Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває в зареєстрованому шлюбі. Мають сина - [PERSON], [INFO]. Дитина знаходиться на утриманні та виховуються позивачкою одноособово. Батько дитини, відповідач - [PERSON] ухиляється від утримання дитини, дитина хворіє, відповідно потребує особливого догляду та коштів на лікування, відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. Крім того, позивачка не працює, так як знаходиться у відпустці по догляду за дитиною і також потребує матеріальної допомоги, яку відповідач їй відмовляється надавати. Позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, з дня подання заяви до суду і до повноліття дитини, а також, просить стягнути аліменти на своє особисте утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, з дня подання заяви і до досягнення дитиною трьох років. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі та суду пояснила, що на даний момент дитина проходить курс реабілітації в Українському медичному центрі реабілітації дітей. Дитина дуже хвора і потребує особливого догляду та лікування, на що витрачаються великі кошти. З відповідачем по справі не проживають разом з кінця липня 2008 року. З того часу відповідач надіслав їй 300 гривень на її утримання та на утримання хворої дитини. До дитини не приходить, не цікавиться його станом здоров»я, не допомагає. Відповідач в суді позов визнав частково, просив стягнути на користь позивачки на утримання малолітньої дитини аліменти на в розмірі &frac14; частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, в іншій частині позовних вимог просив суд відмовити позивачці. Суду пояснив, що дійсно це його син, але вимоги позивачки не обґрунтовані в тій частині, що дитина потребує особливого догляду та лікування та хворіє. Крім того, позивач просить стягнути всього &frac34; частини з усіх видів його доходів, що складає більше 70 відсотків його заробітку та суперечить діючому законодавству. Сплачувати кошти на особисте утримання позивачки відмовляється, оскільки вона негідно поводила себе в шлюбних відносинах, сама зруйнувала родину та змусила його піти з дому. Адвокат [PERSON] повністю підтримав пояснення та вимоги відповідача. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Судом встановлено, що, відповідно до свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області 13 березня 2008 року, батьками [PERSON], [INFO] є сторони по справі. Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні, батько дитини, відповідач по справі добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини надає в недостатній кількості. Покази відповідача про те, що дитина не хворіє та не потребує особливого догляду спростовуються письмовими доказами по справі, а саме: медичними висновками Українського медичного центру реабілітації дітей з органічними ураженнями нервової системи МОЗ України від 18.07.2008 року та 17.09.2008 року. Крім того, судом встановлено, що позивачка не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною яка недосягла 3-х років і потребує матеріальної допомоги, відповідач добровільно позивачку не утримує, хоча має таку можливість. У відповідності до ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною 3-х років. На підставі тверджень відповідача, що позивачка не має право на утримання, оскільки негідно поводила себе у шлюбних відносинах не є підставою для звільнення від утримання дружини, крім того є не обґрунтованими. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував, що позивачка утримує сина одноособово, відповідач є працездатним, працює, отримує заробітну плату, інших дітей та утриманців не має, пункт 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, в якому зазначено, що суди мають враховувати, що у відповідності до ч.3 ст.70 ЗУ від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не можуть перевищувати 70 % заробітної плати цієї особи, стан здоров»я платника аліментів, стан здоров»я малолітньої дитини. Тому, суд дійшов висновку про можливість стягнення аліментів в таких розмірах: аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, з дня подання заяви до суду і до повноліття дитини, а також, аліменти на особисте утримання позивача в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку відповідача, з дня подання заяви і до досягнення дитиною трьох років На підставі ст.4 ДКМ України «Про державне мито» позивач звільняється від сплати державного мита. Відповідно до ст..88 ЦПК України витрати пов»язані з розглядом справи покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial