Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради про визнання дійсним договору довічного утримання, укладеного 16 січня 2007 року між [PERSON] та [PERSON], та про визнання за нею права власності на об'єкт нерухомості в цілому - квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача Одеської міської ради позовні вимоги [PERSON] не визнав, заперечував проти задоволення позову. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] до Одеської міської ради про визнання договору довічного утримання дійсним та визнання права власності на нерухоме майно є обґрунтованим, доведеними та підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.07.1971 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у другому відділі реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 669. [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних частках належала квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 12.10.1993 р. Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів. [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, у склад якої увійшла &frac12; частина квартири [ADDRESS]. Заповіту [PERSON]. не складав. Єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] була дружина померлого [PERSON], яка прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки вона фактично вступила в керування та володіння спадковим майном, а саме проживала у спірній квартирі спільно із своїм чоловіком та продовжувала проживати у вказаній квартирі після його смерті, сплачувала усі комунальні платежі, прибирала квартиру. Спадкова справа до майна [PERSON] не заводилась, свідоцтво про право власності на спадщину не видавалось, що підтверджується листом № 2253/2-11 від 02.10.2008 р. П'ятої одеської державної нотаріальної контори. Документи на спадкове майно після смерті [PERSON] знаходилися у [PERSON]. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] прийняла спадкове майно після смерті її чоловіка [PERSON] та стала єдиним власником об'єкта нерухомості в цілому - квартири [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що [PERSON] була похилого віку і їй було складно доглядати за собою, з початку 2006 року за нею доглядала позивачка [PERSON]. 16.01.2007 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір довічного утримання, відповідно до якого [PERSON] передала [PERSON] у власність об'єкт нерухомості в цілому - квартиру [ADDRESS], а [PERSON] зобов'язалася забезпечувати її утриманням та доглядом довічно. Проте при укладенні вказаного договору сторонами не були дотримані вимоги ст. 745 ЦПК України (в редакції 2004 року) щодо нотаріального посвідчення договору та його державної реєстрації. У судовому засіданні встановлено, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору довічного утримання, а саме у договорі від 16.01.2007 р. зазначено, що [PERSON] зобов'язана доглядати [PERSON], прибирати за нею, прати, годувати, купувати їжу та ліки, сплачувати комунальні послуги, а також сторони визначили розмір матеріального забезпечення в сумі 500 грн., які [PERSON] повинна сплачувати щомісяця [PERSON], при цьому [PERSON] передала [PERSON] об'єкт нерухомості в цілому - квартиру [ADDRESS], оскільки [PERSON] на момент укладення договору постійно проживала у вказаній квартирі та продовжує у ній проживати до теперішнього часу, [PERSON] передала їй ключі та правовстановлюючі документи на квартиру. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] після смерті її чоловіка [PERSON] прийняла спадщину та проживала до дня своєї смерті у спірній квартирі [ADDRESS]. Свідок [PERSON] підтвердила, що дійсно у зв'язку із похилим віком між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, за яким [PERSON] передала [PERSON] належну їй квартиру [ADDRESS], а [PERSON] доглядала за нею до дня її смерті, а саме купувала ліки та їжу, годувала, прибирала, прала її речі та надавала матеріальну допомогу. [INFO] [PERSON] померла, про що у книзі реєстрації актів громадянського стану Третього відділу реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси зроблено актовий запис за № 52. Спадкова справа до майна [PERSON]. не заводилась, свідоцтво про право власності на спадщину не видавалось, що підтверджується листом № 2253/2-11 від 02.10.2008 р. П'ятої одеської державної нотаріальної контори. Однак у зв'язку із недотриманням вимог щодо нотаріального посвідчення договору довічного утримання від 22.01.2007 р., [PERSON] не має можливості оформити на себе право власності на квартиру [ADDRESS]. Приймаючи до уваги, що [PERSON] на праві приватної власності належав об'єкт нерухомості в цілому - квартира [ADDRESS], оскільки вона фактично прийняла спадщину після смерті її чоловіка, відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 р.), який діяв на час відкриття спадщини, а також беручи до уваги, що [PERSON] та [PERSON] при укладенні договору довічного утримання від 16.01.2007 р. домовилися про усі істотні умови договору, вказаний договір довічного утримання від 16.01.2007 р. необхідно визнати дійсним, а право власності на вищевказану квартиру підлягає визнанню за [PERSON] Відповідно до ст. 744 ЦК України (в редакції 2004 р.), за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Статтею 220 ЦК України (в редакції 2004 р.), у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 3 від 28.04.1978 р. зі змінами, внесеними відповідно до Постанов Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25. 12. 1992 р., № 15 від 25.05.1998 р. «Про судову практику по справах про визнання угод недійсними» у п. 4 надав роз'яснення, що якщо угода, яка відповідно до чинного законодавства підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. На підставі викладеного,

Outcome: approved