Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-30 00:00:00

[PERSON] . звернулася до суду з позовом до [PERSON] . про повернення безпідставно набутої земельної ділянки площею 1,31 га, стягнення збитків за самовільне використання земельної ділянки в розмірі 40916,83 грн. за 2005-2008 роки у вигляді упущеної вигоди, стягнення шкоди в розмірі 1341,39 грн. за погіршення стану земельної ділянки через її самовільне використання та стягнення 5000 моральної шкоди, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки площею 1,31 га, розташованої на території Кіровської сільської ради Бериславського району Херсонської області, що підтверджується відповідним державним актом. Дана земельна ділянка їй була надана Кіровською сільською радою ще в 1999 році для ведення особистого підсобного господарства. Відповідач, починаючи з 2005 року без погодження з нею, самовільно обробляв належну їй земельну ділянки, без укладання договору оренди земельної ділянки та не сплачуючи їй орендної плати. На неодноразові звернення щодо припинення порушення її прав відповідач не реагував. За весь цей період вона сплачувала податок на землю, що підтверджується відповідними квитанціями. У червні 2008 року вона звернулася до Бериславського РВ УМВС України в Херсонській області зі скаргою на неправомірні дії відповідача. В липні 2008 року відносно відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення за фактом незаконного заняття її земельної ділянки та акт перевірки дотримання земельного законодавства. На протязі 2005-2008 років відповідач без достатньої правової підстави обробляв належну їй земельну ділянки, засівав її озимими зерновими культурами, а саме пшеницею та ячменем, отримуючи при цьому дохід, який за її розрахунками склав 40916,83 грн. за цей період. Також протиправними діями відповідача їй завдана моральна шкода, розмір часткової компенсації за яку вона оцінює в 5000 гривень. З посиланням на ст. ст. 1166, 1212-1214 ЦК України, ст. 152 ЗК України просила стягнути заявлені в позовні кошти з відповідача на її користь. В судовому засіданні позивачка та її представник Кононов М. А. підтримали вимоги, зазначені у позовній заяві та наполягали на їх задоволенні, з підстав, викладених у позові. Позивачка додатково пояснила, що вона з осені 2007 рок була позбавлена можливості отримати державний акт на право приватної власності на землю та отримати земельну ділянку в натурі, оскільки відповідач засіяв її земельну ділянку озимою пшеницею, через що землевпорядник сільської ради відмовляв їй в оформленні права власності на землю до того моменту, поки відповідач не зібрав урожай пшениці у 2008 році. Відповідач збираючи врожай зернових пошкодив межові знаки, які відображали зовнішні межі її земельної ділянки, підпалив стерню на її землі, додатково пошкодивши земельну ділянку, в результаті чого вона не має можливості самостійно (без залучення спеціалістів землевпорядної організації) відновити межі своєї земельної ділянки та приступити до її використання. В судовому засіданні відповідач позов не визнав, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним. Відповідач пояснив, що дійсно він допомагав обробляти земельні ділянки громадянам Савочкіним та Зубову, які їх отримали на підставі рішення Кіровської сільської ради, але до земельної ділянки позивачки він не має жодного відношення. Позивачка отримала земельну ділянку лише у 2008 році, в той час як на ній вже достигав врожай озимих зернових (озимої пшениці), яку він допоміг зазначеним громадянам посіяти ще у 2007 році. Він також на початку липня місяця 2008 року допоміг зазначеним громадянам зібрати врожай озимих зернових, отримавши компенсацію за свої затрати зерном. Вважає, що його вини у спричиненні шкоди позивачці не має, оскільки земельні ділянки належали громадянам Савочкіним та Зубову, які й повинні нести відповідальність перед позивачкою, а він лише допомагав цим громадянам обробляти їхні земельні ділянки. При цьому позивачка при розрахунку шкоди не врахувала розмір витрат, необхідних для вирощення врожаю, а зазначений позивачкою дохід не можливо отримати з її ділянки площею 1,31 га. Дійсно він пошкодив келишки, які відображали межі земельної ділянки позивачки при збирання врожаю, оскільки їх неможливо було не пошкодити. Просив суд відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка 17.06.2008 року отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,31 га, яка знаходиться на території Кіровської сільської ради Бериславського району Херсонської області для ведення особистого селянського господарства (а. с. 12). Згідно кадастрового плану земельної ділянки позивачки суміжними землекористувачами відносно позивачки є Нечипуренко І. М., Невеселої П. Н., Кіровська сільська рада (землі загального користування (шлях) та землі з резервного фонду) (а. с. 12 – на звороті), що також підтверджується схемою розподілу земельних ділянок, наданою Кіровським сільським головою Павшук В. Д. у судовому засіданні (а. с. 40). Таким чином посилання відповідача на ту обставину, що він допомагав в обробітку землі громадянам Савочкіним та Зубову на землях яких позивачці було відведено земельну ділянку та показання свідків Савочкіної Л. О., Савочкіна М. Г., Зубова В. М. судом не приймаються до уваги, оскільки таке твердження відповідача спростовується зазначеними вище матеріалами справи. Згідно ч. 2 ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. За статтею 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. У судовому засіданні свідки Савочкіна Л. О., Савочкін М. Г., Зубов В. М. підтвердили той факт, що відповідач на протязі 2005-2008 років допомагав їм в обробці земельних ділянок, які були виділені їм на підставі рішення Кіровської сільської ради. За свою допомогу відповідач забирав значну частину зібраного ним врожаю на відшкодування своїх затрат, пов’язаних з обробітком землі, а їм залишалося приблизно 150-200 кг зерна. Відповідач на протязі 2005-2008 років надавав допомогу в обробці земельних ділянок громадянам, яким ці земельні ділянки не належали ані на праві власності ані на праві користування, тобто відповідач фактично приступив до використання земельної ділянки без достатніх правових підстав, не впевнився та не пересвідчився у належності даних земельних ділянок саме громадянам, яким він таку допомогу надавав, хоча перед початком обробки землі повинен був пересвідчитися у належності землі саме громадянам, відповідач обробляв землі резервного фонду Кіровської сільської ради Бериславського району Херсонської області, отримував від цих земель доходи, не сплачуючи при цьому дійсному власнику землі – Кіровській сільській раді плати за користування землею, про що судом постановлено окрему ухвалу. Земельна ділянка позивачці розміром 1,31 га була виділена в натурі 24.06.2008 року, що не заперечується сторонами та підтверджується довідкою Кіровської сільської ради від 28.07.2008 року (а. с. 22) та показаннями свідків Михайлова Л. І. (землевпорядника Кіровської сільської ради) та Павшук В. Д., даними ними у судовому засіданні. Таким чином заявлена позивачкою вимога про відшкодування упущеної вигоди за 2005-2007 роки в розмірі 41535 грн. згідно наданих позивачкою розрахунків (а. с. 35-37) в межах заявлених нею позовних вимог відшкодуванню не підлягають, оскільки такі збитки були спричинені не позивачці, а Кіровській сільській раді як власнику земель комунальної власності. Сторонами не заперечується, що на момент виділення позивачці земельної ділянки в натурі на даній земельній ділянці площею 1,31 га достигав врожай озимої пшениці, за яким доглядав відповідач і який його зібрав на початку липня місяця 2008 року, що також підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 01.07.2008 року та актом обстеження земельної ділянки від 07.07.2008 року (а. с. 8-9, 11). Свідком Михайловим Л. І. у судовому засіданні підтверджено, що позивачці було відмовлено в оформленні державного акту на земельну ділянку та виділення її в натурі саме через те, що дана земельна ділянка площею 1,31 га була засіяна відповідачем озимою пшеницею восени 2007 року і запропоновано почекати до тих пір, поки відповідач не збере врожай пшениці. Також свідком Михайловим Л. І. У судовому засіданні було підтверджено, що позивачка восени 2007 року неодноразово вимагала від відповідача повернення їй земельної ділянки. Згідно ст. 1212 ЦК України о соба, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. За статтею 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи. Таким чином, суд приймає до уваги твердження позивачки, що внаслідок самовільного зайняття відповідачем виділеної їй земельної ділянки площею 1,31 га вона фактично була позбавлена можливості оформити належним чином право власності на земельну ділянку, виділити її в натурі та приступити до її використання, починаючи з осені 2007 року і до 24.06.2008 року, а також після збору врожаю відповідачем на цій земельній ділянці, в результаті чого останнім було пошкоджено межові знаки і вважає, що позивачка має право на відшкодування тих доходів, які одержав позивач з цієї земельної ділянки в результаті зібрання ним врожаю озимої пшениці 2008 року. Разом з тим, суд оцінює критично наданий позивачкою розрахунок збитків за 2008 рік, оскільки вона брала для розрахунку в якості вихідних даних врожайність озимої пшениці, а ціну 1 тонни ячменю і при виконанні арифметичних дій не відкоригувала врожайність озимої пшениці в тоннах з гектара, взявши до розрахунку врожайність в центнерах з гектара що призвело до значного завищення суми збитків (упущеної вигоди). Суд вважає за необхідне самостійно розрахувати розмір упущеної вигоди за 2008 рік, виходячи із даних про врожайність озимої пшениці та мінімальної ціни на озиму пшеницю у 2008 році, наданих позивачкою (а. с. 13-14), в результаті чого розмір упущеної вигоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, що складає 4938,70 грн. (1,31 га * 1160 грн./т * 3,25 т/га). Заявлена до відшкодування позивачкою шкода в розмірі 1341,39 грн., з посиланням на розрахунок, зроблений спеціалістами Управління з контролю та охороною земель у Херсонській області (а. с. 10) задоволенню не підлягає, оскільки в основу розрахунку покладений середньорічний дохід, який був врахований при визначені судом розміру відшкодування доходу (упущеної вигоди) і двічі не може бути відшкодований позивачці. Не підлягає задоволенню вимога позивачки про повернення земельної ділянки в натурі, оскільки позивачкою не наведено доказів в обґрунтування того, що відповідач чинить їй перешкоди в користуванні її земельною ділянкою. Також не підлягають задоволенню вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь 5000 гривень в якості компенсації спричиненої моральної шкоди, оскільки позивачка не довела факт спричинення такої шкоди, необгрунтувала розмір шкоди. Інших доказів на підтвердження своїх вимог чи заперечень сторонами не надано, про що ними підписано відповідну заяву. На підставі викладеного,

Outcome: partial