Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що 24.08. 2007 року відповідач взяв у нього в борг 2000грн., зобов”язавшись повернути до 2008 року. Дана угода була укладена в усній формі, але відповідач фактично отримав кошти і навіть частково повернув борг в сумі 1000грн. Однак до цього часу відповідач борг не повернув, що підтверджується матеріалами перевірки його заяви Чигиринським РВ УМВС. А тому він просить стягнути з нього суму боргу 1000грн.та судові витрати в розмірі 81грн. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, пояснивши, що він позичив відповідачу 2000грн., з яких останній віддав йому лише 1000грн. Поскільки відповідач відмовляється повернути йому борг,то він просить стягнути з нього 1000грн., судові витрати та за надання правової допомоги 50грн. Відповідач позов не визнав і пояснив суду, що він дійсно позичив у позивача 2000грн., а у його співмешканки - 3000грн. Через деякий час у зв»язку з хворобою співмешканки позивача він приніс їй 3000грн., але вона взяла лише 2000грн., а 1000грн. наказала віддати позивачеві, що він і зробив. Після смерті співмешканки позивача він намагався віддати позивачеві борг в сумі 2000грн., але він не хотів брати, вимагаючи 3000грн., і лише за втручання дільничного інспектора вдалося повернути позивачеві 2000грн., про що він написав розписку. Таким чином, позичивши в позивача 2000грн., він фактично повернув йому 3000грн. з врахуванням боргу в сумі 1000грн., який він залишився винним співмешканці позивача. Вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На даний час розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян становить 17грн. Як встановлено судом і підтверджено позивачем в судовому засіданні, позивач позичив відповідачу 2000 грн. Таким чином, договір позики сторони повинні були укласти в письмовій формі, поскільки сума позичених коштів перевищувала 170грн. Крім того в ч.2 ст.1047 ЦК України зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позивач не надав суду жодних письмових доказів про укладення між ним та відповідачем договору позики на суму 3000грн., пояснивши, що такого письмового документу у нього немає. Відповідач же предоставив суду розписку від 29.04.2008 року, з якої вбачається, що позивач отримав від нього борг в сумі 2000грн. Більше того позивач підтвердив в судовому засіданні, що він позичив відповідачу 2000грн., про що зазначено і в позовній заяві. Виходячи з цього, вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, а покази відповідача підтверджуються ще й матеріалами перевірки заяви позивача № 94 та 413, наданими суду Чигиринським РВ УМВС. А тому суд, оцінюючи докази в їх сукупності, не вбачає підстав для стягнення боргу в сумі 1000грн., поскільки позивач не надав суду жодних письмових доказів в підтвердження своїх позовних вимог. Також при залишенні позову без задоволення судові витрати та витрати на надання позивачу правової допомоги, в підтвердження якої позивач не надав доказів, стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed