Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-13 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до Одеської міської Ради про визнання права власності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є власником домоволодіння за адресою:[ADDRESS], яке належить позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 19 квітня 2005 р. №1403, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого КП „ОМБТІ та РОН" в електронному реєстрі права власності на нерухоме майно від 21.04.2005 р. (далі - Договір). За умовами п.1 Договору позивачка придбала домоволодіння, яке складалось в цілому з одного кам'яного житлового будинку під літ „А1", загальною житловою площею 80,8 кв.м. та надвірних споруд: „В" - вбиральня, №3-5- огорожа, розташованого на земельній ділянці розміром 308 кв.м. Позивачка провела реконструкцію вбиральні та збудувала замість неї гараж, який відображений у технічному паспорті від 13.02.2007 р. за літ. „Г” та прийняла його в установленому порядку до експлуатації, що підтверджується розпорядженням Суворовської районної адміністрації від 04.07.2005 р. №652р. Згідно п. 2 зазначеного розпорядження було вирішено копію розпорядження надіслати до КП „ОМБТІ і РОН” для видачі свідоцтва про право власності взамін існуючих правових документів. Відповідно до п. 3 розпорядження позивачку було зобов'язано земельну ділянку оформити в управлінні земельних ресурсів згідно чинного законодавства. Для оформлення прав на земельну ділянку позивачка звернулась до Одеського міського управління земельних ресурсів та отримала листа від 24.05.2007 р. №01-27/В-38-1351-08 в якому зазначалось, що їй необхідно надати перелік документів серед яких зокрема витяг КП „ОМБТІ і РОН". Крім того було повідомлено, що витяг може бути виданий на підставі правовстановлюючого документа, яким у даному випадку має бути свідоцтво про право власності. Під час оформлення документів, позивачка отримала зауваження від юридичного управління Одеської міської ради від 06.07.2007 р. №7062, яким їй було відмовлено у отриманні свідоцтва про право власності на її будинок посилаючись на ч. 1 п.6.1. „Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно”, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 28.01.2003 р. №6/2. Так, для оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію. Таким чином, позивачка вважає, що відповідач не визнає за нею право власності на домоволодіння, що порушує її права власності на житловий будинок. На підставі викладеного, позивачка просить визнати за нею право власності на домоволодіння [ADDRESS], яке в цілому складається з одного кам'яного житлового будинку під літ. „А-1”, загальною площею 148,6 кв.м., житловою площею 80,8 кв.м., гаражу літ. „Г”, загальною площею 32,4 кв.м., №3-5 огорожа, розташованих на земельній ділянці площею 308 кв.м. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги та пояснив, що виникла правова колізія, а саме, що позивачка не має можливості провести приватизацію земельною ділянки, оскільки не може отримати свідоцтво про право власності на будинок при наявності всіх правовстановлюючих документів, а так само, не може отримати свідоцтво про право власності на будинок, оскільки не має державного акту про право власності на земельну ділянку. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та пояснив, що у відповідачки не має документів, підтверджуючих її право на користування земельною ділянкою. Представник третьої особи, просив ухвалити рішення на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так, судом встановлено, що 09.04.2005р. між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 19.04.2005р. за реєстром № Д-2062 та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння за адресою:[ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до умов договору у власність [PERSON] переходило домоволодіння, яке складалось в цілому з одного кам'яного житлового будинку під літ „А1", загальною житловою площею 80,8 кв.м. та надвірних споруд: „В" - вбиральня, №3-5- огорожа, розташованого на земельній ділянці розміром 308 кв.м. (а.с.6). З договору вбачається, що продавцю домоволодіння належить на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого виконавчим комітетом Одеської міської Ради 14.04.2005р., зареєстрованого КП „ОМБТІ і РОН” в книзі № 273-16, за № 40666. Судом встановлено, що дійсно 14.04.2005р. виконавчим комітетом Одеської міської Ради було видано на ім'я [PERSON] свідоцтво про право власності на домоволодіння, що складалось в цілому одного кам'яного житлового будинку під літ „А1", загальною житловою площею 80,8 кв.м. та надвірних споруд: „В", відображених у технічному паспорті від 11.04.2005р. Необхідно відзначити, що, як на час видання вищевказаного свідоцтва, а також, на теперішній час, документів на право постійного користування земельною ділянкою, або державного акту про право власності на земельну ділянку не було. Таким чином, не зрозуміло правову позицію представників Одеської міської Ради, чому в одному випадку свідоцтво про право власності було видано, а в іншому випадку ні. [PERSON] дійсно провела реконструкцію надвірних споруд, що розташовані на території садиби, та замість вбиральні „В” збудувала гараж, який відображений у технічному паспорті від 13.02.2007 р. за літ. „Г”. Вищевказаний гараж літ. „Г” був прийнятий в експлуатацію в установленому порядку, що підтверджується розпорядженням Суворовської районної адміністрації від 04.07.2005 р. №652р.. У вищевказаному розпорядженні було вирішено копію розпорядження надіслати до КП „ОМБТІ та РОН” для видачі свідоцтва про право власності взамін існуючих правових документів. Відповідно до ч. 2 ст. 377 ЦК України, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Таким чином, фактично після укладення договору купівлі-продажу до позивачки перейшло право на користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок. На підставі викладеного, суд вважає, що зауваження юридичного управління необґрунтовані, оскільки позивачка намагалась провести приватизацію земельною ділянки та отримати відповідній акт на право власності на земельну ділянку. Необхідно також відзначити, що згідно ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Розпорядженням Суворовської районної адміністрації від 04.07.2005 р. №652р., гараж літ. „Г” був прийнятий до експлуатації. На підставі вищевказаного розпорядження, позивачка мала право зареєструвати в КП „ОМБТІ та РОН” вищевказані зміні до об'єктів, які входять до складу садиби, проте здійснити реєстрацію та отримати нове свідоцтво вона не змогла, за вищевикладених підстав. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного, суд вважає, що оскільки фактично відповідач не визнає право власності за позивачкою на гараж літ. „Г”, якій вона ввела в експлуатацію у встановленому порядку, позивачка обґрунтовано заявлена вимога про визнання права власності на вищевказану споруду. Проте право власності на інші об'єкти домоволодіння, а саме кам'яний житловий будинок під літ. „А-1”, загальною площею 148,6 кв.м., житловою площею 80,8 кв.м., №3-5 огорожа, розташовані на земельній ділянці площею 308 кв.м., виникло у позивачки з моменту укладання договору купівлі-продажу та його відповідної реєстрації в КП „ОМБТІ та РОН”. Таким чином, позовні підлягають задоволенню тільки у частині права власності на гараж літ. „Г”, загальною площею 32,4 кв.м. На підставі викладеного,

Outcome: partial