Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів у розмірі 200 грн. на малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обгрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, але разом не мешкають, сімейні стосунки не підтримують. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини в достатньому розмірі не надає, щомісячних доходів позивача не вистачає на задоволення усіх потреб маленької дитини. Позивач зазначила, що допомога відповідача носить мінливий характер, а вона бажає отримувати від відповідача щомісяця стабільні виплати і планувати свій з дитиною бюджет. У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, але на раніше заявленій сумі аліментів не наполягала, при визначенні розміру аліментів покладається на рішення суду. Відповідач проти позову не заперечував, в судовому засіданні пояснив, що поки мешкав разом з сім'єю - надавав постійно матеріальну допомогу на утримання сина, займався вихованням дитини, однак з моменту розладу між ним і дружиною став рідко спілкуватись з дитиною, не має можливості передавати матеріальну допомогу сину, так як дружина відмовляється приймати безпосередньо від нього будь-яку допомогу та звернулась до суду про стягнення з нього аліментів офіційно. Виходячи з обов'язку доказування, передбаченого ст.60 ЦПК України, обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності зі ст.61 ЦПК України. Враховуючи наведене, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 листопада 2007 р., від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Сторони мешкають окремо, дитина проживає з матір'ю. Відповідач достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає, хоча має можливість надавати таку допомогу. У відповідності до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 та ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу і ( або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини і відповідача, беручи до уваги, що [PERSON] не сплачує аліменти на утримання інших дітей, в силу ст.182 Сімейного Кодексу України позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісяця, але не нижче 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач визнав, що має можливість щомісячно сплачувати на утримання дитини ј частину доходу. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в доход держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved