Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-30 00:00:00

В травні 2008 року [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до комунального підприємства „ Чернігівводоканал” Чернігівської міської ради про визнання незаконними дій , стягнення грошових коштів та моральної шкоди ( а. с. 4-5). Позивачі зазначали, що [PERSON] є споживачем холодної води , яку поставляє відповідач. В 1999 - 2001 роках з певних обставин у позивачів утворилась заборгованість, проти якої вони не заперечували. Однак, на той час КП ЖКГ „ ЖЕК - 10” звернулося в суд з позовом про стягнення з позивачів заборгованості за період з 01 липня 1999 року по 01 липня 2002 року. Ухвалою суду від 08 листопада 2002 року провадження у справі було закрите у зв'язку з тим, що позивачі до винесення рішення повністю сплатили борг і позивач відмовився від позову. Проте, комунальне підприємство „Чернігівводоканал” Чернігівської міської ради в серпні 2004 року знову звернулося в суд з позовом про стягнення заборгованості за період з 01 липня 2001 року по 30 червня 2004 року, включаючи період, за який борг вже був сплачений - з 01 липня 2001 року по 01 липня 2002 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 листопада 2004 року позов було задоволено. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 22 лютого 2005 року рішення скасовано , провадження у справі закрито в частині стягнення за період з 01 липня 2001 року по 01 липня 2002року. За інший період, як вказують позивачі, спору не було. Незважаючи на вказане рішення, комунальне підприємство „Чернігівводоканал” Чернігівської міської ради , як вказують позивачі, щомісячно , починаючи з березня 2005 року , надсилає повідомлення про сплату боргу в сумі 238 грн. 06 коп., приєднуючи до неї поточну оплату. Позивачі вказують, що в них немає заборгованості, а є переплата. На вхідних дверях їх під'їзду наклеєна об'ява комунального підприємства „ Чернігівводоканал” Чернігівської міської ради , в якій їх квартиру зазначено як боржників. В травні 2008 року позивачі отримали повідомлення про відключення їх квартири від водопостачання. Позивачі вказують, що такими діями їм завдано моральну шкоду, оскільки від них вимагають сплату неіснуючого боргу протягом чотирьох років. Позивачі просили визнати незаконними дії комунального підприємства „Чернігіводоканал” Чернігівської міської ради щодо стягнення заборгованості в сумі 238 грн. 06 коп., стягнути на їх користь 67 грн., як зайво сплачених за користування холодною водою, 3000 грн. моральної шкоди та судові витрати. В ході розгляду даної справи до участі в розгляді було залучено в якості відповідача комунальне підприємство „ ЖЕК - 10 ” Чернігівської міської ради. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 вересня 2008 року позовні вимоги задоволені частково. Визнано незаконними дії комунального підприємства „ Чернігіводоканал” Чернігівської міської ради щодо нарахування заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 238 грн. 06 коп. за адресою : [ADDRESS]. Стягнуто з комунального підприємства „Чернігівводоканал” Чернігівської міської ради на користь: [PERSON] грошові кошти в розмірі 49 грн.60 коп. та моральну шкоду в розмірі 100 грн., на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 100 грн. та судові витрати в розмірі 10 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі комунальне підприємство „Чернігівводоканал” Чернігівської міської ради просить скасувати рішення суду першої інстанції від 22 вересня 2008 року через порушення судом норм матеріально та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин , що мають значення для справи, та постановити нове рішення , яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Апелянт вказує, що судом першої інстанції безпідставно не враховано той факт, що відповідно до акту передачі заборгованості населення комунальним підприємством ЖКГ „ ЖЕК-10” за водопостачання та водовідведення від 18 липня 2003 року , заборгованість позивачів за надані послуги з водопостачання та водовідведення була передана комунальному підприємству „Чернігівводоканал” Чернігівської міської ради в липні 2003 року в сумі 248 грн.32 коп. комунальним підприємством ЖКГ „ЖЕК-10”. Апелянт зазначає, що оскільки заборгованість позивачів в період з 01 липня 1999 по 01 липня 2002 року відсутня , за період з 01 липня 2002 року по 01 липня 2004 року також позивачами була погашена існуюча заборгованість, за період з 01 липня 2004 року по 01 липня 2008 року заборгованості не виникало, то можливо зробити висновок, що заборгованість утворилась ще до 01 липня 1999 року, оскільки вона має місце на особовому рахунку позивачів. Апелянт вважає, що відповідальність за розмір заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення, яка була передана комунальному підприємству „ Чернігівводоканал” в липні 2003 року в сумі 248 грн. 32 коп. , повинно нести комунальне підприємство ЖКГ „ЖЕК-10”, відповідно до акту передачі заборгованості. Дослідивши матеріали справи, вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу , перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції ,- скасуванню в частині стягнення з комунального підприємства "Чернігівводоканал" Чернігівської міської ради на користь [PERSON] та[PERSON] по сто гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Оскільки в даній частині рішення суду першої інстанції постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до положень ч.1, п. 4 статті 309 ЦПК України, дана обставина є підставою для ухвалення апеляційним судом нового рішення. Апеляційний суд вважає за необхідне в зазначеній частині позовних вимог ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] ,[PERSON] до комунального підприємства "Чернігівводоканал" Чернігівської міської ради про стягнення моральної шкоди. В іншій частині рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 вересня 2008 року необхідно залишити без змін, на підставі положень статті 308 ЦПК України. По справі встановлено, що згідно ухвали та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 22 лютого 2005 року ( а. с. 8, 40 - 41), апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 листопада 2004 року скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення з [PERSON], [PERSON] на користь комунального підприємства „Чернігівводоканал” Чернігівської міської ради заборгованості за водопостачання та водовідведення : за період з 01 липня 2001 року по 01 липня 2002 року і провадження у справі в цій частині закрито та за період з 01 липня 2002 по 01 липня 2004 року відмовлено позивачеві в задоволенні його позовних вимог в зазначеній частині . За даних обставин першої інстанції суд першої інстанції вірно зазначив в оскаржуваному рішенні, що у позивачів відсутня заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення станом на 01 липня 2004 року та за період з 01 липня 2004 по 01 липня 2008 року . Як пояснив представник комунального підприємства „ Чернігівводоканал” Чернігівської міської ради в судовому засіданні, - за даний період у позивачів існує переплата в розмірі 49 грн. 60 коп. Суд першої інстанції на основі з'ясованих обставин , на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні , обґрунтовано визнав незаконними дії комунального підприємства „ Чернігіводоканал” Чернігівської міської ради щодо нарахування заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 238 грн. 06 коп. за адресою : [ADDRESS]. Та відповідно стягнув з комунального підприємства „Чернігівводоканал” Чернігівської міської ради на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 49 грн.60 коп. Доводи апеляційної скарги відносно того, що відповідальність за розмір заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення, яка була передана комунальному підприємству „ Чернігвводоканал” в липні 2003 року в сумі 248 грн. 32 коп., несе комунальне підприємство „ ЖЕК-10” Чернігівської міської ради , відповідно до акту передачі заборгованості, не спростовують правильності висновків оскаржуваного рішення в зазначеній частині . Оскільки саме дії комунального підприємства „Чернігівводоканал” Чернігівської міської ради щодо нарахування заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 238 грн. 06 коп. за адресою: [ADDRESS] спонукали позивачів звернутися з даним позовом в суд за захистом своїх прав. Разом з тим, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення з комунального підприємства "Чернігівводоканал" Чернігівської міської ради на користь [PERSON] та[PERSON] по сто гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Оскільки в даній частині рішення суду першої інстанції постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до положень ч.1, п. 4 статті 309 ЦПК України дана обставина є підставою для ухвалення апеляційним судом нового рішення в зазначеній частині позовних вимог . Апеляційний суд вважає за необхідне в зазначеній частині позовних вимог ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] ,[PERSON] до комунального підприємства "Чернігівводоканал" Чернігівської міської ради про стягнення моральної шкоди. Стаття 4 , ч. 1, п. 5 Закону України „ Про захист прав споживачів” регламентує, що споживачі під час придбання , замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України , для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування моральної ( немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках , передбачених законодавством. Як встановлено по справі, між позивачем та комунальним підприємством „Чернігівводоканал” Чернігівської міської ради існують договірні відносини щодо водопостачання. Зазначені правовідносини відшкодування моральної шкоди з тих підстав, на які посилаються позивачі в обґрунтування позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, не передбачають. Крім того, як вбачається з обгрунтування вимог позовної заяви щодо стягнення моральної шкоди ( а. с. 4 - 5) та пояснень позивачки в судовому засіданні, вимоги про стягнення морального відшкодування позивачі заявляють з посиланням на положення статті 1167 Цивільного кодексу України, статті 24 Закону України „Про захист прав споживачів”. Проте, положення зазначених норм закону , а також положення статтей 16, 23 Цивільного кодексу України, статтей 22, 23 Закону України „Про захист прав споживачів", статті 19 Закону України " Про житлово - комунальні послуги" не передбачають відшкодування моральної шкоди при наявності тих обставин, на які посилаються позивачі, обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди. Враховуючи наведене та

Outcome: partial