Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-10 00:00:00

У травні 2008 року [PERSON] заявив у суді позов до Чернігівської міської ради про визнання недійсним акта на права приватної власності на землю, виданого 30 вересня 1996 р. [PERSON] на земельну ділянку площею 551 м2, розташовану у м. Чернігові по [ADDRESS]. В обґрунтування заявленої вимоги позивач посилався на те, що 8 квітня 1997 р. він придбав за договором купівлі-продажу у [PERSON] частину будинку за зазначеною вище адресою і після підписання договору заплатив продавцеві всю суму за будинок і за землю, але нотаріально купівля-продаж земельної ділянки оформлена не була у зв'язку з терміновим від'їздом подавця з м. Чернігова. Позивач вважає, що до нього перейшло право власності на дану земельну ділянку відповідно до норм ст. 30 ЗК України 1990 року, який був чинним на час укладення договору купівлі-продажу частини будинку. Судом до участі у розгляді справи в якості відповідача залучено [PERSON] - спадкоємця [PERSON], а в якості третьої особи [PERSON], власницю іншої частини будинку [ADDRESS] у м. Чернігові. Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 вересня 2008 року у позові [PERSON] відмовлено. Суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним акта на право приватної власності на землю з підстав смерті особи, якій цей акт видався. Суд також послався на те, що позивач може набути права власності на земельну ділянку тільки згідно вимог п. ”а” ч. 1 ст. 81 ЗК України. В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення місцевого суду і ухвалити рішення про задоволення його позовних вимог. Апелянт вважає, що рішення суду не відповідає нормам земельного законодавства, зокрема ст. 30 ЗК України 10090 р. та ст. 120 чинного ЗК України. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині відмови у позові [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку і зобов'язання Чернігівської міської ради видати державний акт на право приватної власності на землю скасувати з тих підстав, що судом невірно застосоване законодавство, оскільки застосовано закон, який не підлягав застосуванню і не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Як вбачається з матеріалів справи, позивач обґрунтовував свої вимоги посиланням на ст. 30 ЗК України 1990 р., який був чинним станом на 08 квітня 1997 р., тобто на час укладення угоди купівлі-продажу 57/150 частин жилого будинку [ADDRESS] у м. Чернігові. Ухвалюючи заочне рішення від 02 вересня 2008 р. суд першої інстанції керувався нормами Земельного кодексу України, прийнятого у 2001 році і чинного з 1 січня 2002 року, тобто застосував закон, який не підлягав застосуванню до даних правовідносин. Доводам позивача щодо необхідності застосування положень ст. 30 ЗК України 1990 р. суд взагалі оцінки не дав. Крім того, суд зробив висновок про належність права власності на спірну земельну ділянку спадкоємцеві [PERSON] - [PERSON] з тих підстав, що останній прийняв спадщину після смерті [PERSON] Проте, судом даний висновок зроблено без врахування положень ст. 30 ЗК України 1990 року і, відповідно, без належного дослідження питання про те, чи могла спірна земельна ділянка входити до складу спадщини. Так, відповідно до положень ст. 30 ЗК України 1990 р., при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить, у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення її, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. Оскільки відчуження частини будинку відбулося під час дії названої вище норми Земельного кодексу України 1990 р. і договором купівлі-продажу не передбачено ніяких обмежень і винятків щодо переходу права власності на земельну ділянку, покупець, тобто позивач у даній справі [PERSON], набув права власності на земельну ділянку, призначену для обслуговування житлового будинку та господарчих споруд у межах, визначених державним актом на право приватної власності на землю від 30 вересня 1996 р., а право власності продавця частини будинку [PERSON] на земельну ділянку припинилось. Отже, земельна ділянка не могла бути включена у склад спадщини після смерті [PERSON], а тому висновок суду про набуття її спадкоємцем права власності на землю не відповідає обставинам справи і вимогам закону. Порядок посвідчення права власності у таких випадках передбачався ст. 23 ЗК України 1990 р. На теперішній час порядок посвідчення права власності на земельну ділянку у разі відчуження її із земель приватної власності визначено п.2.14 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04 травня 1999 р. (далі Інструкція). Відповідно до названого нормативного акта у разі відчуження земельних ділянок із земель приватної власності державний акт на право власності на земельну ділянку підписує відповідний державний орган земельних ресурсів. Таким державним органом є управління (відділ) Держкомзему в місті (обласного та районного значення). Пунктом 3.10 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі встановлено, що у випадку припинення права власності на земельну ділянку, документ, який посвідчує це право, повертається до архіву державного органу земельних ресурсів, де зберігається другий примірник цього документа. Новому власнику видається державний акт на право приватної власності на земельну ділянку у порядку, встановленому названою вище Інструкцією, за рішенням міської ради. Зважаючи на наведені вище положення Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, визнання недійсним акта про право приватної власності на землю при відчуженні земельної ділянки, виданого попередньому власнику , у даному випадку [PERSON] , законом не вимагається і не передбачене, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині немає. Як зазначалось вище, державний акт на ім'я попереднього власника повертається до архіву відповідної установи, згідно з п. 3.10 Інструкції.

Outcome: partial