Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-26 00:00:00

Позивачі двічі змінили позовні вимоги, 20 листопада 2007 року і 21 січня 2008 року і просять розірвати договір дарування укладений між відповідачами [PERSON]. та [PERSON]. 22 лютого 2005 року, усунути від права спадкування за законом відповідача [PERSON] і розділити спадкове майно між ними виділивши кожній по &frac12; частині будинковолодіння по [ADDRESS], визнавши за ними право власності, посилаючись на те, що рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 24 жовтня 2006 року встановлено факт прийняття ними спадщини після смерті [INFO]їх батька [PERSON]. Цим же рішенням було визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане відповідачам [PERSON].,[PERSON].,[PERSON]., визнано не дійсним договір розділу спадкового майна від 3 квітня 2004 року, укладений між [PERSON].,[PERSON]. та [PERSON]. і в цій частині, після перегляду рішення в апеляційній та касаційній інстанціях воно залишено в законній силі. Однак, після укладення договору розділу спадкового майна від 3 квітня 2004 року, відповідач [PERSON], отримавши у власність весь будинок по[ADDRESS], 22 лютого 2005 року уклав договір дарування цього будинку своїй дружині [PERSON]. Рішення Хмільницького міськрайонного суду від 24 жовтня 2006 року цей договір було розірвано, однак ухвалою Верховного Суду України в цій частині рішення від 24 жовтня 2006 року було скасовано і передано на новий розгляд. Вони просять цей договір дарування скасувати, оскільки відповідач [PERSON] не міг подарувати весь будинок, а лише належну йому частину, що згідно рішення суду від 24 жовтня 2006 року становить 37/100 дольових частин спадкового будинку. Крім того, вони вважають, що відповідач [PERSON] взагалі не має права на спадкове майно, оскільки їх батьки були тяжко хворі і потребували догляду, а відповідач [PERSON] їх не доглядав і в листопаді 2000 року виписався з будинку і переїхав на проживання в іншу місцевість. Після смерті батьків він повернувся і на сімейній раді вони всі вирішили, що він буде їх доглядати і всі інші спадкоємці передали свої частки в спадщині йому. Однак він отримавши у власність весь будинок, 22 лютого 2005 року подарував його своїй дружині [PERSON]. Тому враховуючи те, що відповідач [PERSON] обманув їх і ухилився від обов'язку доглядати їх - інвалідів, вони вважають, що його слід усунути від права спадкування за законом. Рішення Хмільницького міськрайонного суду від 24 жовтня 2006 року вони звернули до виконання і в частині розділу спадкового майна рішення вже виконано. Свої частки в реальному розділі майна по договору довічного утримання від 7 серпня 2007 року вони передали у власність відповідачу [PERSON] і тому вони просять розділити спадкове майно, що складається з будинковолодіння по [ADDRESS], визнавши право власності за [PERSON]та [PERSON]на кімнату 1-5, площею 14,9 кв.м вартістю 6941 гривня, кімнату 1-6 площею 21,3 кв.м вартістю 9923 гривні, &frac12; сараю «Б» вартістю 3005 гривень; визнати право власності за [PERSON]та [PERSON]на кухню1-3 площею 6,3 кв.м вартістю 2935 гривень, кімнату 1-4 площею 19,6 кв.м вартістю 9131 гривня, сіни «а» площею 5 кв.м вартістю 5631 гривня, ганок вартістю 82 гривні, льох П/Б вартістю 2562 гривні. Відповідачі [PERSON]та [PERSON]. позовні вимоги визнали повністю і просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] показав, що після винесення рішення Хмільницьким міськрайонним судом 24 жовтня 2006 року, та після його перегляду в апеляційній інстанції його сестри, позивачі по справі [PERSON]. та [PERSON]. написали заяви до суду про виписку виконавчих листів на звернення рішення суду на примусове виконання. Рішення суду від 24 жовтня 2006 року в частині розділу спадкового майна було повністю виконано, як в частині реєстрації рішення в КП Вінницьке ООБТІ так і в частині стягнення грошових компенсацій. Після реєстрації судового рішення в ООБТІ його сестри уклали з ним договір довічного утримання від 7 серпня 2007 року, яким передали йому у власність 63/100 будинковолодіння по [ADDRESS]. Цей договір був зареєстрований в КП Вінницьке ООБТІ 15 серпня 2007 року. Вони також вважають,що відповідача Сідоренко Валерія слід усунути від права на спадкування і тому розділ спадкового майна будинковолодіння по [ADDRESS]слід провести по 1 варіанту експертизи між двома позивачками. