Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ЗАТ «Страхова компанія «Партнер» про стягнення страхового відшкодування у сумі 51000 грн., неустойки у сумі 2816,90 грн., інфляційних збитків у сумі 3367,32 грн., трьох відсотків річних 414,99 грн., моральної шкоди у сумі 5000 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 19 червня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Страхова компанія „Партнер” (Страховик) та фізичною особою - підприємцем [PERSON](Страхувальник) був укладений договір страхування від нещасних випадків на транспорті (страхування водіїв) № 5559-33 де застрахованою особою був її чоловік, [PERSON], [INFO], який працював водієм в ПП „[PERSON].”. За договором страхування вигодонабувачем є [PERSON], і відповідно до пункту 4.1.1 Договору має право на отримання страхового відшкодування в сумі 51 000,00 грн. 03.12..2007 року застрахований [PERSON], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був смертельно травмований. ЗАТ «Страхова компанія «Партнер» не виконало умови страхового договору. Вигодонабувачу [PERSON] відмовлено у виплаті страхового відшкодування, незважаючи на те, що нею було повідомлено відповідача про страховий випадок та виконання всі умови передбачені договором страхування. На підставі вищенаведеного позивач просить стягнути з Закритого акціонерного товариства Страхової компанії „Партнер” суму страхового відшкодування 51 000,00 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача неустойку в сумі подвійної ставки НБУ, інфляційні збитки, 3% річних. Вважає, що діями відповідача їй завдано значної моральної шкоди, яку просить відшкодувати в сумі 5 000,00 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги змінила збільшуючи їх розмір та просила стягнути з відповідача страхове відшкодування у сумі 51000 грн., неустойку у сумі 7009, 06 грн., інфляційні збитки у сумі 5946,60 грн., три відсотки річних 938,96 грн., моральну шкоду у сумі 5000 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30 грн. В обґрунтування заявленого, пояснила обставинами, що викладені в позовній заяві. Позивач в судовому засіданні змінені позовні вимоги підтримала повністю. Просила позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечила, в обґрунтування заперечень посилалась на те, що потерпілий [PERSON]. сам винен в ДТП порушивши п. 15.12 („Водій не повинен залишати транспортний засіб, не прийнявши мір, щоб не допустити його самовільний рух, проникнення в нього та незаконного заволодіння ним”) Правил дорожнього руху України від 10.10.2001 року, а згідно п. 7 Постанови від 14.08.1996 р. № 959 якщо випадки, зазначені у підпунктах «а», «б», «в» цього пункту, стались внаслідок неправомірних або навмисних дій застрахованого, вони не вважаються страховими і страхова сума при цьому не виплачується і просила залишити його без задоволення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, показання свідка [PERSON]., суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 червня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Страхова компанія „Партнер” (Страховик) та фізичною особою - підприємцем [PERSON] (Страхувальник) був укладений договір страхування від нещасних випадків на транспорті (страхування водіїв) № 5559-33 де Застрахованою особою був [PERSON] , [INFO], який працював водієм в ПП „[PERSON].”. Згідно п. 2.1. Договору об'єктом страхування є життя та здоров'я Застрахованої особи. Страхова сума становить 51 000,00 грн. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, страхову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 2.3. договору страхування вигодонабувачем визначено [PERSON]. Під час дій Договору [INFO] [PERSON], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, перебуваючи у відрядженні, був смертельно травмований. Позивач своєчасно повідомила страхову компанію про страховий випадок і надала необхідні документи, що підтверджується відповідачем. Проте ЗАТ «Страхова компанія» «Партнер» листом вих. № 2/191-08 від 14.02.08 р. адресованому [PERSON] та листом вих. № 2/190-08 від 14.02.08 адресованому [PERSON]. на підставі п. 7 Постанови від 14.08.1996 р. № 959 «Про затвердження Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті»: «якщо загибель або смерть застрахованого внаслідок нещасного випадку на транспорті настала в результаті неправомірних або навмисних дій застрахованого, вони не вважаються страховими і страхова сума при цьому не виплачується» відмовило у виплаті страхового відшкодування з приводу того, що потерпілий [PERSON]. сам винен в ДТП порушивши п. 15.12 („Водій не повинен залишати транспортний засіб, не прийнявши мір, щоб не допустити його самовільний рух, проникнення в нього та незаконного заволодіння ним”) Правил дорожнього руху України від 10.10.2001 року. Згідно зі ст. 8 Закону України “Про страхування” від 7 березня 1996 року в редакції страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно п. 4.1.1 Договору Страховим випадком, за яким Страховик здійснює виплату страхової суми Застрахованій особі є Смерть (Загибель) Застрахованої особи внаслідок нещасного випадку на транспорті, що стався в період дії Договору страхування. Ст. 991 ЦК України та ст. 26 Закону України “Про страхування” встановлюють перелік підстав для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Підстави зазначені в листі про відмову у виплаті страхового відшкодування від 14.02.2008 року, Законом України „Про страхування”, статею 991 ЦК України, а також Договором від 19 червня 2007 року не передбачені і посилання відповідача в судовому засіданні на п.7 Постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.1996 року № 959 «Про затвердження Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті», як на підставу для відмови у страхових виплатах не відповідає вимогам законодавства та умовам Договору страхування укладеного між сторонами. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на частину 9 вказаного Договору страхування, якою передбачено, що права та обов'язки сторін визначено відповідно до статті 20 та 21 Закону України «Про страхування» та Постанови КМ України від 14.08.96 р. №959, як на підставу для відмови у страхових виплатах, так як вказаною частиною Договору страхування передбачаються тільки права та обов'язки сторін за Договором. А за умовами Договору страхування від 19.06.2007 року, відмова у виплаті страхового відшкодування можлива тільки у випадках, передбачених частиною 11 укладеного між сторонами Договору страхування. Наявність перелічених в частині 11 Договору підстав для відмови у страхових виплатах в судовому засіданні не встановлена. Тому, суд вважає, що підстав для відмови в позовних вимогах щодо стягнення страхової суми в розмірі 51000 грн. не вбачається. Згідно з ч.3 ст.20 Закону України "Про страхування" та ч.3 ст.988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхової суми або страхового відшкодування у передбачений договором термін. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом; Відповідно до п. 10.1 Договору при настанні страхового випадку Страховик здійснює страхову виплату відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.1996 року за № 959. У відповідності п. 10 вказаної Постанови Страхова сума виплачується не пізніше 10 діб з дня одержання необхідних документів, тобто останнім днем виплати страхової суми є 04.02.2008 року так як акт про нещасний випадок був наданий до ЗАТ СК „Партнер” 24.01.2008 року, а інші необхідні документи подані раніше. Відповідно до п.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Індекс інфляції за лютий-липень становить 111,66 %; Інфляційні збитки становлять 5 946,60 грн. 3 % річних складають за період прострочення з 05.02.2008 по 16.09.2008 року - 938,96 грн. Суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення неустойки в розмірі 7009,06 грн. Відповідно ст.992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхової виплати, він повинен сплатити неустойку у розмірі, встановленому договором або законом. Договором не передбачена виплата неустойки та її розмір, тому розмір неустойки розраховано згідно нормам Цивільного кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22 листопада 1996 року. Згідно зі ст.1 цього Закону платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст.2 Закону). Частиною 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день простроченого виконання. Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до статті 26 Закону України „Про страхування" Позивач має право оскаржити у судовому порядку відмову Відповідача здійснити страхову виплату. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що загальна сума боргу відповідача перед позивачем за договором №5559-33 страхування від нещасного випадку на транспорті від 19 червня 2007 року становить 64 894,62 грн., з яких страхове відшкодування - 51000 грн., неустойка - 7009, 06 грн., інфляційні збитки - 5946,60 грн., три відсотки річних - 938,96 грн., та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно зі ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд вважає, що позовна вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 5000 грн. підлягає частковому задоволенню. На думку суду діями відповідача у справі позивачу завдано моральної шкоди, така моральна шкода може бути компенсована в грошовому вираженні сумою в 1000 грн. Підлягають задоволенню вимоги позивача щодо відшкодування понесених ним судових витрат у зв'язку зі зверненням із позовом до суду, за правилами ст.. 88 ЦПК України, а саме: 30 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Крім того, згідно положень вищевказаної статті ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 698,94 грн., оскільки при поданні позову, позивач, не сплачувала судовий збір за розгляд вимог матеріального характеру, посилаючись на Закон України “Про захист прав споживачів”. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial