Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-29 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, мотивуючи тим, що попередньо домовившись з директором [PERSON] [PERSON]. про здачу та продаж медопродукції, здав на приймальну базу відповідача в м.Олександрія Кіровоградської області згідно приймально-здавальних актів №301 від 09.01.2007 року, №303 від 12.01.2007 року, б/н від 13.01.2007 року мед бджолиний загальною вагою 2932,6 кг по ціні 8 грн. за кілограм на загальну суму 23460,8 грн. Відповідно до вказаних актів порядок розрахунку не зазначено, однак, по усній домовленості з директором [PERSON]. було визначено строк повного розрахунку, а саме: протягом шести календарних місяців після підписання актів. Відповідач після спливу шестимісячного терміну так і не розрахувався з позивачем за медопродукцію, чим змусив позивача 12.03.2008 року надіслати відповідачу рекомендованим листом лист-претензію з вимогою провести повний розрахунок в семиденний термін, відповіді на лист-претензію позивач не отримав, але в квітні 2008 року на його відкритий рахунок відповідач перерахував кошти в сумі 3000 гривень. 19 травня 2008 року на адресу відповідача факсимільним зв”язком по телефону 80577143031 позивачем знову було відправлено лист-претензію з вимогою провести повний розрахунок за поставлену та продану медопродукцію, незважаючи на це, відповідач до дня подачі позову до суду так і не розрахувався з позивачем, тому позивач просив стягнути з відповідача 20460 гривень 80 копійок боргу, 8000 гривень моральної шкоди та судові витрати, пов”язані з розглядом справи. В судовому засіданні позивач змінив позовні вимоги і просив зменшити суму боргу, в зв”язку з тим, що відповідач перерахував на його користь 2000 гривень, тому просив стягнути 18 460 гривень 80 копійок боргу, а також 8000 гривень моральної шкоди та судові витрати, пов”язані з розглядом справи. Відповідач в судове засідання не з”явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про одержання ним судової повістки, причину своєї неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивач попередньо домовившись з директором [PERSON] [PERSON] про здачу та продаж медопродукції, здав на приймальну базу відповідача в м.Олександрія Кіровоградської області згідно приймально-здавальних актів №301 від 09.01.2007 року, №303 від 12.01.2007 року, б/н від 13.01.2007 року мед бджолиний загальною вагою 2932,6 кг по ціні 8 грн. за кілограм на загальну суму 23460,8 грн., а саме: згідно з актом №301 від 9 січня 2007 року - 1008 кг, чиста вага якого становить 914,6 кг по ціні 8 гривень за 1 кілограм на суму 7316 гривень 80 копійок(а.с.7); згідно акту №303 від 12 січня 2007 року - 1231 кг, чиста вага якого становить 1131 кг по ціні 8 гривень за 1 кілограм на суму 9048 гривень(а.с.6); а також згідно акту б/н від 13 січня 2007 року - 957 кг, чиста вага якого становить 887 кг по ціні 8 гривень за 1 кілограм на суму 7096 гривень(а.с.8). Відповідно до вказаних приймально-здавальних актів порядок розрахунку не зазначено, але при укладенні вказаних правочинів сторони домовилися, що повний розрахунок за здану медопродукцію буде здійснено відповідачем протягом шести календарних місяців після підписання актів. Відповідач після спливу шестимісячного терміну так і не розрахувався з позивачем за медопродукцію. На неодноразові телефонні дзвінки позивача з метою з”ясувати чому не виконуються умови зобов”язання, директор [PERSON]. пояснював, що у фірми [PERSON] виникли матеріальні труднощі, в зв”язку з чим вони не можуть розрахуватися за поставлену продукцію в повному обсязі, просив почекати, однак, безрезультатно. Позивач 12 березня 2008 року направив відповідачу рекомендованим листом лист-претензію в порядку ст.530 ЦК України, з вимогою провести повний розрахунок на суму 23460 гривень 80 копійок в семиденний термін(а.с.11), відповіді на лист-претензію позивач не отримав, але в квітні 2008 року на його відкритий рахунок в Кіровоградській філії “ПриватБанку” відповідач перерахував кошти в сумі 3000 гривень. 19 травня 2008 року на адресу відповідача факсимільним зв”язком(а.с.13) по телефону 80577143031 позивачем знову було відправлено лист-претензію з вимогою провести повний розрахунок за поставлену та продану медопродукцію на суму 20460 гривень 80 копійок(а.с.12), але незважаючи на це, відповідач до дня подачі позову до суду так і не розрахувався з позивачем. Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобов”язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов”язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо строк(термін) виконання боржником обов”язку не встановлений або визначений моментом пред”явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов”язок у семиденний строк від дня пред”явлення вимоги, якщо обов”язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов”язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов”язання. На основі викладеного, суд вважає необхідним задовільнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача боргу в сумі 18460 гривень 80 копійок, а також у відповідності до ст.88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у справі: судовий збір у сумі 280 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 гривень. Крім цього, в судовому засіданні позивач суду пояснив, що в зв”язку з неналежним та несвоєчасним виконанням зобов”язань відповідачем, йому було заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 8000 гривень, а саме: по-перше, з моменту передачі-відчуження медопродукції минуло більш ніж півтора року, і кошти, які позивач не отримав від відповідача, частково втратили свою матеріальну цінність, тобто знецінилися; по-друге, позивач планував за вказані кошти пройти вкрай необхідний курс обстеження та лікування в Кіровоградському обласному кардіодиспансері, про що мається довідка з лікарні(а.с.9), внаслідок чого у позивача погіршився стан здоров”я; крім цього, позивачу заподіяні душевні та моральні страждання тим, що він був позбавлений можливості реалізації ним своїх звичок і бажань. У відповідності зі ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Статтею 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі направомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року (з послідуючими змінами) “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної(немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діяннями заподіювача, та вини останнього в її заподіянні. Згідно п.9 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач, характеру немайнових витрат та урахуванням інших обставин. На підставі ст.23, 1167 Цивільного кодексу України, з врахуванням вимог розумності та справедливості, конкретних обставин справи, тяжкості і тривалості страждань позивача, додаткових зусиль для організації свого життя через невиплату коштів, позовні вимоги стосовно відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. На основі викладеного, оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази по справі в їх сукупності, суд вважає необхідним задовільнити позовні вимоги в частині стягнення боргу на суму 18460, 80 гривень повністю, а в частині відшкодування моральної шкоди - частково в розмірі 1000 гривень. Вказані правовідносини регулюються ст.ст.23, 509, 525, 526, 530, 610, 611, 623, 625, 1167 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року (з послідуючими змінами) “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди”.

Outcome: approved