Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 16.11.2006р. звернувся до суду із позовом про стягнення моральної (немайнової) шкоди (а.с.3-5). 07.05.2007 року, [PERSON], уточнив позовні вимоги (а.с.50-52). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що близько 30 років працював на підприємствах ВАТ «Краснодонугілля» за професіями ГРОЗ, забойник. Праця була пов”язана із шкідливими, тяжкими підземними умовами праці. Виконання трудових обов'язків за вказаними професіями було небезпечним, важким, напруженим, пов'язаним з роботою на отбійний молотках з перевищеним рівнем вібрації. Вказав, що постійно працював в лежачому положенні, в умовах переохолодження та запиленості повітря. Внаслідок впливу шкідливих та небезпечних умов праці в позивача виникло професійне захворювання - пиловий бронхіт. Висновком МСЕК від 15.02.2005 року позивачу була встановлена стійка втрата працездатності в розмірі 25% в зв'язку із професійним захворюванням «пиловий бронхіт» - безстроково. Вказав, що у зв'язку із втратою професійної працездатності змінився звичний уклад його життя. Позивач задихається, не може нормально виконувати роботу по дому, змушений звертатись в медичні установи для підтримки свого здоров'я, обмежилась можливість нормальної життєдіяльності та порушилось коло спілкування з друзями та знайомими, виникло почуття неповноцінності, що, в свою чергу веде до появи нових інтенсівних психологічних страждань та потребує значних зусиль для організації свого життя. В зв'язку з втратою працездатності просить стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві і профзахворювання України в м. Краснодоні і Краснодонському районі Луганської області (далі - фонд СНВ) моральну шкоду в сумі 37 500 грн., стягнути з ВАТ «Краснодонвугілля» моральну шкоду в сумі 37 500 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, суду пояснив, що довготривалий час працює у вугільній промисловості. Рішенням МСЕК від 15.02.2005р., йому була встановлена стійка втрата працездатності в наслідок професійного захворювання пиловий бронхіт в розмірі 25%. Внаслідок професійного захворювання та втрати працездатності йому спричинена моральна шкода, яку просить стягнути з відповідачів. Професійне захворювання призводить до конфліктів сім'ї, він постійно нервує, хвилюється, порушився його нормальний уклад життя, виникло почуття неповноцінності. Просить стягнути моральну шкоду, а саме - стягнути з відповідача Фонду СНВ моральну шкоду на суму 37500 грн., з відповідача ВАТ «Краснодонвугілля» - моральну шкоду в сумі 37500 грн. Вказану суму з відповідачів просить стягнути, виходячи з положень ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і професійному захворюванні, що заподіяли утрату працездатності» (далі- Закон), де вказано, що сума страхової виплати за моральну шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від яких-небудь інших страхових виплат. Представник відповідача Фонду СНВ, [PERSON]. позов не визнала, суду пояснила, що в зв'язку з прийняттям, у 2006-2007 роках змін до закону № 1105 відповідач Фонд СНВ не повинен відшкодовувати моральну шкоду. Окрім того, ВВД ФСНВ є організацією з державною формою власності. Зазначила, що вина ВВД Фонду в спричиненні моральних страждань позивачу відсутня, моральна шкода повинна бути відшкодована ВАТ «Краснодонвугілля», оскільки шахта є джерелом підвищеної небезпеки. Позивачем не надано доказів в обгрунтування позовних вимог. Просила в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача ВАТ «Краснодонвугілля» [PERSON]позов не визнав, суду пояснив, що обов'язки по відшкодуванню моральної шкоди покладені на відповідача Фонд СНВ, якому ВАТ «Краснодонвугілля» сплачує страхові внески на зазначені витрати. Згідно висновку експертизи позивачу в наслідок професійного захворювання не спричинена моральна шкода. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного. Згідно зі ст. 55 Закону N 1105-XІ, суперечки щодо розміру збитку і права на його відшкодування вирішуються в судовому порядку. З 06.03.1989 року позивач працював у вугільній промисловості на підтриемствах ВАТ «Краснодонвугілля» (а.с. 14-17). Рішенням МСЕК від 15.02.2005 року, в наслідок професійного захворювання, позивачу з 21.01.2005 року, встановлена стійка втрата працездатності в розмірі 25% (а.с.8). Професійне захворювання та стійка втрата працездатності встановлені в наслідок важких та шкідливих умов праці на виробництві (а.с.9-12). Постановою Фонду СНВ №9156 від 10.07.2006 року, позивачу призначені страхові виплати внаслідок профзахворювання на виробництві (а.с.21). Зазначені факти сторонами не оспорюються. З виписки з медичної карти випливає, що [PERSON], неодноразово звертався до медичних установ з приводу погіршення стану здоров'я, проходив обстеження, що унеможливлювало ведення нормального образу життя (а.