Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON]про визнання права власності на &frac12; квартири та поділ спільного майна подружжя.. В позові уточненому в ході судових засідань зазначає, що з 29 вересня 1994 року по 4 липня 2007 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. За час перебування з відповідачем у шлюбі вони спільно придбали квартиру [ADDRESS]та інше майно зокрема предмети домашнього вжитку. Просить визнати за нею право власності на &frac12; квартири та передати майно зокрема м'який уголок, стіл-книжку, килим, а інше майно - кухонний уголок, спальний гарнітур, телевізор залишити відповідачу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги уточнені в судовому засіданні підтримала . Відповідач позов не визнав. По зустрічному позову позивач [PERSON]свої позовні вимоги повністю підтримав, та зазначає, що в його власності знаходиться 20 штук золотих колець, золотий хрест, обручальне кольцо , 5 штук золотих коронок, коврова дорожка 6 х 4 м., 3 комплекта постільної білизни, 60 простинь, килим 4 х 3 м, зазначивши при цьому, що вказане майно знаходиться у Вірменії м. Масис . Відповідач позов не визнала. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 29 вересня 1994 року сторони уклали шлюб. 30 жовтня 2007 року шлюб між [PERSON]. та [PERSON]було розірвано ( а.с.46) Сторони як подружжя за час спільного проживання, вели спільне господарство, придбали квартиру [ADDRESS], та майно м'який уголок, стіл-книжку, кухонний уголок, спальний гарнітур, телевізор, килим. Відповідач по первісному позову вважає, що квартира цілком належить йому, оскільки у нього були значні кошти для придбання квартири, а також він позичав кошти у своїх знайомих, які потім повертав зі свого особистого заробітку. Згідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Ст. 60 цього ж кодексу передбачає, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловіку та дружині на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У своєму поясненні позивач за первісним позовом [PERSON]. вказує, що вона разом з колишнім чоловіком працювала в кафе, вела домашнє господарство, виховувала дітей в такий спосіб дбаючи про добробут сім'ї. З матеріалів справи вбачається, що на момент перебування в шлюбі сторони придбали 3-х кімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] яка оформлена на одного з подружжя тобто на відповідача [PERSON]. ( а.с.24 ). Згідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна , що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю або шлюбним договором. Такого договору та домовленості між сторонами не має. Стаття 71 СК України визначає способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Посилання відповідача, що квартира була придбана лише за його кошти не знайшло свого підтвердження в суді Відповідно до ст. 60 ЦК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказів, що саме за кошти відповідача була придбана квартира відповідачем не надано. Виходячи з положень ст.ст. 60, 70, 74 СК України, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання права власності на &frac12; частини спірної квартири підлягають задоволенню. Що стосується розподілу майна зокрема меблів, килимів, телевізора суд приходить до висновку про відмову у задоволенні в цій частині позову, виходячи з наступного. Позивач прохаючи суд розподілити предмети домашнього вжитку зазначила вартість без врахування зносу та не заявляла клопотання про призначення судово-товарознавчої експертизи щодо цих речей. Відповідач з вартістю, яку зазначила позивач не погоджується. ВІдповідно до п.1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення по справі і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки. ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Такої заяви від сторін не надійшло. За таких обставин, враховуючи те. що для вирішення питання про розподіл майна, суд повинен виходити з його вартості , суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Не підлягає задоволенню і зустрічний позов [PERSON] з тих підстав, що майно, яке просить позивач по зустрічному позову повернути йому знаходиться Вірменії м. Масис. Крім того позивачем не надано жодного доказу того, що це майно дійсно існує та належить йому на праві власності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial