Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-12 00:00:00

Позивач 13 червня 2008 року звернулась з вимогами до ВАТ « Прожектор » ( далі Товариства ) про стягнення одноразової винагороди за вислугу років в розмірі 1500 грн. та 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні вимоги зменшила та просить стягнути одноразову винагороди за вислугу років в розмірі 1306 грн. та 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди . Пояснила , що вона в 1976 році була прийнята на роботу у філію Київського заводу « Генератор » яке в процесі своєї діяльності було реорганізовано у ВАТ « Прожектор ». 02.10.2006 року була звільнена з роботи на підставі ч.1 п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності працівників . В порушення вимог умов колективного договору Товариства , [PERSON]. не була виплачена одноразова винагорода за вислугу років. Відповідач позов не визнав . Представник відповідача в заперечення позову пояснила , що оскільки фінансовий стан ВАТ « Прожектор» в кінці 2006 року не дозволяв виплатити винагороду всім працівникам , то на засіданні Правління , яке є виконавчим органом товариства і здійснює керівництво його поточною діяльністю було прийняте рішення від 27.10.2006 року , узгоджене з профкомом товариства , як представником трудового колективу , який відповідальний за виконання колективного договору в період між зборами , яке було затверджене рішенням Наглядової ради від 30.10.2006 року та оголошено в наказі ВАТ « Прожектор» № 188 від 31.10.2006 року - виплатити одноразову винагороду за вислугу років працюючим працівникам . Суд , вислухавши сторони , дослідивши надані докази вважає , що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до статті 97 КЗпП України (оплата праці на підприємствах, в установах і організаціях) форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Судом встановлено , що позивач 24 вересня 1976 року прийнята на роботу у філію Київського заводу « Генератор » . Дане підприємство реорганізовано у ВАТ « Прожектор ». Звільнена з роботи 02 жовтня 2006 року відповідно до ч.1 п.1 ст. 40 КЗпП України у звязку з скороченням численості працівників. Колективним договором Товариства на 2006 - 2008 роки , який прийнятий конференцією трудового колективу працівників ВАТ « Прожектор » 26 травня 2006 року , в розділі 5 п.5.7 визначено , що адміністрація підприємства зобов'язується винагороду за вислугу років виплачувати працівникам відповідно до положень і в залежності від наявності прибутку . В Положенні про виплату одноразової винагороди за вислугу років , затвердженого головою Правління Товариства від 30 травня 2006 року , в п.3.3. зазначено , що винагорода нараховується працівникам , які звільнились в зв'язку з скороченням чисельності . З довідки товариства про нарахування винагороди за вислугу років за 2006 рік видно , що [PERSON]. нарахована винагорода за вислугу років за 2006 рік в сумі 1306 грн. З довідки Товариства про прибуток за 2006 рік , видно , що сума фактичного прибутку за 2006 рік становила -414 тис. грн. , за винятком відрахувань - 120 ,5 тис. грн. , прибуток становить - 293, 5 тис. грн. Суд вважає , що вимоги позивача щодо виплатити одноразової винагороди є доведеним та обґрунтованими , оскільки виплата даної винагороди передбачена умовами колективного договору Товариства . Товариство отримало прибуток за 2006 рік , а тому повинно було здійснити дану виплату позивачу при її звільненні . Будь - які обмеження щодо даних виплат є недопустимі , оскільки відповідно до вимог статті 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Посилання позивача як на підставу для відмови у позові на наказ Товариства № 188 від 31.10.2006 року є необгрунтованим , оскільки в даному наказі міститься вимога щодо виплати одноразоовї винагороди за вислугу років працюючим працівникам , однак не зазначено , що не повинно здійснюватись дані виплати , працівникам , які звільнені в зв'язку з скороченням численості працівників. Крім того в листі Товариства від 13.04.2007 року , що було надіслано на імя прокурора Малинського району відповідно до винесеного прокуратурою припису зазначено , що скороченним в 2006 році працівникам Товариства не було відмовлено у виплаті винагороди за вислугу років , про те враховуючи фінансовий стан підприємства, строки виплати даної винагороди були перенесені в наступний календарний рік. Щодо стягнення моральної шкоди , то суд вважає , що позов в даній частині підлягає частковому задоволенню. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі , якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань , втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач принижуючи свою гідність неодноразово зверталась до відповідача щодо здійснення належних їй виплат , однак отримувала відмову на свої звернення , що приводило до певних моральних страждань , вчасна невиплата винагороди вимагала від позивача прикладати зусиль для організації свого життя . Однак суд вважає , що розмір шкоди - 500 грн. є завищеним і що даний розмір слід обмежити до 100 грн. В решті вимог відмовити за безпідставністю . З відповідача підлягають стягненню витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. З відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 51 грн.

Outcome: partial