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечує, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки він також як і позивачі та інші відповідачі [PERSON]. та [PERSON]. має право на отримання своєї долі у спадщині після смерті батьків, що було визнано рішенням суду від 24 жовтня 2006 року і в цій частині рішення набуло чинності. Проти розділу спадку як хотять позивачки він заперечує, оскільки вони вже виконали рішення суду від 24 жовтня 2006 року і він за вимогою державного виконавця сплатив грошову компенсацію позивачці [PERSON]. у розмірі 418 гривень, позивачці [PERSON]. у розмірі 838 гривень, відповідачу [PERSON] гривень 27 коп., відповідачці [PERSON]. 3036 гривень 27 коп., крім того він сплатив свою частку витрат по справі. Що стосується договору дарування ним всього житлового будинку по [ADDRESS]своїй дружині, то після рішення суду від 24 жовтня 2006 року він вважає, що його слід змінити, залишивши подарованою лише частину будинковолодіння, що належить йому в розмірі 37/100 частки. Відповідачка [PERSON]. позовні вимоги також не визнає і просить в їх задоволенні відмовити повністю. Відповідач приватний нотаріус Лучинська Л.П. вважає, що позовні вимоги в частині розірвання договору дарування не підлягають задоволенню, оскільки на момент укладення цього договору та його посвідчення нею як нотаріусом будь-яких заборон на відчуження цього будинковолодіння не було. Перевірку вона проводила по Єдиному реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна і витяги про це знаходяться в матеріалах нотаріальної справи. Тому договір був укладений і нею посвідчений без будь-яких порушень існуючого законодавства. Посилання позивачів та відповідача [PERSON] на існування заборони на відчуження не відповідає дійсності. Суд, заслухавши покази сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню по наступним підставам: рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 24 жовтня 2006 року, ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 30 січня 2007 року та ухвалою Верховного Суду України від 15 серпня 2007 року доведено, що судом було частково задоволено позовні вимоги [PERSON] та [PERSON]. В частині розірвання договору дарування від 22 лютого 2005 року та в частині поділу житлового будинку по [ADDRESS]рішення суду від 24 жовтня 2006 року скасовано і передано на новий розгляд в суд першої інстанції. Показами відповідачів [PERSON]., [PERSON]., приватного нотаріуса Лучинської Л.П., договором дарування від 22 лютого 2005 року доведено, що 22 лютого 2005 року [PERSON] подарував [PERSON] цілий житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS], що на момент дарування належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданного Хмільницькою міською державною нотаріальною конторою 3 квітня 2004 року за реєстром № 282, зареєстроване у КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 20 квітня 2004 року і записаного у реєстрову книгу 22/73 за реєстром № 3600. До Хмільницького міськрайонного суду позовна заява [PERSON]. та [PERSON]. надійшла 21 березня 2005 року за вхідним № 404, тобто на момент укладення договору дарування від 22 лютого 2005 року спору по спадковому майну між сторонами не було і судом заборона на відчуження цього майна не видавалась. Ухвалою судді Хмільницького міськрайонного суду від 11 березня 2005 року доведено, що арешт на житловий будинок по [ADDRESS]було накладено за заявою позивачки [PERSON] 11 березня 2005 року, тобто після укладення договору дарування. Дослідженими в судовому засіданні матеріалами нотаріальної справи, реєстром приватного нотаріуса Лучинської Л.П., довідкою № 679736-1852 від 22 лютого 2005 року, витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави № 2618075 від 22 лютого 2005 року та витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 2617937 від 22 лютого 2005 року доведено, що станом на 22 лютого 2005 року, тобто часу укладення договору дарування між [PERSON]. та [PERSON]., будь-яких заборон по будинковолодінню [ADDRESS]не було. Таким чином доведено, що при укладенні договору дарування від 22 лютого 2005 року будь-яких порушень законодавства не допущено. Згідно ст. 651 ЦК України (в редакції 2004 року) підставами для розірвання договору дарування є згода сторін,якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено, або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін при істотному порушенні договору другою стороною та інше. Однак в даному випадку жодна з сторін про свою вимогу розірвання договору не заявила, а така вимога є від інших осіб. Враховуючи те, що рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 24 жовтня 2006 року, ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 30 січня 2007 року, ухвалою Верховного Суду України від 15 серпня 2007 року, згідно з ч.3 ст. 61 ЦПК України доведено, що судом було частково задоволено позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], зокрема визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON], [PERSON], [PERSON] 3 квітня 2004 року, зареєстрованого за № 279, визнано недійсним договір розділу спадкового майна від 3 квітня 2004 року, укладений між [PERSON], [PERSON]та [PERSON], встановлено факт прийняття спадщини позивачами [PERSON]та [PERSON]після смерті їх батька [PERSON] [INFO] і в цій частині рішення суду від 24 жовтня 2006 року набрало законної сили. Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 3 квітня 2004 року доведено, що відповідач [PERSON] також є спадкоємцем і має право на спадщину за законом після смерті свого батька. Суд вважає, що рішення суду від 24 жовтня 2006 року в частині, що набрала законної сили, згідно зі ст. 652 ЦК України (в редакції 2004 року), є істотною зміною обставин, оскільки вони змінились настільки, що якби сторони договору дарування від 22 лютого 2005 року могли це передбачити, вони договір би уклали на інших умовах. Таким чином доведено, що договір дарування укладений між відповідачами [PERSON] та [PERSON]на умовах від 22 лютого 2005 року існувати не може і тому підлягає розірванню. Суд вважає, що позовна вимога про усунення від права на спадкування за законом відповідача [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки свідоцтвом про право на спадщину за законом він вже визнаний спадкоємцем частки спадкового майна, що складається з цілого житлового будинку з господарськими побудовами по [ADDRESS] і це свідоцтво на даний час не скасоване, не визнано незаконним саме в цій частині і позовні вимоги щодо цього відсутні. Посилання позивачів як на підставу для усунення відповідача [PERSON] від права на спадкування за законом на те, що він ухилявся від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки згідно зі ст. 528 ЦК України в редакції 1963 року (ст. 1224 ЦК України в редакції 2004 року) вказана підстава може мати місце лише при злісному ухиленні від виконання такого обов'язку, якщо ця обставина встановлена судом. Однак будь-яких доказів цієї обставини позивачами суду не надано і ході судового розгляду справи не здобуто. Суд вважає, що позовна вимога про розділ спадкового майна також не підлягає задоволенню, оскільки позивачі просять спадкове майно, що складається з цілого житлового будинку з господарськими побудовами [ADDRESS]поділити між ними двома визнавши за ними право власності по &frac12; частині майна на кожну. Однак заявами (а.с.335-341, 346-347) доведено,що позивачі [PERSON], [PERSON]. та відповідачі [PERSON], [PERSON]. 20 лютого та 1 березня 2007 року звертались в Хмільницький міськрайонний суд для видачі виконавчих листів для виконання рішення суду від 24 жовтня 2006 року в примусовому порядку, виконавчі листи отримали і звернули їх для примусового виконання у Державну виконавчу службу Хмільницького МРУЮ. Постановами про відкриття виконавчого провадження від 26 лютого 2007 року доведено, що всі виконавчі листи були прийняті до примусового виконання. Показами позивачів [PERSON]., [PERSON]., відповідачів [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]. доведено, що вони повністю виконали рішення Хмільницького міськрайонного суду від 24 жовтня 2006 року в частині визнання права на спадщину за законом та розділу спадкового майна в тому числі стягнення грошових компенсацій з відповідача [PERSON] за відступ від частки в спадковому майні та грошову компенсацію за належні частки в житловому будинку [PERSON] та [PERSON]. Виконання рішення суду від 24 жовтня 2006 року повністю доведено договором довічного утримання укладеного 7 серпня 2007 року між позивачами [PERSON], [PERSON]та відповідачем [PERSON]. Згідно вказаного договору [PERSON] та [PERSON] передали у власність [PERSON] 63/100 частини житлового будинку [ADDRESS]. Пунктом 2 цього договору доведено, що вказана частина житлового будинку належить [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 24 жовтня 2006 року по справі № 2-8 2006 рік, зареєстрованого у Вінницькому ООБТІ 29 березня 2007 року і записано в реєстрову книгу № 22 стор. 73 за реєстром № 3600. Таким чином доведено, що рішення суду від 24 жовтня 2006 року в частині розділу спадкового майна виконано сторонами повністю до прийняття Верховним Судом України касаційної скарги [PERSON]. В даний час сторони не бажають ставити вимогу про скасування виконання рішення суду від 24 жовтня 2006 року, договору довічного утримання від 7 серпня 2007 року та повернення коштів отриманих сторонами при виконанні рішення. Таким чином доведено, що сторони самостійно вирішили питання про розділ спадкового майна, документально його оформили і позовна вимога [PERSON]. та [PERSON] є безпідставною, а тому в задоволенні позову в частині розділу спадкового майна також слід відмовити.

Outcome: partial