с.12). Відповідно до положень ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про охорону праці" відшкодування шкоди заподіяної працівнику в наслідок, ушкодження здоров'я здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків у порядку встановленому Законом N 1105-XІ. У відповідності до преамбули Закону N 1105-XІ, даний закон визначає правову основу і економічний механізм страхування від нещасного випадку, за допомогою якого здійснюється соціальний захист громадян у процесі їхньої трудової діяльності. Згідно пояснень свідка [PERSON], він знає позивача довгий час, працював з ним на підприємствах вугільної промисловості. Вказав, що робота позивача була пов'язана із шкідливими умовами праці, в тому числі, працював з ним разом на відбойних молотках. В останні чотири рокі позивач змінився, став нервовий, постійно хвилюється за свій стан здоров'я. Якщо раніше він вів активний спосіб життя, то зараз став пасивним, угрюмим. Згідно пояснень свідка [PERSON] позивач йому відомий тривалий термін часу. Вказав,що позивач скаржиться на свій стан здоров”я, угрюмий, невеселий. Якщо раніше їздили відпочивати сім'ями, їздили на футбол, то зараз став пасивним, не приймає участі в святах, хвилюється, що втратив здоров'я. В зв'язку з втратою працездатності його перевели на нижче оплачувану роботу - замість ГРОЗ - на посаду ГРП. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” „спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень”. В судовому засіданні встановлено, що позивачу з 21.01.2005 року, вперше була встановлена ступінь втрати працездатності в розмірі 25%. Відповідно до вимог ст. 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України, суд застосовує нормативні акти які діяли на час виникнення правовідносин. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди" зі змінами від 25.05.2001 року, встановлено, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно правил ч.1 ст.614 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом». Відповідно до положень ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У пункті 3 ППВС України від 31 березня 1995 р. N 4 (з наступними змінами), зазначено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода складається з моральних переживаннь у зв'язку з ушкодженням здоров'я, порушенні нормальних життєвих зв'язків у зв'язку з неможливістю продовження активного життя, порушенні зв'язків з оточуючими людьми, настанні негативних наслідків. До моральної шкоди відносяться також моральні і фізичні страждання, чи інші негативні явища, заподіяні фізичній особі протиправними діями.... Відповідно до вимог пункту 3 ст. 34 Закону N 1105-XІ моральна шкода, заподіяна умовами виробництва повинна відшкодовуватися відповідачем фондом СНВ на підставі відповідного медичного висновку. Згідно з ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є завдання моральної шкоди іншій особі. Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна (ст.23 ЦК України). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” „спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень”. В судовому засіданні встановлено, що позивачу з 21.01.2005 року було встановлено 25% втрати працездатності у зв'язку з профзахворюванням, тобто, на момент існування Фонду ССНВ та дії Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і професійному захворюванні, що заподіяли втрату працездатності" в редакції 2001 року, на нормах якого суд обґрунтовує свої висновки. На підставі ст. 21 Закону України Фонд соціального страхування від нещасних випадків робить усі виплати по відшкодуванню заподіяної шкоди здоров'ю працівника. Конституційним Судом України в Рішенні від 27.01.2004р. надане роз'яснення положень ч.3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і професійному захворюванні, що заподіяли утрату працездатності". Відповідно до Рішення Конституційного суду норма ч.3 ст.34 Закону не позбавляє застрахованого працівника, що втратив професійну працездатність, права на відшкодування моральної шкоди, заподіяного умовами виробництва, і не виключає обов'язок Фонду ССНВ відшкодувати моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва у випадках тимчасової чи стійкої втрати потерпілим професійної працездатності. Згідно положень ст.30 Закону, ступінь втрати працездатності потерпілим встановлює МСЕК; підставою для страхових виплат є акт МСЕК, яким встановлено ступінь втрати працездатності у відсотках до профпрацездатності, яку мав потерпілий до пошкодження здоров'я. Згідно положень ст.13 Закону «страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Професійне захворювання є страховим випадком також у разі його встановлення чи виявлення в період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів». Укладаючи з роботодавцем угоду про обов'язкове страхування від нещасного випадку, страховик (Фонд соціального страхування від нещасних випадків) тим самим бере на себе зобов'язання надати застрахованим особам передбачені Законом (стаття 21 Закону) соціальні послуги та виплати. Надаючи соціальні послуги застрахованим та здійснюючи страхові виплати грошових сум, Фонд соціального страхування від нещасних випадків здійснює забезпечення соціального захисту громадян у разі тимчасової, стійкої часткової або повної втрати працездатності. Окрім того, саме на Фонд СНВ, відповідно до положень ст. 22 Закону, покладено обов”язок щодо профілактики нещасних випадків. Фонд соціального страхування від нещасних випадків здійснює заходи, спрямовані на запобігання нещасним випадкам, усунення загрози здоров'ю працівників. В пункті 3 ППВС України від 31 березня 1995 р. N 4 (з наступними змінами), зазначено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода складається з моральних переживань у зв'язку з ушкодженням здоров'я, порушенні нормальних життєвих зв'язків у зв'язку з неможливістю продовження активного життя, порушенні зв'язків з оточуючими людьми, настанні негативних наслідків. До моральної шкоди відносяться також моральні і фізичні страждання, чи інші негативні явища, заподіяні фізичній особі протиправними діями.... Відповідно до вимог пункту 3 ст. 34 Закону N 1105-XІ моральна шкода, заподіяна умовами виробництва повинна відшкодовуватися відповідачем фондом СНВ на підставі відповідного медичного висновку. Суд вважає, що моральна шкода в даному випадку - це втрати немайнового характеру, які позивач зазнав внаслідок моральних страждань, негативних наслідків, які мали місце в зв'язку з невиконанням відповідачем - Фондом СНВ свого обов'язку щодо забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання. З урахуванням викладеного, суд вважає, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди спричиненої позивачу в наслідок професійного захворювання покладений на відповідача фонд СНВ, і відсутні підстави для стягнення моральної шкоди з відповідача ВАТ «Крансодонвугілля». Посилання представника Фонду СНВ на зупинення згідно з п.27 ст.77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», п.22 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007рік» дії норм закону № 1105 в частині відшкодування моральної шкоди безпідставне, оскільки спірні правовідносини виникли у 2005 році, зазначені норми зворотньої сили не мають. Відповідно до вимог ст. 58 Конституції України, ст.5 ЦК України, суд застосовує нормативні акти які діяли на час виникнення правовідносин. Відповідно до вимог п. «е» ст.21,ст.28 Закону у разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку відшкодувати страхові виплати за моральну шкоду з наявності факту її заподіяння потерпілому. Згідно зі ст.25 Закону України N 1105-XІ всі види страхових виплат і соціальних послуг передбачені статтями 21 та 22 цього Закону, провадяться відповідачем за рахунок власних коштів. Статтею 46 Закону України N 1105-XІ передбачено, що відповідач проводить збір та акумулювання страхових внесків, має автономну, незалежну від будь-якої іншої, систему фінансування. Фінансування відповідача здійснюється за рахунок: внесків роботодавців, прибутку, одержаного від тимчасово вільних коштів Фонду на депозитних рахунках, коштів, одержаних від стягнення відповідно до законодавства штрафів і пені з підприємств. Працівники не несуть ніяких витрат на страхування від нещасного випадку. Законом України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку....» визначений страховий тариф у відсотках до фактичних витрат на плату праці найманих працівників. Таким чином, законом визначені самостійні джерела фінансування видатків відповідача, які не залежать від розміру Державного бюджета. Відповідно до рішення Конституційного суду від 27.01.04р. у справі 1-9/2004 і вимогам п. 3 ст. 34 Закону N 1105-XIV відповідач Фонд СНВ зобов'язаний відшкодовувати моральну шкоду, заподіяна умовами виробництва. Сторонам роз'яснені вимоги ст. 60 ЦПК України, відповідно до якої, кожна сторона забов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Посилання представника відповідача ВАТ «Краснодонвугілля» на висновок судово-психологічної експертизи №1730\27, в частині відсутності у позивача негативних зміни та відсутності моральних страждань в наслідок професійного захворювання (а.с.88-91), суд оцінює критично, оскільки наявність професійного захворювання та стійка втрата працездатності безперечно призвели до обмеження життєвої діяльності, переведення на іншу роботу (а.с.17), невпевненості в майбутньому. Заявлені позовні вимоги по стягненню моральної шкоди в сумі 37500грн., з Фонду СНВ суд вважає перебільшеними, не відповідаючими фактичним моральним стражданням, ні наявним в матеріалах справи документам, в тому числі й висновку експертизи, оскільки основним життєвим цінностям позивача шкода не спричинена (а.с.88-91). Враховуючи ступінь втрати працездатності внаслідок професійного захворювання та пов'язані з ним наслідки, суд вважає, що моральна шкода підлягає стягненню з відповідача Фонду СНВ в сумі 5000 грн. Відповідно до статей 4, 7 Закону України „Про охорону праці”, державна політика в галузі охорони праці базується на принципах: пріоритету життя і здоров'я працівників по відношенню до результатів виробничої діяльності підприємства, повної відповідальності власника за створення безпечних і нешкідливих умов праці..., умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. З урахуванням викладеного, суд вважає, позивачем не пропущений термін позовної давності для звернення за захистом своїх прав по відшкодуванню шкоди. Позивачем не заявлені вимоги про відшкодування витрат по проведенню судово-психологічної експертизи. Відповідач фонд СНВ звільнений від сплати державного мита.

Outcome: partial