Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-20 00:00:00

Представник позивача просить суд визнати незаконним і скасувати рішення виконавчого комітету Лівадійської селищної Ради № 317 від 13 вересня 2007 року про закріплення території в районі будинку[ADDRESS] за мешканцями будинку для забезпечення санітарного стану. Заявлені вимоги мотивовані тим, що позивач є землекористувачем земельної ділянки площею 0,1207 га за адресою: [ADDRESS] на підставі договору оренди земельної ділянки від 16 вересня 2003 року, наданої йому для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруджень, і яку він використовує за цільовим призначенням. Однак, виконавчий комітет Лівадійської селищної Ради своїм рішенням № 317 від 13 вересня 2007 року закріпила територію в районі будинку [ADDRESS], не вказавши площу закріпленої території та не враховуючи, що частина цієї території збігається з земельною ділянкою позивача. Зазначене рішення прийняте з порушенням Земельного законодавства України й підлягає скасуванню. Представник відповідача позов не визнала й пояснила, що рішення прийняте згідно зі зверненням мешканців [ADDRESS] та інших державних органів. Договір оренди земельної ділянки від 16 вересня 2003 року був укладений з порушенням чинного законодавства. Крім того, іноземцям у користуванні на правах оренди не може бути надана земельна ділянка. Представник 3-ї особи заперечення відповідача проти позову підтримала у повному обсязі. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно ст. 12 ЗК України, розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності громадянам та юридичним особам, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст. Згідно ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», акти органів місцевого самоврядування по мотивах їх невідповідності Конституції або законам України, а також, якщо Рада вийшла за межі своїх повноважень, признаються незаконними у судовому порядку. Судом встановлено, що 16 вересня 2003 року між [PERSON] та Лівадійською селищною Радою був укладений договір оренди земельної ділянки площею 0,1207 га розташованою за адресою: [ADDRESS] для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруджень. Рішенням виконавчого комітету Лівадійської селищної Ради № 317 від 13 вересня 2007 року була закріплена територія в районі [ADDRESS] за мешканцями будинку для забезпечення санітарного стану. Рішення прийняте з метою забезпечення санітарного стану території, яка примикає до Лівадійського парка-пам'ятника, який є історичним пам'ятником та об'єктом туристичного показу, у зв'язку з присвоєнням нових поштових адрес будинкам по провулку [ADDRESS]. Підставою для прийняття рішення було звернення мешканців [ADDRESS]. Рішенням виконавчогог комітету Лівадійської селищної Ради №317 від 13 вересня 2007 року є незаконним і підлягає скасуванню виходячи з наступного. Вказане рішення порушує права позивача як суміжного землекористувача, оскільки закріплена за мешканцями будинку територія співпадає з земельною ділянкою наданою в оренду [PERSON]. Вказана обставина підтверджуеться наданими графічними матеріалами позивачем.відповідно до яких закріплена територія в районі [ADDRESS] за мешканцями будинку для забезпечення санітарного стану накладаеться на земельну ділянку яку раніше передали у оренду [PERSON] Ю.О. У користування відповідна рад може передати тільки вільну земельну ділянку, однак ця обставина не була перевірена та встановлена і тому має місце ухвалення рішення яке порушує права позивача. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не надано суду матерріалів, які б спростовувалиспівпадіння земельних ділянок. Відповідно до ст. 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норм безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. Таким чином, підставою для виникнення земельних прав громадян на земельні ділянки виступають безоплатна передача у власність чи надання в оренду таких земельних ділянок із земель державної або комунальної власності. При цьому орендарями можуть бути не тільки громадяни України, але й інші фізичні особи (іноземці та особи без громадянства). Відповідно до ст. 42 ЗК України, земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації. Таким чином, затверджений у встановленому порядку уповноваженими органами місцевого самоврядування проект поділу територій мікрорайону (кварталу), групи будинків є підставою для розробки проектів відведення земельних ділянок прибудинкових територій будинку цього мікрорайону. Розміри земельних ділянок прибудинкових територій визначаються пропорційно в залежності від загальної площі житлових, допоміжних і нежилих приміщень, поверхності будинків, їх росташування в межах населеного пункту відповідно до державних норм і правил та затвердженої проектно-техничної документації. Використання прибудинкових територій здійснюється за цільовим призначенням, тобто для обслуговування багатоквартирного будинку. Відповідач не надав суду доказів про визначення у встановленому законодавством порядку прибудинкової території багатоквартирного жилого будинка [ADDRESS] по провулку [ADDRESS], м. Ялта за його цільовим призначенням, що встановлений ст.42 ЗК України. Крім того, ні Закон України «Про місцеве самоврядування», ні Закон України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» не передбачає такі повноваження у виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад, як закріплення території в районі житлового будинку для забезпечення санітарного стану. Стаття 22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» встановлює, що органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності земельні ділянки і території відповідно до вимог санітарних норм. Пункт 2.5 договору оренди земельної ділянки від 16 вересня 2003 року передбачає, що до обов'язків орендаря, тобто [PERSON]., відноситься дотримання режиму санітарних зон і особливо охоронюваних територій. Суду не надано доказів про недотримання цих обов'язків орендаря згідно договору оренди та будь-якого листування з боку відповідача. Суд також прийняв до уваги, що рішення виконкому Лівадійської селищної Ради було прийняте 13 вересня 2007 року, тобто пізніше підписання договора оренди земельної ділянки, що надана у користування позивачу, та без його повідомлення. Посилання представника відповідача на порушення діючого закону при укладанні договору оренди з позивачем, суд до уваги не приймає, так як в межах цієї цивільної справине розглядається питання законності договору, а яекщо порушення маюить місце то це повинно бути доведено в судовому порядку, на данний час договор оренди дійсний і [PERSON] вважається законним землекористувачем земельної ділянки площею відповідно до договору. Таким чином, рішення виконкому Лівадійської селищної Ради № 317 від 13 вересня 2007 року про закріплення території в районі [ADDRESS] за мешканцями будинку для забезпечення санітарного стану, прийнято в порушення діючого законодавства України й підлягає скасуванню, як незаконне. На підставі викладеного та

Outcome: approved