Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-07 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору передачі земельної ділянки дійсним та визнання права власності на земельну ділянку, в обґрунтування своїх вимог зазначив, що вона уклала з Полтавською районною державною адміністрацією договір передачі земельної ділянки площею [INFO] га., яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та знаходиться на території [INFO]. Після укладення договору позивачка повинна була звернутися до нотаріальної контори для їх нотаріального посвідчення, але в назначений час вона до нотаріуса не прийшла, вважає, що договір відбувся, і просить суд визнати за Полтавською районною державною адміністрацією право власності на дану земельну ділянку. У попередньому судовому засіданні позивачка свій позов підтримала повністю, надавши пояснення аналогічні позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач в попереднє судове засідання не з”явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без їх участі, проти позову не заперечила, позовні вимоги визнає. Представник третьої особи Полтавської районної державної адміністрації, в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечив, просив його задовольнити. Представник третьої особи Полтавська філія ДП „Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України” в попереднє судове засідання не з”явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без їх участі, проти позову не заперечила, позовні вимоги визнає. Виходячи з вищезазначеного, суд вважає за можливе винести рішення по справі при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити повністю з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку позивачка має у приватній власності земельну ділянку загальною площею [INFO] га., яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та знаходиться на території [INFO]. [INFO] року позивачка написала заяву до Полтавської районної державної адміністрації про добровільну відмову від вищевказаної земельної ділянки та [INFO] року уклала договір передачі останньої. Після укладення договору позивачка повинна була звернутися до нотаріальної контори для їх нотаріального посвідчення, але в назначений час вона до нотаріуса не прийшла. Відповідно до ст. 334 ЦК України набуття права власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню , виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Суд вважає, що відповідно ст. 220 ЦК України сторони виконали всі істотні умови договору, відбулося повне виконання договору сторонами, договір інтереси та права інших осіб не порушує, тому договір передачі права власності земельної ділянки від [INFO] року, площею [INFO] га., яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і знаходиться на території [INFO] між [PERSON] та Полтавською районною державною адміністрацією є таким, що відбувся, тобто дійсним з визнанням за позивачем права власності на земельну за Полтавською районною державною адміністрацією. Згідно ст. 140 Земельного Кодексу України, однією з підстав припинення права власності на земельну ділянку є добровільна відмова власника від права на земельну ділянку. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними в судовому порядку та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved