Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 18 серпня 2008 р. звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача ДП «Харківський метрополітен» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.03.2008 р. по 17.04.2008 р. і стягнути з обох відповідачів у рівних частках середній заробіток з 17.04.2008 р. за весь період затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, посилаючись на те, що 27.03.2008р. наказом міністра транспорту та зв'язку України його було незаконно звільнено з посади начальника ДП «Харківський метрополітен». Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17.04.08р. його поновлено на посаді начальника ДП «Харківський метрополітен» з 27.03.2008 року. Рішення суду щодо відшкодування втраченого заробітку ухвалено не було. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17.06.08р. рішення Київського районного суду м.Харкова залишено без змін. Таким чином, починаючи з незаконного звільнення 27.03.2008р. та до винесення рішення Київським районним судом м. Харкова 17.04.08 р. він знаходився у вимушеному прогулі. Згідно ст. 235 КЗпП України таке рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Міністерство транспорту та зв'язку України та ДП «Харківський метрополітен» отримали копії цього рішення та ухвали про поновлення позивача на роботі. Але ці рішення відповідачами досі не виконані та навмисно не виконуються. Наказ про звільнення позивача не скасовано, і до роботи його не допущено В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов, підтвердив обставини справи, зазначені у позовній заяві, пояснив суду, що і на момент розгляду справи судом позивача не допущено до роботи, уточнив, що стягнення слід проводити з 27, а не з 23.03.2008 р., як було помилково зазначено у позовній заяві. Представники відповідачів Ободовська Н.С. та Круторогова С.І. в судовому засіданні не визнали позов, посилаються на те, що позивач не звертався до державної виконавчої служби для примусового виконання судового рішення, а тому у фактичному непоновленні його на роботі немає вини відповідачів. Представник ДП «Харківський метрополітен» посилається також на відсутність у цього відповідача можливості виконати рішення суду, оскільки для поновлення позивача на роботі необхідний наказ Міністерства транспорту та зв'язку України. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов має бути задоволений з таких підстав: Згідно вимог ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно вимог ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В разі, якщо звільнений працівник до одержання остаточного розрахунку стане на іншу роботу, розмір зазначеної в частині першій цієї статті компенсації зменшується на суму заробітної плати, одержаної за новим місцем роботи. Згідно вимог ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно вимог ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Судовим розглядом справи встановлено, що рішенням Київського районного суду м.Харкова від 17 квітня 2008 р. [PERSON] був поновлений на роботі на посаді начальника ДП „Харківський метрополітен” з 27 березня 2008 р. Рішення було піддано негайному виконанню, і сторони, у т.ч. представники ДП «Харківський метрополітен» та Міністерства транспорту та зв'язку України у той же день, тобто 17 квітня 2008 р. отримали копії рішення. У рішенні зазначено про негайне його виконання. Після ухвалення рішення, незважаючи на достатню його зрозумілість, рішення суду двіччі роз'яснювалося /ухвалами від 21.04.2008 р. та від 25.09.2008 р./, за заявами представника ДП „Харківський метрополітен” Круторогової С.І. та представника [PERSON] [PERSON]. Незважаючи на те, що вже наступного дня після проголошення рішення Міністр транспорту та зв'язку України мав видати наказ про поновлення [PERSON] на роботі, а ДП „Харківський метрополітен” забезпечити йому робоче місце, посадові особи обох відповідачів злісно ухилилися від виконання рішення суду. Представник ДП „Харківський метрополітен” підтвердила, що на посаду, на якій було поновлено [PERSON], було призначено іншу особу - [PERSON]. Сам [PERSON], який також був учасником процесу у справі про поновлення на роботі, і також отримав копію рішення, до цього часу не звільнив робоче місце для [PERSON] і не допустив його до виконання своїх обов'язків. Посилання на відсутність звернень позивача до державної виконавчої служби не може бути прийнято до уваги, оскільки за сенсом ст.235 КЗпП України саме посадові особи, до компетенції яких входить виконання судового рішення про поновлення на роботі - в данному випадку - посадові особи відповідачів, були зобов'язані негайно вжити заходів щодо видання наказу про поновлення на роботі і щодо фактичного допуску [PERSON] до роботи на підставі ухваленого судом рішення. Адже згідно ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Ці вимоги узгоджуються і з ч.5 ст.124 КОНСТИТУЦІЇ УКРАЇНИ, згідно якої судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до п.6 ч.1 ст.40 КЗпП України поновлення на роботі працівника є безумовною підставою для звільнення особи, яку після звільнення було призначено на певну посаду. А тому призначення на посаду іншої особи вже після ухвалення рішення суду про поновлення на роботі і до виконання цього рішення не може бути визнано законним. Згідно ч.1 ст.19 КОНСТИТУЦІЇ УКРАЇНИ правовий порядок України грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. В даному випадку навпаки, після набрання рішенням суду про поновлення на роботі [PERSON], на посаду, у якій він був поновлений, було призначено [PERSON]. Виходячи зі змісту приведеної норми, ДП „Харківський метрополітен” мав право не виконувати незаконний наказ і не перешкоджати фактичному поновленню [PERSON] на роботі. Таким чином, з матеріалів справи вбачаються підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Середня заробітна плата за вимушений прогул і за затримку виконання судового рішення за період з 27 березня 2008 р. по день ухвалення рішення, тобто по 2 жовтня 2008 р. у загальному розмірі 37176гривень 43коп. /6028грн.61коп.(а.с.18) х х 6 міс.+1004грн.77коп.(за 5 днів), підлягає стягненню з ДП „Харківський метрополітен”, де зарплата [PERSON] нараховувалася і виплачувалася до незаконного звільнення. Взаємні стосунки між Міністром транспорту та зв'язку України та ДП „Харківський метрополітен” не можуть впливати на реалізацію прав [PERSON] ДП „Харківський метрополітен” не позбавлений можливості вимагати відшкодування понесених затрат з Міністерства транспорту та зв'язку України в регресному порядку. Судові витрати, від яких позивача було звільнено, підлягають стягненню з того самого відповідача, тобто з ДП „Харківський метрополітен”.

Outcome: approved