Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] в поданій до суду позовній заяві просить зобов'язати відповідача - товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» відшкодувати збитки, які він поніс на відновлення свого автомобіля, у розмірі 17 549 грн. 22 коп., суму пені в розмірі 81 286 грн. 65 коп. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. і посилається на те, що 18.08.2005 року між ним та відповідачем був укладений договір страхування наземного транспорту №НМСОАК 1114. Під час дії даного договору сталося декілька дорожньо-транспортних пригод ( далі ДТП ) - 01.11.2006 року та 27.02.2007 року, які страховиком віднесені до страхових випадків. Не погоджується із сумою страхового відшкодування, яку сплатив відповідач по ДТП, яка мала місце 01.11.2006 року, в розмірі 13 101 грн.58 коп., та по другій ДТП, яка мала місце 27.02.2007 року, в розмірі 5 892 грн.11 коп., оскільки фактичні збитки на відновлювальний ремонт, які він поніс на відновлення транспортного засобу в обох випадках складають відповідно 29 278 грн. 80 коп. та 11 486 грн. 07 коп., та просить стягнути суму пені за обидві страхові випадки в розмірі 81 286 грн.65 коп. Вважає, що відповідач неналежно виконав свої страхові послуги та проігнорував його права як споживача, що призвело до його переживань, а тому просив стягнути моральну шкоду у вказаній сумі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, вказані у позовній заяві. Представник відповідача Ярмолюк А.П. в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що розмір страхового відшкодування по обом страховим випадкам було визначено та виплачено відповідно до п.п.14.4, 14.5 договору страхування наземного транспорту №НМСОАК 1114 від 18.08.2005 року, і страховиком, тобто відповідачем по справі, був дотриманий порядок визначення та виплати страхового відшкодування. Заслухавши сторони, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підставах. Відповідно до договору страхування, передбаченого ст.979 ЦК України, одна сторона ( страховик ) зобов'язується у разі настання певної події ( страхового випадку) виплатити другій стороні ( страхувальникові ) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму ( страхову виплату ), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Як вбачається із матеріалів справи та пояснень сторін 18 серпня 2005 року між [PERSON] та товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» був укладений договір страхування наземного транспортного засобу №НМСОАК 1114. Під час дії вказаного договору сталося дві дорожньо-транспортні пригоди -1.11.2006 року та 27.02.2007 року, які відповідно до п 7.1.1 вказаного договору були визнанні страховиком як страхові випадки. По ДТП, яка мала місце 01.11.2006 року, приватним підприємцем [PERSON], було проведено автотоварознавчу експертизу від 22.11.2006 року, складено калькуляцію №22/11/06 (1) по визначенню вартості відновлювального ремонту транспортного засобу автомобіля VW - Passat державний номер [NUMBER] від 22.11.2006 року. На підставі цих документів 14.12.2006 року було складено страховий акт № К-475, яким був визначений розмір страхового відшкодування в сумі 13 101 грн. 58 коп. По ДТП, яка сталася 27.02.2007 року, приватним підприємцем [PERSON] було проведено автотоварознавчу експертизу від 12.04.2007 року, складено калькуляцію №596/04/067 С ( 29009826 ) вартості відновлювального ремонту автомобіля VW - Passat державний номер [NUMBER]. На підставі цих документів 23.04.2007 року було складено страховий акт № К-1215, в якому був визначений розмір страхового відшкодування в сумі 5 892 грн.11 коп. Відповідно до п. п. 14.4, 14.5 договору страхування наземного транспорту № НМСОАК 1114 від 18.08.2005 року, укладеному між сторонами, позивачу було визначено і виплачено страхове відшкодування по цих двох випадках, що відповідає вимогам ст. 990 ЦК України, яка передбачає, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника ( його правонаступника ) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта ( аварійного сертифіката ). Дані обставини підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON] На підставі наведеного суд приходить до висновку, що відповідачем був дотриманий порядок визначення та виплати страхового відшкодування, у зв'язку із чим суд не бере до уваги твердження позивача про те, що фактичні збитки, які він поніс в обох ДТП на відновлювання вказаного транспортного засобу, є значно вищими, ніж ті, які йому виплатив відповідач. До такого висновку суд приходить з положень п.2 ч.1 ст. 989 ЦК України, у відповідності із якими, при укладанні договору страхування страхувальник зобов'язаний надати страховикові інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-які зміни страхового ризику. А тому, посилання позивача на те, що вартість відновлювального ремонту згідно акту виконаних робіт є більшою, ніж виплачене страхове відшкодування не є підставою для виплати різниці між вартістю відновлювального ремонту, виконаного станцією технічного обслуговування ТОВ «Престиж-Авто» та сумою виплаченого страхового відшкодування, оскільки позивач заздалегідь був повідомлений, що встановлено в судовому засідання, про те, що ремонт пошкодженого транспортного засобу буде проводити станція технічного обслуговування ТОВ «Престиж-Авто», а тому заперечення представника позивача про те, що йому про це не було відомо, суд до уваги не приймає. У відповідності із п.14.4 вищезазначеного договору позивач-страхувальник мав право для визначення розміру збитків скласти кошторис на підприємстві (станції технічного обслуговування), яке за згодою страхового агента буде виконувати ремонт пошкодженого транспортного засобу. Однак страхувальник до визначення остаточної суми страхового відшкодування це не зробив і не звертався за погодженням станції технічного обслуговування, яка буде проводити відновлювальний ремонт, до страхового агента. Крім того, відповідно до п. 14.1.6 договору страхування наземного транспорту № НМСОАК 1114 від 18.08.2005 року страхувальник після складання акту огляду повинен узгодити з страховим агентом подальші дії щодо врегулювання збитку. Разом з тим, від страхувальника, позивача по справі, дій щодо врегулювання збитку або інших дій, спрямованих на узгодження подальших дій, а саме повідомлення про станцію технічного огляду та клопотань про врахування думки спеціалістів ТОВ «Престиж-Авто» при визначенні переліку відновлювальних робіт та переліку необхідних для цього запасних частин і погодження вартості відновлювального ремонту, від останнього не надійшло. Крім зазначеного, в судовому засіданні встановлено, що перелік виконаних робіт, використаних запасних частин та вартості відновлювального ремонту, визначених в актах виконаних робіт, а саме в акті виконаних робіт №04091 від 25 грудня 2006 року та акті виконаних робіт №00980 від 21 березня 2007 року, наданих позивачем, відрізняється від висновків експертів та наданих експертами калькуляцій відновлювального ремонту. Крім того, в актах виконаних робіт зазначені роботи, проведення яких не було зумовлено настанням страхового випадку ( наприклад, кріплення шумоізоляції, монт/демонт. заднього скла, рихтовка порогу і т.і. в акті виконаних робіт №04091 від 25.12.2006 року ). Відповідач в судовому засіданні вказала на те, що жодним законодавчим актом, що регулює відносини страхування, не визначено, що виплата страхового відшкодування здійснюється на підставі акту виконаних робіт, з чим погоджується суд, оскільки відповідно до ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника ( його правонаступника ), або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта ( аварійного сертифіката), а страховий акт ( аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Оскільки страхувальником не були дотримані вимоги діючого законодавства про страхування та п. п. 14.4, 14.5 вказаного договору, то його вимоги є необґрунтованими і безпідставними. Відносно вимог позивача щодо відшкодування пені, то відповідно до ст. 3 Закону України « Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Разом з тим позивач порушив дану вимогу при обрахунку суми пені. Оскільки при виплаті страхового відшкодування, визначеного договором страхування наземного транспортного засобу, відповідач не порушив умови визначення та виплати страхового відшкодування, то відповідно до ст. 614 ЦК України, яка передбачає як підставу для відповідальності за порушення зобов'язання вину особи, яка порушила зобов'язання, то з вищенаведених підстав за відсутності вини відповідача дана вимога позивача не підлягає до задоволення. В частині вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди, то враховуючи вищенаведене, яке свідчить про необґрунтованість викладених у позовній заяві і заявлених позивачем в судовому засіданні вимог, і внаслідок цього є свідченням їх безпідставності, то за таких обставин вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає. На підставі ст. ст.614, 979, 990, 1167 ЦК України,

Outcome: approved