Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-12 00:00:00

В вересні місяці 2008 року [PERSON] заявила в суді позовні вимоги до Менської міської ради , третьої особи Менського районного відділу земельних ресурсів про часткове скасування рішення міської ради та визнання Державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним . Мотивувала позивачка свої позовні вимоги тим , що згідно витягу № 19681933 комунального підприємства „ Чернігівське міжміське бюро технічної інвентарізації Чернігівської обласної ради від 28.07.2008 року , їй належить на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями , що розташований в [ADDRESS]. На початку 2005 року вона скористалась своїм правом на безоплатну передачу земельних ділянок у власність і звернулась із відповідною заявою до Менської міської ради . За рішенням Менської міської ради від 25 січня 2005 року позивачці було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,12 га , яка розташована в [ADDRESS]. 18.11.2005 року позивачка отримала державний акт на право приватної власності на землю, в якому зазначено , що позивачка є власницею земельної ділянки площею 0,1974 га , що розташована за адресою [ADDRESS] , цільове призначення ( використання ) земельної ділянки : для ведення особистого селянського господарства . Позивачка вважає , що рішенням 15 сесії 4 скликання від 25 січня 2005 року Менської міської ради та Державний акт на право приватної власності на землю , не відповідають вимогам діючого законодавства України . Позивачка також вважає , що оскаржуваними актами порушено її права щодо володіння , користування та розпорядження належною їй земельною ділянкою , тому вона наполягала визнанні частково недійсним рішення Міської ради від 26 січня 2005 року та визнанні недійсним Державного акту на право приватної власності на землю . В судовому засіданні представник позивача[PERSON] підтримав заявлені вимоги , посилаючись на обставини викладені в позовній заяві , крім того він збільшив позовні вимоги і просив поновити пропущений термін позовної давності . В своїх поясненнях представник позивача цитував статті Земельного кодексу , а саме : ст.121, 21 , 79 , та наполягав на існуванні порушень прав позивачки . Представник відповідача Дурницький В.М. в судовому засіданні позовних вимог не визнав , підстав для поновлення терміну позовної давності на його думку немає , так як їх не обгрунтувала позивачка та її представник . Крім цього представник відповідача пояснив , що на його думку рішення , яке оскаржує позивачка є підставою для початку оформлення технічної документації . Депутати на сесії приймали рішення по орієнтовній площі земельної ділянки , крім того , 0.12 га земельної ділянки ( про які вказала позивачка в заяві до голови виконкому ) , в повній мірі не могли бути приватизовані для будівництва і обслуговування жилого будинку , так як на підставі ст. 121 ЗК України , для будівництва і обслуговування жилого будинку в містах визначається не більше 0.10 га .,крім того , при виготовленні технічної документації , було з'ясовано , що земельна ділянка , на яку претендувала позивачка має розмір 0,1974 га . , що майже вдвічі перевищує норми , визначені в ст.121 ЗК України . Позивачка була зацікавлена в приватизації всієї земельної ділянки , яка перебувала в її користуванні , тому депутатами міської ради для запобігання порушень прав позивачки було прийнято рішення від 04 серпня 2005 року , про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства . Будь-яких нарікань з боку позивачки до відповідача на той період часу не було , тому не зрозуміло , чому після такого тривалого проміжку часу у позивачки склалась думка , що її права відповідачем були порушені . Представник третьої особи Півень О.П. в судовому засіданні позовних вимог не визнав та показав , що підстав для визнання поважними причини пропущення позовної давності немає , так як позивачка її не пояснила . Крім того , відсутні підстави вважати , що відповідачем були порушені права позивачки , які теж не знайшли свого обгрунтування в судовому засіданні . Представник відповідача крім цитування статей Земельного кодексу будь яких мотивів порушення прав позивачки не навів . Якщо позивачка хотіла приватизувати земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку , то вона мала би право тільки на 0.10 га ., а вона отримала державний акт на право власності на земельну ділянку на 0,1974 га. , то яким чином було порушено її право не зрозуміло . Представник Відділу державного кадастру в Менському району Чернігівської області в судове засідання не прибув , хоча був вчасно відповідно до вимог чинного законодавства повідомлений про час та місце розгляду справи . Заслухавши пояснення сторін , дослідивши матеріли справи , суд приходить до висновку , що позовні вимоги не може бути задоволено . Відповідно ст.257 ЦК України , загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки . Відповідно ст.267 ч.4 ЦК України , сплив позовної давності є підставою для відмови у позові . Відповідно ст.268 ч.1 п.4 ЦК України , позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконними правового акту державної влади , органу місцевого самоврядування , яким порушено його право власності або інше речове майно . Позивачка оскаржує рішення органу місцевого самоврядування ,яке на її думку порушило її права , тому позовна давність на цю категорію справ не розповсюджується . Як з'ясовано в судовому засіданні позивач оскаржує і просить частково скасувати рішення Менської міської ради від 25 січня 2005 року , яким передано безоплатно у приватну власність 0,12 га земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства , та державного акта на право власності на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] площею 0,1974 га. виданого 18.11.2005 року . Позивачка мотивувала своє вимоги тим , що якщо вона мешкає в житловому будинку, цільове призначення цієї земельної ділянки може бути тільки будівництво і обслуговування житлового будинку . Крім того, позивачка вважає , що відповідачем було порушено порядок встановлення цільового призначення земельної ділянки . Відповідно ст.118 ч.1ЗК України , громадяни , зацікавлені у приватизації земельної ділянки , яка перебуває у його користуванні , подає заяву до відповідно ради . Відповідно ст.118 ч.4 , громадяни , зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельну ділянку із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства ,ведення особистого селянського господарства , ведення садівництва , будівництва і обслуговування жилого будинку , господарських будівель і споруд , індивідуального дачного будівництва , будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації подають заяву до ради з зазначенням в ній бажаного розміру та мети використання . Відповідно ч.8 ст.118 ЗК України , проект відведення земельної ділянки розробляється на замовлення громадян організаціями які мають відповідні дозволи . Відповідно ч.9 ст.119 ЗК України , проект відведення земельної ділянки погоджується з різними організаціями , після чого подається до органу місцевого самоврядування . Відповідно ч.10 ст.118 ЗК України , міська рада розглядає проект та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність, що було зроблено Менською міською радою 04 серпня 2005 року відповідно рішення 17 сесії 4 скликання , але дане рішення позивачкою залишилося поза межами оскарження . При отриманні першого рішення міської ради від 25 січня 2005 року , позивачка замовляла технічну документацію , яка в послідуючому була погоджена з компетентними органами , крім цього сама позивачка надавала рішення від 25.01.2005 року для проведення робіт з виготовлення документації , на той період часу вона не вважала , що порушено її право . І пізніш , після того як вона отримала рішення міської ради від 04 серпня 2005 року , де було зазначено про передачу їй у власність 0,20 га для ведення особистого селянського господарства , на підставі якого вона отримала Державний акт , вона знов не вважала , що порушено їх права . Позивачка посилається на ст.91 ЗК України , де йдеться про зобов'язання власників земельних ділянок використовувати їх за призначенням . Таким чином позивачка сама наполягає на тому , що в супереч вимог чинного законодавства , вона використовувала земельну ділянку не за призначенням , але ніякими доказами вона цього не довела . Відповідно ст.211 ч.1 п.г ЗК України , громадяни та юридичні особи несуть , адміністративну відповідальність за такі порушення ... невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням ( ст.53 КУпАП ) . Відповідно ст.5 ЗУ „ Про особисте селянське господарство „ , для ведення особистого селянського господарства використовуються земельні ділянки розміром не більше 2,0 га , передані фізичним особам у власність в порядку встановленому законом . Відповідно ст.6 ЗУ „ Про особисте селянське господарство „ , до майна яке використовується для ведення особистого селянського господарства належать жилі будинки , господарські будівлі , свійські тварини та птиці , багаторічні насадження та інше . В судовому засіданні позивач та представник відповідача не довели , що вище переліченого майна на земельній ділянці розташованої за адресою м.Мена вул.Нове Життя ,159 немає . Таким чином , в судовому засіданні факт порушення прав позивачки відповідачем прийняттям спірного рішення не знайшов свого підтвердження . На підставі вищезазначеного ,

Outcome: dismissed