Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-23 00:00:00

Позивачка 03.01.2008 року звернулася до суду з позовом до відповідача про внесення зміни в трудову книжку дати звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі за фактично відпрацьований час, відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги й просить суд визнати наказ про звільнення як не відповідає вимогам закону, поновити її на роботі на посаді фармацевта з 25.11.2007 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, заборгованість по заробітній платі 717, 16 грн., моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Позивачка посилається на те, що вона працювала у відповідача з 09.04.2007 року по 24.11.2007 року фармацевтом. 09.11.2007 року вона подала заяву про звільнення її за власним бажанням. 14.11.2007 року вона знову по пошті направила відповідачу заяву про звільнення її на підставі ст. 38 п.3 КЗ п П України . З 26.11.2007 року вона була звільнена на підставі ст. 38 КЗ п П України, за власним бажанням, і в цей же день вона отримала трудову книжку. Вважає, що її звільнення не відповідає вимогам закону, так як її повинні звільнити на підставі ст. 38 п.3 КЗ п П України. Тому просить поновити її на роботі на посаді фармацевта з 25.11.2007 року. Так як відповідач не врахував часи її переробітки, вона працювала більше ніж 40 годин за неділю, що підтверджує табелем робочого часу який вела [PERSON], то відповідач повинен їй сплатити 717,16 грн. за роботу в надурочний час, так як вона відпрацювала в надурочний час 129,25 годин. Не може пояснити суду чому не звернулась до суду про поновлення на роботі в установлений законом місячний строк з дня видачі трудової книжки. Представник відповідача ДП «Аптека № 219» ТОВ «Обласна аптечна холдінгова компанія» позов не визнав і пояснив, що заробітну плату позивачки платили згідно посадового окладу. Тривалість робочого часу позивачки не перевищувала 40 годин на тиждень. Надурочно [PERSON] не працювала на підприємстві, що підтверджується табелем робочого часу який вівся відповідним за це на підприємстві працівником [PERSON] . 12.11.2007 року позивачка звернулась з заявою до відповідача про звільнення її за власним бажанням. З 26.11.2007 року [PERSON] наказом була звільнена на підставі ст. 38 КЗ п П України, за власним бажанням і їй була видана трудова книжка, так як вона до роботи не приступила. Останній день роботи позивачки був 23.11. 2007 року, а після цього два дня вихідних. В день звільнення заперечень від позивачки, що вона бажає працювати не поступило. В трудовій книжці помилково вказано день звільнення з 22.11.2007 року. Після звільнення [PERSON], 29.11.2007 року була отримана її заява, яка не збереглась, про звільнення її на підставі ст. 38 п.3 КЗ п П України. При звільненні з позивачкою було проведено повний розрахунок про що, вони письмово це підтвердила. Ніяких порушень норм трудового законодавства при роботі [PERSON] на підприємстві, та звільненні, допущено не було. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вислухавши думку сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 09.04.2007 р. на посаді фармацевта а.с.-41 Наказом №110 -к від 22.11.2007 р. позивачка звільнена з 26.11.2007 р. по ст. 38 КЗ п П України, за власним бажанням. а.с.-42. Підставою явилась заява позивачки від 09.11.2007 року, де вона вказує звільнити її за власним бажанням, яка поступила до відповідача 12.11.2007 року. а.с.-39. Позивачка не заперечує, що вона подала таку заяву відповідачу. Відповідно п.1 ст. 38 КЗ п П України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника за два тижні. Враховуючи заяву [PERSON]. про причини звільнення, а також ту обставину, що на час її звільнення, 26.11.2007 року, другої заяви не було у відповідача, суд вважає, що вимоги позивачки про визнання наказу про звільнення як не відповідає вимогам закону ( повинні звільнити на підставі п.3 ст. 38 КЗп П України), поновлення її на роботі на посаді фармацевта з 25.11.2007 року, стягнення середнього заробіток за час вимушеного прогулу, не підлягають задоволенню, так як порядок звільнення порушено не було. Окрема цього позивачка в судовому засіданні не ставить питання про зміну формулювання причини її звільнення в наказі та трудовій книжці. Згідно копії наказу № 8 від 3.01.2007 р. в ДП «Аптека № 219» табель урахування робочого часу співробітників покладене на [PERSON]. а.с. 49. Як вбачається з колективного договору ДП «Аптека № 219» на 2007 р. встановлена робоча неділя не більше 40 годин. а.с. -91-105. Згідно табелів урахування робочого часу які вела [PERSON] . за квітень - листопад 2007 р. робоча неділя [PERSON]. тривала не більше 40 годин а.с.56-75. Згідно штатного розпорядку з 1.03.2007 р. фармацевту встановлений оклад 495 грн. а.с.-107. Як видно з копії розрахункових листків та видаткового касового ордеру повний розрахунок по заробітній платі та другими виплатами був проведений з позивачкою 10.12.2007 року, про що свідчіть її письмове пояснення і підписи. а.с.43-47. Таким чином суд вважає, що доводи позивачки про те що вона працювала в надурочний час та їй не виплатили за цей час заробітну плату ні чим не підтверджуються, тому позов про стягнення з відповідача заробітної плати у розмірі 717, 16 грн., за роботу в надурочний час, не підлягає задоволенні. Суд не бере до уваги табелі урахуванню відпрацьованого часу, які зі слів позивачки вела завідуюча аптечним пунктом [PERSON], а.с.7-10,12, і вважає, що вони не можуть свідчити що позивачка перепрацьовувала, так як [PERSON] не мала права по наказу їх вести. Моральна шкода також не відлягає задоволенню, так як [PERSON] не довела того, що відповідачем були порушені її законні права, які привели до моральних страждань. Постановою пом. прокурора м. Краматорська про відмову в порушення кримінальної справи відносно [PERSON]. - завідуючої аптеки ДП «Аптека № 219» ТОВ «Обласна аптечна холдінгова компанія» підтверджується, перевірка проводилась на підстави заява [PERSON]., що відповідачем не порушувалось законодавство про працю а.с.50. Таким чином позовні вимоги позивача не основані на законі і в їх задоволенні суд вважає необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed