Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою в якій посилається на те, що на ДП «Чугуївський авіаційний ремонтний завод» працювала 38 років. За цей термін неодноразово заохочувалась почесними грамотами, є ветераном виробництва та праці, нагороджена медаллю «Ветеран праці». З 2001 року працювала в бухгалтерії на посаді начальника групи обліку виробництва і калькуляції готової продукції - економістом бухгалтерського обліку господарської діяльності - економістом з фінансової роботи. За сумісництвом займала посаду заступника головного бухгалтера з 12.01.2004 р. 04.03.2004 р. була звільнена за п.1 ст. 41 КЗпП України - за одноразове грубе порушення трудової дисципліни. Підставою для її звільнення стало надання позивачкою не секретних звітів головному бухгалтеру, яка раніше була звільнена зі своєї посади після призначення на посаду директора нового керівника. Як вважає позивачка ці підстави є надуманими, оскільки ніяких звітів вона нікому не давала, а істинна причина звільнення - її виступ на зборах 27.02.2004 р. де позивачка виступила з критикою роботи нового керівництва заводу та запропонування плану виходу з ситуації яка склалась на виробництві. В уточненій позовній заяві [PERSON] просила поновити її на колишній посаді, вважаючи звільнення незаконним, стягнути на її користь заподіяну моральну шкоду в сумі 10000 грн., судові витрати - 2000 грн. та середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 04.03.2004 р. по час поновлення на роботі. В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат[PERSON], яка діяла на підставі угоди (т.2 а.с.63) позовні вимоги підтримали, позивачка заявила клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення до суду посилаючись на поважні причини - хворобу. Представник відповідача Козачок А.М., який діяв на підставі доручення № 1199 від 10.09.2008 р. ( т.2 а.с.47) позовні вимоги не визнав, посилаючись на наявність законних підстав для звільнення позивачки за п.1 ст.41 КЗпП України, а саме результати службового розслідування призначеного наказом ВрВО начальника ДП МОУ «Чарз» № 44 від 01.03.2004 р. згідно якого було встановлено, що [PERSON] надала данні бухгалтерського обліку колишньому головному бухгалтеру підприємства [PERSON] без згоди головного бухгалтера чи начальника підприємства. Крім того, представник відповідача вважав що позивачкою пропущений строк для звернення до суду без поважних причин, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Допитані в судовому засіданні в якості свідків : [PERSON] пояснила, що раніше працювала у відповідача на посаді головного бухгалтера, була звільнена. 01.03.2004 р. вона звернулась в бухгалтерію для звірки даних якими володіла з часів роботи у відповідача щоб з ними виступити на зборах. В задоволенні цього прохання їй було відмовлено і тому на зборах трудового колективу вона оперувала своїми даними. [PERSON] ніякої бухгалтерської інформації їй не надавала, а лише розмовляла з нею на вільні теми; [PERSON] пояснила, що [PERSON] була присутня на зборах трудового колективу підприємства 27.02.2004 р., де виступила з доповіддю в якій посилалась на дані які були їй відомі з часів роботи головним бухгалтером. Вона вільно могла пройти до зала де відбувались збори, ніяких перешкод їй ніхто не чинив. Позивачка також була присутня на зборах, виступила з критикою на адресу керівництва, пропонувала вихід з ситуації. Після зборів на [PERSON] почались гоніння, а потім її звільнили. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши письмові докази по справі та оцінивши їх в сукупності, суд вважає позов таким що підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивачка працювала на ДП «Чугуївський авіаційний ремонтний завод», з 01.01.2001 р. займала посаду начальника групи обліку виробництва і калькуляції готової продукції - економістом бухгалтерського обліку господарської діяльності - економістом з фінансової роботи. За сумісництвом працювала заступником головного бухгалтера з 12.01.2004 р., неодноразово заохочувалась за добру працю, обов'язки виконувала сумлінно ( а.с.10-16 т.2). 04.03.2004 р. за результатами адміністративного розслідування, яке проводилось на підставі наказу МОУ № 44 (а.с.64 т.2) була звільнена за п.1 ст. 41 КЗпП України - за одноразове грубе порушення трудової дисципліни, яке виразилось в наданні бухгалтерських даних сторонній особі ( а.с.65, 66 т.2). З пояснень представника відповідача вбачається що такою особою виявилась колишня головний бухгалтер [PERSON], яка 27.02.2004 р. вимагала від працівників бухгалтерії надати їй дані бухгалтерського обліку. Такі дані вона отримала від позивачки без належного дозволу головного бухгалтера Балаж Р.І. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представник відповідача не надав суду переконливих доказів факту надання позивачкою колишньому бухгалтеру підприємства [PERSON] бухгалтерських даних. Із матеріалів адміністративного розслідування, наданих представником відповідача (а.с.64-69 т.2) не міститься доказів щодо розголошення такої інформації. Навпаки, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що на зборах трудового колективу вона користувалась даними, якими володіла з часів своєї роботи на підприємства і ніякої інформації позивачка їй не надавала. На а.с. 67 т.2, серед даних матеріалів адміністративного розслідування знаходиться пояснювальна записка в якій зазначається, що позивачка надавала [PERSON] дані бухгалтерського обліку та інформацію щодо використання кредиту підприємством, однак в ній не міститься відомостей про те, ким надавалась така записка, коли і з якого приводу. Із заяви Головного бухгалтера Балаж Р.І. (а.с.69 т.2) вбачається, що [PERSON] 27.02.2004 р. потребувала у персоналу бухгалтерії дані бухгалтерського обліку, про що їй доповіла [PERSON]. В заяві не вказано з яких джерел [PERSON] отримала ці дані, але зазначається що вона оперувала неправдивими даними, що спростовує посилання представника відповідача на отримання їх від позивачки, оскільки тоді б вони були достовірними та правдивими. Інших доказів представник відповідача суду не представив, клопотань про виклик та допит свідків в судовому засіданні не заявляв. Таким чином, суд вважає звільнення [PERSON] за п.1 ст. 41 КЗпП України необґрунтованим та незаконним. На підставі ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Враховуючи, що трудовий спір розглядається судом з 30.03.2005 р. не з вини працівника, на підставі наданої позивачкою довідки ( а.с.207 т.1) позовні вимоги в частині виплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу підлягають задоволенню. Із поданої позовної заяви вбачається, що позивачка звернулась до суду 30.03.2005 р., тобто після перебігу встановленого ст.233 КЗпП України тримісячного строку з дня, коли вона дізналась про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, до суду за вирішенням трудового спору. У разі пропуску строків з поважних причин суд може поновити ці строки. Ухвалюючи рішення, суд поновлює позивачці строк для звернення з позовною заявою, оскільки вважає його пропуск з поважних причин. Так, із наданих [PERSON] довідок ( а.с. 148-164 т.1) вбачається, що після звільнення 04.03.2004 р. вона неодноразово зверталась за медичною допомогою через хворобу серця. Суд вважає переконливими доводи позивачки в частині того, що після чергового покращення стану здоров'я та одужання, через хвилювання внаслідок підготовки необхідних документів для захисту свого порушеного права в судовому порядку, наставало погіршення стану і вона знову була вимушена звертатися до лікарів. Через ці обставини суд вважає позов [PERSON] в частині заподіяння їй моральної шкоди обґрунтованим, враховуючи безперервний стаж роботи позивачки на підприємстві ( 38 років), її необґрунтоване звільнення могло стати причиною погіршення стану здоров'я та моральних страждань. Однак, враховуючи наслідки заподіяння моральної шкоди та обставини на які посилались сторони, суд вважає за необхідне зменшити розмір компенсації до 4000 грн. На підставі зазначеного,

Outcome: approved