Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить постановити рішення, яким стягнути з останнього борг у розмірі 18860,00 грн., проценти - 6227,55 грн., інфляційні витрати - 2 257,87 грн., річні 3% - 250,87 грн., а всього 27 596,29 грн., посилаючись на те, що відповідач до цього часу не повернув, отримані ним у позивача за договором позики кошти. В судовому засіданні позивач, представник позивача повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що жодних грошових коштів від позивача не отримував, а позовні вимоги є надуманими та безпідставними. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, представників сторін, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено в судовому засіданні, що 19 березня 2004 року відповідач [PERSON] отримав у позивача [PERSON] суму в розмірі 18 860,00 грн. та зобов”язався їх повернути, що підтверджується розпискою від 19.03.2004 року (а.с. 6). 31.01.2008 року позивачем на адресу відповідача була направлена претензія на суму 25 087,55 грн., яка останнім отримана 05.02.2008 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, але жодний дій щодо її виконання не вчинив. На даний час відповідач [PERSON] від виконання взятих на себе зобов”язань ухиляється. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Отже, закон визначає, що сплата процентів за позикою має бути передбачена договором, і лише у випадку коли договором передбачена сплата процентів, однак не передбачено їх розмір, то вони мають визначатись виходячи з облікової ставки НБУ. Разом з цим, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача процентів за користування сумою позики, оскільки сплата таких процентів не була передбачена укладеним між сторонами договором позики. Відповідно до ст.. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов”язанний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі вищевикладеного, вирішуючи позовні вимоги позивача, суд приймає до уваги доводи, надані сторонами по справі, та вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Водночас, оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то у відповідності з вимогами ст.. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 213,68 грн. - державного мита та інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30,00 грн. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідачем порушені права позивача і позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial