирішенні спору, не були взяті до уваги та не досліджувались судом першої інстанції всупереч вимогам ст.214 ЦПК України. Зважаючи на викладене, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про настання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні з 11.12.07. є хибним та суперечить ст.ст.116, 117 КЗпП України. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачена ст.117 КЗпП України, у даному конретному випадку не настає ні з 26.11.07., ні з 11.12.07., і вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є необгрунтованими і задоволенню не підлягають. Відповідно п.п.1,2 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з"ясування обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Отже, оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині стягнення з ТОВ”Едвайс” середнього заробітку в сумі 3536,88 грн. та судових витрат по справі з ухваленням нового рішення по суті спору. В задоволенні вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно відмовити. Оскільки в частині решти позову [PERSON] відмовлено судом першої інстанції, то її позовні вимоги вцілому не задоволені, а тому з [PERSON] на користь ТОВ”Едвайс” належить стягнути понесені по справі судові витрати.

Outcome: approved