Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-26 00:00:00

Позивачка [PERSON], звернувшись до суду із даним позовом, просить визнати недійсними договори позики від 11 червня 2006 року на суму 13900 гривень та від 05 червня 2007 року на суму 9000 гривень, що укладені між [PERSON] і [PERSON]. В обгрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 1995 року по 07 березня 2008 року. В період шлюбу вона разом з [PERSON] придбали спільне майно, яке не змогли поділити, і тому в даний час в Богуславському районному суді розглядається цивільна справа про розподіл спільного сумісного майна подружжя. В своєму позові вона просила суд виділити їй в натурі автомобіль ВАЗ 2105 реєстраційний номерний знак [NUMBER] вартістю 10000 гривень, відповідачу - автомобіль ВАЗ 2109 реєстраційний номерний знак [NUMBER] вартістю 36000 гривень, стягнути з відповідача на її користь половину вартості автомобіля ВАЗ 2109, що становить 18000 гривень. При розгляді справи мати відповідача - [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про виключення автомобіля ВАЗ 2109 реєстраційний номерний знак [NUMBER] із переліку майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В своєму позові [PERSON] стверджує, що вказаний автомобіль є її приватною власністю, оскільки був куплений за її кошти і що ніби то [PERSON] позичив у неї кошти - 11 червня 2006 року в сумі 13900 гривень та 05 червня 2007 року в сумі 9000 гривень, про що свідчать відповідні розписки. Вказані кошти [PERSON] позичив у своєї матері в період шлюбу і їй нічого не було відомо про це. Даний факт їй став відомий лише в червні 2008 року при розгляді справи про поділ спільного майна подружжя. Згідно ч. 2 ст. 65 СК України дружина має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Також у відповідності до ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. В зв'язку з тим, що договори позики від 11 червня 2006 року на суму 13900 гривень та від 05 червня 2007 року на суму 9000 гривень були укладені відповідачами в період шлюбу між нею та [PERSON], і вона нічого про ці договори позики не знала, то вона просить визнати їх недійсними. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, обгрунтувавши свої вимоги вищенаведеними обставинами. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, і пояснив, що він дійсно під час шлюбу з позивачкою [PERSON] позичив у своєї матері [PERSON] гроші на придбання автомобіля ВАЗ-2109, який куплявся в кредит, а саме 11 червня 2006 року йому мати позичила 13900 гривень для першого внеску і потім для остаточного погашення кредиту 5 червня 2007 року 9000 гривень. Він на той час не знав, що потрібна письмова згода дружини на укладення договору позики. Також він стверджує, що позивачці було відомо про те, що його мати позичала гроші на придбання автомобіля ВАЗ-2109. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково і дала покази аналогічні показам відповідача [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила покази позивачки [PERSON], пояснивши суду, що в той час, коли укладались договори позики між відповідачами, то її дочка [PERSON] проживала разом з відповідачем [PERSON] в її будинку. Їй не було відомо про факти отримання [PERSON] грошових коштів від своєї матері [PERSON] у вигляді позики. Такі гроші, про які свідчать розписки, в сім'ю не надходили. Кошти на придбання автомобіля бралися із сімейного бюджету подружжя [PERSON] і [PERSON] Суд, заслухавши пояснення позивачки, відповідачів, свідка та дослідивши письмові докази, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами виник спір з приводу правомірності укладення договорів позики грошових коштів, які були вчинені між відповідачами [PERSON] і [PERSON] в період, коли позивачка [PERSON] перебувала в шлюбі із відповідачем [PERSON]. Із копій розписок наданих суду позивачкою вбачається, що 11 червня 2006 року [PERSON] отримав у позику від [PERSON] 13900 гривень, які зобов'язувався повернути до 1 липня 2007 року, 5 червня 2007 року [PERSON] отримав у позику від [PERSON] 9000 гривень, які зобов'язувався повернути до 30 листопада 2008 року. Шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірваний рішенням Богуславського районного суду Київської області 5 лютого 2008 року. Тому зазначені договори позики укладені в період, коли позивачка [PERSON] і відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Позивачка [PERSON] посилаючись на положення ч.ч. 2,3 ст. 65 СК України вважає недійсними договори позики, оскільки їй не було відомо про укладення таких договорів і вона не давала ні усної, ні письмової згоди на їх укладення. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] визнали той факт, що позивачка не давала письмової згоди на укладення договорів позики і тому ця обставина у відповідності до ч. 3 ст. 60 ЦПК України не підлягає доказуванню. Достовірних доказів про те, що позивачка [PERSON] надавала усну згоду на укладення договорів позики, відповідачі суду не надали. Згідно ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. У відповідності до ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Оскільки договори позики, що були укладені між [PERSON] і [PERSON], виходять за межі дрібних побутових і суми грошових коштів були значними, то згода [PERSON] на укладення цих договорів мала бути письмовою. Відсутність такої згоди тягне за собою недійсність договорів позики, що були укладені між відповідачами, саме з цих підстав. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved