Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-13 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача 25000 грн в якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої злочинними діями відповідача, який скоїв наїзд на її неповнолітнього сина [PERSON], спричинивши йому тілесні ушкодження середньої тяжкості. В позовній заяві зазначила, що 25 серпня 2007 року о 7 годині відповідач, керуючи автомобілем марки „ГАЗ 32213”, рухався по території автостанції „Плехановська” з боку вулиці Плеханова у напрямку посадочної площадки № 36, порушив правила безпеки руху, виїхав на посадочну платформу, де скоїв наїзд на її неповнолітнього сина. За даним фактом відповідач був притягнутий до кримінальної відповідальності. В наслідок наїзду її син знаходився на стаціонарному і амбулаторному лікуванні, не міг продовжувати навчання у школі у нормальному режимі. В зв'язку з травмуванням і у наступному періоді реабілітації її син відчував фізичний біль, переніс нервовий струс, що спричиняло йому душевні страждання. Вона як мати, також перенесла нервове потрясіння в зв'язку з травмуванням її неповнолітнього сина, несла моральні страждання у період його лікування і несе до теперішнього часу, оскільки як доросла людина розуміє можливість настання відповідних наслідків у майбутньому. У період лікування вона змушена була здійснювати додатковий догляд за сином, на що витрачала свій особистий час. Як син, так і вона, несуть моральні страждання до теперішнього часу, оскільки повністю відновлення фізичного стану її сина не настало, у нього періодично болить нога, особливо у часи зміни погодних умов, дощу, він до теперішнього часу боїться автомобілів. В якості компенсації спричиненої її сину моральної шкоди просила стягнути 20000 грн, на відшкодування спричиненої їй моральної шкоди - 5000 грн. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги і просила їх задовольнити, додатково пояснивши, що ступень моральних страждань углиблюється тим, що відповідач достатньо тривалий час не відшкодовує спричинену його діями моральну шкоду у добровільному порядку, що у період лікування стояло питання про оперативне лікування, яке на той час було вирішено завдяки зусиллям лікарів в процесі інтенсивної терапії. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлений, заяви про причини неявки суду не надав. На підставі ч.1 ст. 224 ЦПК України, з урахуванням думки позивача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних в справі доказів і ухвалити заочне рішення. Суд вислухав пояснення позивача, дослідив матеріали справи, оглянув матеріали кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] за ст.286 ч.1 КК України, і дійшов висновку, що позов задоволенню підлягає задоволенню часткового з таких підстав. З оглянутої у судовому засіданні кримінальної справи що перебувала у провадженні Центрально-Міського районного суду міста Макіївки № 1-136 за 2008 рік вбачається, що [PERSON] вироком суду від 15.04.2008 року, копія якого долучена до матеріалів цивільної справи (а.с.8-9), був визнаний винний в тому, що 25.08.2007 року о 7 годині на території автостанції „Плехановська”, порушив п.12.1 Правил дорожнього руху - не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху для того, щоб мати можливість постійно контролювати рух транспортного засобу і безпечно керувати ним, в результаті чого не упорався з управлінням транспортним засобом, виїхав на посадочну платформу, де скоїв наїзд на неповнолітнього пішохода [PERSON] заподіявши йому забите місце м'яких тканин з кровопідтечею, судому правого стегна, кровопідтечу лівого стегна, кровопідтечу і судому лівої гомілки, забите місце м'яких тканин з утворенням гематоми середньої третини правої гомілки, що відносяться що тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Зазначений вироком суду [PERSON] було призначене покарання виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік з випробовуваним терміном 1 рік. Згідно виписного епікризу Макіївського МТПО [PERSON] знаходився на стаціонарному лікування у хірургічному відділенні з 25.08.2007 року по 01.09.2007 року, виписаний на амбулаторне лікування (а.с.24), Лікувався амбулаторно у поліклініці № 1 ММТПО з 2.09 по 13.10.2007 року, звільнявся за станом здоров'я від фізкультури, два тижні приймав фізеопроцедури у поліклініці, що підтверджується даними амбулаторної карти (а.с.25-27). Відповідно до ст.. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і в числі іншого полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особо зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї чи близьких родичів. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] був травмований в наслідок протиправних, злочинних дій відповідача, провина якого встановлена вироком суду, що набрав законної сили, у момент травмування переніс налякування і фізичний біль, який відчував і у наступному періоді реабілітації, після травми був госпіталізований на стаціонарне лікування і у наступному змушений був тривалий час лікуватися амбулаторно, не міг належним чином займатися своїм навчанням, був звільнений від фізкультури і витрачав час на поїздки до лікарняного закладу для приймання фізеопроцедур, не міг нормально пересуватися у зв'язку з травмами обох ніг, в зв'язку з чим був порушений звичний уклад його життя і він був змушений витрачати додаткові зусилля для організації свого життя, що спричиняло йому моральні страждання. Суд вважає, що і позивачка особисто в зв'язку з травмуванням її неповнолітнього сина зазнала моральний страждань, оскільки налякалась за життя свого сина, переживає з приводу наступного стану здоров'я сина і можливості у повній мірі його відновлення без гатив них наслідків, відвідувала його у лікарні і супроводжувала на лікування фізіотерапевтичними засобами у поліклініку, витрачала кошти на придбання ліків і обстеження сина, не могла продовжувати розв'язання питання власного працевлаштування а тому і у неї також змінився звичний спосіб життя і вона докладала додаткових зусиль для його організації. З огляду на наведене, суд вважає, що і позивачка, і її неповнолітній син мають право на відшкодування спричиненої їм моральної шкоди. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини. Оцінивши досліджені докази суд дійшов висновку, що каліцтво неповнолітнього сина позивачки спричинено в результаті винних дій відповідача і тому він повинен нести відповідальність за спричинену як позивачці, так і її неповнолітньому сину, моральну шкоду. При визначені розміру відшкодування заподіяної позивачеві і її неповнолітньому сину моральної шкоди, суд оцінює характер її заподіяння, враховує характер та обсяг фізичних та душевних страждань, які вони зазнали та продовжують зазнавати, враховує характер змін в звичному образі життя та характер додаткових зусиль для його організації, неповнолітній вік травмовано особи, небажання відповідача в добровільному порядку відшкодувати спричинену його діями моральну шкоду, керується засадами розумності, виваженості та справедливості і вважає за доцільне стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди, заподіяної неповнолітньому [PERSON] 7000 грн, на відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачці - 1000 грн і вважає , що такі суми будуть достатніми в даному конкретному випадку компенсацію спричиненої моральної шкоди.

Outcome: partial