Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-05 00:00:00

В липні 2008 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між нею та відповідачкою 20.05.2006 року, та визнати за нею право власності на вказану в договорі квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала, що 20.05.2006 року вона за договором купівлі-продажу придбала у відповідачки квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира належала відповідачці на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.07.1996 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.05.2006 року. Згідно укладеного договору купівлі-продажу від 20.05.2008 року, відповідачка отримала за вказану квартиру 115 000 грн. і надала її позивачці у користування, володіння та розпорядження, передав ключі від квартири та технічну документацію на неї. Пункт 8 укладеного договору купівлі-продажу від 20.05.2008 року передбачав нотаріальне посвідчення договору протягом трьох днів з дня його підписання сторонами і державну реєстрацію права власності на вказану в договорі квартиру. Також, пунктами 3, 9, 10 спірного договору було оговорено, що квартира, яка є предметом договору, під арештом та будь-якою забороною не знаходилась, витрати пов'язані з укладанням договору несе позивачка, чоловіки сторін не заперечували проти укладання вказаного договору. З 20.05.2006 року та по теперішній час позивачка проживає, користується та володіє спірною квартирою. Однак відповідачка належним чином не виконала умови укладеного договору, а саме у зв'язку з відсутністю вільного часу не з'являлася до нотаріуса для посвідчення спірного договору. У зв'язку з цим, позивачка вважає, що порушується її право володіння, користування та розпорядження квартирою [ADDRESS], а тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на підстави зазначені у позовній заяві. Крім того, вона зазначила, що взагалі не зверталася до нотаріуса для посвідчення спірного договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного між нею та відповідачкою 20.05.2006 року, оскільки хворіла. Представник відповідачки у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного між позивачкою та відповідачкою 20.05.2006 року, а також пояснив, що відповідачка є хворою людиною, практично сліпою та відмовляється від нотаріального посвідчення вказаного договору купівлі-продажу, окрім того на час укладення договору вона не прийняла спадщину, а тому не можливо було нотаріально посвідчити спірний договір. Кошти за вказаним договором відповідачка отримала в повному обсязі. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають по наступним підставам. Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. У судовому засіданні встановлено, що 20.05.2006 року між позивачкою та відповідачкою був укладений договір купівлі-продажу квартири, за яким відповідачка зобов'язалася передати позивачці у власність квартиру [ADDRESS]. Згідно п. 4 договору, продаж квартири здійснено за 115 000 грн., які відповідачка отримала повністю від позивачки до підписання цього договору. Відповідно до п. 8 договору, сторони домовилися, що даний договір підлягає нотаріальному посвідченню на протязі трьох днів з часу його підписання. Цей договір підписано обома сторонами. (а.с. 5). З пояснень представника відповідачки у судовому засіданні вбачається, що він визнає вимоги позову частково в частині визнання дійсним вказаного вище договору купівлі-продажу квартири від 20.05.2006 року та вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також він зазначив, що на час укладання спірного договору відповідачка не зареєструвала право власності на квартиру згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.05.2006 року, а отже не можливо було нотаріально посвідчити спірний договір. Крім того, посилався на те, що відповідачка є хворою людиною, практично сліпою та відмовляється від нотаріального посвідчення вказаного договору купівлі-продажу. Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право власності на житло від 26.07.1996 року, зареєстрованого в МБТІ за № 286 п-14, відповідачці -[PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS]. (а.с. 6). 20.05.2006 року Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою було видано відповідачці свідоцтво про право власності на спадщину за законом на 1/2 частину квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.07.1996 року. (а.с. 10). З повідомлення Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 19.06.2008 року № 7771 слідує, що станом на 19.06.2008 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за відповідачкою -[PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.07.1996 року. (а.с. 9). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідачка не зареєструвала право власності на 1/2 частину спірного майна - квартиру [ADDRESS], яку прийняла згідно свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 20.05.2006 року. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 55 Закону України від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», угоди про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється. У разі застави майбутнього майна або створення забезпечувального обтяження в майбутньому майні нотаріусу надаються документи, що підтверджують наявність прав на набуття такого майна у власність у майбутньому. При посвідченні угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна. Пунктом 38 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, передбачено, що договори про відчуження та заставу (іпотеку) майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, які підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється, та в передбачених законодавством випадках державну реєстрацію прав на це майно. Такі документи нотаріус приймає лише за наявності відмітки (штампа) про реєстрацію відповідних прав та витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, що є невід'ємною частиною правовстановлювального документа. За змістом ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. За таких обставин, недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу квартири від 20.05.2006 року пов'язане не з ухиленням відповідачки від таких дій, а з неможливістю подати нотаріусу необхідні документи. Крім того, як встановлено у судовому засіданні, спірний договір жодною зі сторін не виконувався. Вказана обставина підтверджується вказівкою позивачки на місце свого проживання [ADDRESS], а не у спірній квартирі, як вона зазначала у позові, а отже вказана квартира фактично не була передана у користування позивачки. Доказів про отримання відповідачкою коштів в сумі 115 000 грн. сторони не надали. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вбачається з пояснень сторін фактично спір відсутній, оскільки представником відповідача в судовому засіданні визнано факт укладення договору та отримання грошових коштів, а лише оспорюється прямо передбачена діючим законодавством норма щодо нотаріального посвідчення договору. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивачки про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного між нею та відповідачкою 20.05.2006 року, та визнання права власності на вказану квартиру являються безпідставними та необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки сторонами недодержано вимоги закону про нотаріальне посвідчення зазначеного договору купівлі-продажу не через ухилення відповідачки від таких дій, а з неможливістю подати нотаріусу необхідні документи, а також не відбулося повне або часткове виконання данного договору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed