Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-09 00:00:00

27 листопада 2007 року ВАТ “Чорноморгідробуд” звернулося до Іллічівського міського суду Одеської області із позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, про виселення і зняття з реєстрації (а.с.4-5). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ВАТ “Чорномор-гідробуд” належить гуртожиток, розташований за адресою: Одеська область, м.Іллічівськ, [ADDRESS]. На підставі розпорядження адміністрації ВАТ “Чорноморгідробуд” у 1986 році [PERSON]. був вселений в квартиру [ADDRESS], де він разом з дружиною [PERSON] та дочкою [PERSON]. поставлені на реєстраційний облік. На теперішній час відповідачі в трудових відносинах з ВАТ “Чорноморгідробуд” не знаходяться та разом зі своєю дитиною не проживають у гуртожитку на протязі більш як шість місяців, а в спірному житлі проживають інші особи (кварти-ранти). За таких обставин ВАТ “Чорноморгідробуд” вимушено звернутися до суду із зазначеним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просить задовольнити його. Відповідачі в судовому засіданні позов не визнали та просять відмовити в його задоволенні. Представник третьої - представник органу опіки та піклування Виконавчого комітет Іллічівської міської ради Одеської області в судове засідання не з'явився, але надав суду листа про розгляд справи за їхньою відсутністю (а.с.38-39). Вислухавши пояснення представника позивача і відповіда-чів, та дослідивши покази свідків і матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, за наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм право-відносини. З 1986 року відповідач та з 1996 року відповідачка зареєстровані за адресою: Одеська область, м.Іллічівськ, [ADDRESS], що підтверджується довідкою Управління житлового господарства та соціального розвитку від 03 вересня 2007 року (а.с.6). Будинок [ADDRESS] в м.Іллічівську Одеської області є гуртожитком, що увійшов в статутний фонд ВАТ “Чорноморгідробуд” (а.с.8). Станом на 03 вересня 2007 року відповідачі та їхня дочка не проживають в квартирі[ADDRESS] у м.Іллічівську Одеської області, а у зазначеному житлі мешкають інші особи, що підтверджується актом від 03 вересня 2007 року (а.с.7). Станом на 17 квітня 2008 року відповідачі та їхня дитина в спірному житловому приміщенні не проживають, що під-тверджується актом від 17 квітня 2008 року (а.с.28). Відповідач [PERSON]. є власником квартири за адресою: Одеська область, м.Іллічівськ, [ADDRESS], що підтверджується листом комунального підприємства “Бюро технічної інвентаризації” м.Іллічівська від 21 квітня 2008 року за вих.№14-526 (а.с.29). Свідки [PERSON]., [PERSON] ва [PERSON]. в судовому засіданні показали, що відповідачі та їхня дитина в спірному приміщенні гуртожитку не проживають на протязі більше двох років, а кімнату здають іншім особам (картирантам). У відповідності до ч.1 ст.71 ЖК України - “при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців”. Згідно ст.72 ЖК України - “визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку”. Нормою ст.7 Закону України “Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” від 11 грудня 2003 року передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачі разом з дитиною понад шести місяців не проживають в квартирі[ADDRESS] у м.Іллічівську Одесь-кої області, у зв'язку з чим втратили право користування вказаним жилим приміщенням і підлягають виселенню, без надання іншого житлового приміщення. Суд вважає, що позовні вимоги в частині зняття відповідачів та їхньої дитини з реєстрації не підлягають задоволенню, оскільки зазначені вимоги розглядаються за правилами іншого судочинства (в порядку КАС України), у зв'язку з чим позов в цій частині не підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що сам факт визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і є законною підставою для зняття такої особи з реєстрації, що передбачено ст.7 Закону України “Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” від 11 грудня 2003 року. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України - “стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати”. На підставі викладеного,

Outcome: partial