Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права на земельну частку (пай) та зобов'язання видати державний акт на право власності на земельний пай. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з 01 лютого 1995 року вона працювала різноробочою та була прийнята у члени колгоспу ім. Суворова, а потім після його перереєстрації 06 березня 1995 року і його правонаступника КСП ім. Суворова Солонянського району, членом якого була до дня виключення 05 лютого 1997 року. КСП ім. Суворова рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18 січня 2001 року визнано банкрутом, а правонаступників у КСП ім. Суворова немає. Державний акт на право колективної власності на землю КСП ім. Суворова було видано 25.12.1995 року, але у списку членів сільськогосподарського підприємства, що додається до державного акту на право колективної власності на землю КСП, вона не значиться і земельну частку (пай) не отримала. Вважає, що вона має право на рівну з іншими членами підприємства земельну частку (пай) розміром 7,09 умовних кадастрових гектари, так як була членом вказаного підприємства як на день передачі земель КСП ім. Суворова в колективну власність, так і до моменту виключення її з членів КСП у лютому 1997 року. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю і просила визнати за нею право на земельну частку (пай) та пояснила, що відповідно до записів як у трудовій книжці, так і до протоколу засідання правління КСП ім. Суворова вона була членом колгоспу ім. Суворова, а потім і його правонаступника КСП ім. Суворова з лютого 1989 року по 05 лютого 1997 року, що свідчить про те, що на день видачі державного акту та розпаювання земель колективної власності вона була членом даного КСП і як член КСП мала право на земельну частку (пай), але сертифікат на право на земельний пай не отримала. Вона неодноразово зверталась до адміністрації підприємства по питанню видачі їй сертифікату, де їй обіцяли вирішити питання включення її до списку на право на земельний пай на загальних зборах членів КСП, яке так вирішено і не було, в зв'язку з чим вона була змушена звернутися з позовом до суду за захистом порушеного права. Представник відповідача - Солонянської районної державної адміністрації в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти визнання за позивачкою права на земельну частку (пай), оскільки вважає, що як член КСП ім. Суворова на день видачі державного акту на право колективної власності на землю він має право на земельну частку (пай). Представник відповідача - Привільнянської сільської ради у судове засідання не з'явився. Згідно листа позов визнав та просив розглядати справу за відсутності їх представника, в зв'язку з чим суд вважає можливим розгляд справи в їх відсутність. Представник відповідача - КСП ім. Суворова в судове засідання не з'явився, так як рішенням арбітражного суду по справі Б-15\2\164-98 від 18.02.2001 року КСП ім. Суворова визнано банкрутом та ліквідовано, хоча відповідно до листа державного реєстратора Солонянської райдержадміністрації Дніпропетровської області державна реєстрація КСП ім. Суворова як юридичної особи в даний час не скасована. Згідно повідомлення Привільнянської сільської ради за місцем знаходження юридичної особи відсутні посадові особи та адмінбудівлі, в зв'язку з чим вручити судову повістку про день слухання справи не представляється можливим, тому суд вважає можливим розглянути справу в його відсутність по наявним в матеріалах справи доказах. Представник третьої особи - відділу земельних ресурсів у судове засідання не з'явився, згідно листа просив розглядати справу за відсутності їх представника. Суд, заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача - Солонянської районної державної адміністрації, дослідивши надані письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що позивачка відповідно до запису у трудовій книжці (а.с.7) 01 лютого 1989 року була прийнята на роботу та у члени колгоспу ім. Суворова, яке розпорядженням голови районної Ради народних депутатів від 06 березня 1995 року за №124 було перереєстровано в колективне сільськогосподарське підприємство ім. Суворова з правом правонаступництва, членом якого позивача стала автоматично, оскільки не подала письмової заяви про вихід. Свого членства в КСП вона не припиняла до дня виключення її з членів 05 лютого 1997 року відповідно до рішення загальних зборів КСП ім. Суворова (а.с.19-21), що підтверджується також записами у трудовій книжці позивачки (а.с.7). Вказане свідчить про те, що на період видачі КСП ім. Суворова Солонянського району державного акту на право колективної власності на землю 25 грудня 1995 року І-ДП №000088 (а.с.43-44) позивачка була членом КСП ім. Суворова, тому, відповідно до ст. 2 Указу Президента України “Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям” від 8.08.1995 року та Статуту КСП ім. Суворова (а.с.9-17) вона має право на земельний пай у розмірі 7,09 умовних кадастрових гектара як член КСП ім. Суворова, що свідчить про те, що вона помилково була не включена до списків членів КСП, які мали право на земельну частку (пай) та який є додатком до державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. Суворова (а.с.45-53). Хоча згідно листа державного реєстратора Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області державна реєстрація КСП ім. Суворова в даний час не скасована (а.с.27), за повідомленнями Привільнянської сільської ради (а.с.36,39) за місцем знаходження юридичної особи КСП ім. Суворова відсутні адмінбудівлі та посадові особи, що свідчить про фактичне припинення діяльності даного КСП, в зв'язку з чим в позасудовому порядку вирішити питання про визнання права позивачки на земельний пай не можливо, тому відновлення порушеного права позивачки підлягає в судовому порядку, в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Оскільки за позивачкою судом визнається право на земельний пай, суд вважає необхідним для реалізації цього права позивачкою зобов'язати Солонянську районну державну адміністрацію прийняти рішення про видачу державного акту на право власності на земельну ділянку, оскільки саме до компетенції вказаного відповідача в даний час віднесено вирішення цього питання, відповідно до ст. ст. 116, 122, 125, 126 Земельного кодексу України. Крім цього, в зв'язку з задоволенням позову суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки витрати по сплаті судового збору та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в примусовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved