Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить шлюб між ними розірвати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що між ним та відповідачкою укладено шлюб, який зареєстровано 31 січня 1987 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Печерського району міста Києва та про що в книзі реєстрацій актів про одруження зроблено запис за № 93. Зазначив, що у 2000 році він з дружиною виїхав до Німеччини, але не бажав постійно там жити і вирішив повернутись в Україну. З цього приводу між подружжям виникло непорозуміння і, оскільки, дружина не бажала повертатись в Україну, між ними відбулась сварка. 2005 року позивач повернувся в Україну і після того свою дружину вже більше не бачив. Також зазначив, що у зв'язку з цими подіями він не підтримує з дружиною жодних зв'язків та не веде з нею спільне господарство. Позивач вважає, що подальші подружні відносини та збереження шлюбу з відповідачкою буде суперечити його інтересам. Позивач в судовому засіданні підтримав позов з викладених у ньому підстав та просив суд задовольнити позовні вимоги. Відповідачка в судове засідання не з'явилася. Оскільки відповідачка була повідомлена про місце, день та час судового засідання належним чином в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України і від неї не надійшло повідомлення про причини неявки, суд, за згодою позивача, визнав за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідачки в заочному порядку. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Під час розгляду справи в судовому засіданні судом встановлено наступні факти. Сторони перебувають в шлюбі, який зареєстровано 31 січня 1987 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Печерського району міста Києва та про що в книзі реєстрацій актів про одруження зроблено запис за № 93 (а. с. 4). Дітей від шлюбу сторони не мають. Після того, як подружжя разом виїхало за кордон, між ними виникла суперечка з приводу подальшого проживання в Німеччині, яка перетворилась у сварку, під час якої з'ясувалось, що у позивача і у відповідачки різні погляди на сімейне життя та подальше спільне проживання. Позивач відмовився проживати разом з дружиною в Німеччині і у 2005 році повернувся в Україну. Таким чином, сторони тривалий час не проживають однією сім'єю, не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства. Шлюбні відносини між сторонами припинено. Подальше збереження шлюбу неможливе та буде суперечити інтересам позивача. Згідно норми частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, суд приходить до висновку, що сім'я позивача з відповідачкою фактично розпалась, зберегти її неможливо, а тому подальше перебування подружжя в зареєстрованому шлюбі та збереження шлюбу між ними буде суперечити інтересам позивача і шлюб між сторонами слід розірвати. Витрати по реєстрації розірвання шлюбу покласти на позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved