Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-10 00:00:00

В червні 2008 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], Чернігівських міських електромереж, в якому просила стягнути у відшкодування матеріальної шкоди 6 976 грн. 99 коп. та у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 30 липня 2007 року працівник Чернігівських міських електромереж [PERSON] штовхнув її в спину, підставивши підніжку , в результаті чого вона впала та були зламані обидві руки. Тілесні ушкодження, які були їй заподіяні [PERSON], відносяться до категорії середньої тяжкості. В зв”язку з отриманими тілесними ушкодженнями вона тривали час знаходилася на лікуванні та витратила на придбання медичних препаратів 309 грн. 29 коп., 18 грн. на придбання плівки до ренгенкабінету, 48 грн. на проїзд до лікарських установ, 420 грн. на оплату послуг юриста по складанню процесуальних документів. Крім того, на протязі лікування вона потребувала стороннього догляду, її чоловік є інвалідом 2 групи і також потребує стороннього догляду, а тому на оплату вказаних послуг було витрачено 4760 грн. Загальна сума матеріальної шкоди становить 5537 грн. 29 коп., а з урахуванням індексу інфляції за період з серпня 2007 року по травень 2008 року ця сума складає 6976 грн. 99 коп. Такі дії відповідача спричини їй моральні страждання, які вона оцінює в 10 000 грн. Під час розгляду справи співвідповідачем по справі замість Чернігівських міських електромереж, які не являються юридичною особою, було залучено ВАТ ЕК „Чернігівобленерго”. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 вересня 2008 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції не дав належного правової оцінки показанням свідків [PERSON] і [PERSON], висновку судово-медичного обстеження № 2925 від 20.11.07 року, яким визначений механізм утворення тілесних ушкоджень; вказані докази повністю узгоджуються між собою. Апелянт вказує на те, що при виклику швидкої допомоги вона зазначила як отримала тілесні ушкодження і вказані дані занесені до медичних документів, але вказаним обставинам також не дано належної правової оцінки. Апелянт зазначає, що показання свідків [PERSON] і [PERSON] мають протиріччя, але суд безпідставно прийшов до висновку про їх достовірність. Апелянт вказує на те, що згідно з висновком судово-медичного обстеження № 2925 від 20.11.07 року отримані тілесні ушкодження могли виникнути при падінні після надання тілу прискорення і, на її думку, неможливі такі тілесні ушкодження при падінні в результаті того, що вона спіткнулася, але даним обставинам не надано належної правової оцінки. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку щодо відсутності вини ВАТ Чернігівобленерго”, оскільки конфлікт та шкода виникли в результаті виконання працівником товариства своїх трудових обов”язків. Також апелянт вказує на упередженість судді при розгляді справи. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] звернулася до Чернігівського міського відділу УМВС України в Чернігівській області з заявою про заподіяння 30 липня 2007 року їй тілесних ушкоджень. За даною заявою неодноразово проводилися відповідні перевірки, постановою від 03 квітня 2008 року в порушенні кримінальної справи було відмовлено на підставі п. 2 ст. 6 КПК України, за відсутністю складу злочину. Згідно з актом судово-медичного обстеження від 20.11.07 року у [PERSON] мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох променевих кісток в типовому місці, перелому лівої ліктьової кістки, садна правого колінного суглобу, синця в ділянці грудини, які могли утворитися 30.07.07 року від дії тупих предметів, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров”я. Найбільш ймовірно, що вищевказані тілесні ушкодження могли утворитися при падінні її на руки після надання тілу прискорення. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачкою не надано належних доказів, які б свідчили, що отримані нею тілесні ушкодження були заподіяні [PERSON], а конфлікт, що виник між позивачкою та відповідачем [PERSON] не пов»язаний з виконанням останнім трудових обов»язків, а тому відсутні підстави для відшкодування шкоди за рахунок юридичної особи. Проте, з таким висновком суду першої інстанції частково не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров”я фізичній особі, зобов”язана відшкодувати потерпілому заробіток, втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як вбачається з матеріалів справи, за заявою [PERSON] про заподіяння тілесних ушкоджень проводилась відповідна перевірка Чернігівським міським відділом УМВС України в Чернігівській області, пояснення давали [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно з поясненнями [PERSON] та [PERSON] липня 2007 року під час сварки відповідач штовхнув [PERSON] в спину, підставивши підніжку, від чого остання впала на асфальт. Під час розгляду справи вказані особи були допитані як свідки та підтвердили раніше надані пояснення. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] повністю узгоджуються з актом судово-медичного обстеження від 20.11.07 року про наявність та механізм утворення тілесних ушкоджень у позивачки, зокрема щодо утворення тілесних ушкоджень при падінні на руки після надання тілу прискорення. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] повністю узгоджуються з даними картки виклику швидкої допомоги від 30.07.07 року ( а. с. 60 - 62), згідно з якими зі слів [PERSON] тілесні ушкодження утворилися після того, як її штовхнули у спину, підставивши підніжку, і падіння на асфальт. З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що показання свідків [PERSON]та [PERSON] є достовірними, оскільки відсутні докази щодо зацікавленості вказаних осіб, їх показання повністю узгоджуються з актом судово-медичного обстеження від 20.11.07 року та з даними картки виклику швидкої допомоги від 30.07.07 року. Апеляційний суд критично ставиться до показань свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки [PERSON] є працівником Чернігівських електричних мереж та безпосередньо підлеглим [PERSON], а показання свідка [PERSON] не узгоджуються з іншими доказами по справі. Відповідно до ст. 61 ЦПК України постанова про відмову у порушенні кримінальної справи не є обов”язковою для суду при вирішення даної цивільної справи і має оцінюватися як один із доказів. Апеляційний суд критично ставиться до постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 03.04.08 року, оскільки з матеріалів про відмову у порушенні кримінальної справи вбачається, що перевірка за заявою [PERSON] про заподіяння тілесних ушкоджень проводилась поверхово і це слугувало підставою для неодноразового скасування винесених постанов про відмову у порушенні кримінальної справи. Зі змісту постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 03.04.08 року не вбачається за яких обставин органи дізнання дійшли висновку, що заподіянні тілесні ушкодження могли утворитися в результаті необережного падіння; не надано критичної оцінки поясненням [PERSON], який є підлеглим [PERSON], та поясненням [PERSON]; не вказано які докази вказують на зацікавленість [PERSON] З урахуванням викладеного апеляційний суд приходить до висновку, що постановлюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про те, що позивачкою не надано належних доказів про заподіяння їй матеріальної та моральної шкоди з вини [PERSON], а тому судове рішення в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового рішення. Як вбачається з матеріалів справи в зв”язку з отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] знаходилася на амбулаторному лікуванні з 30 липня 2007 року по 05 жовтня 2007 року. За вказаний період позивачкою на придбання медичних препаратів було витрачено 309 грн. 29 коп., що підтверджується фіскальними чеками ( а. с. 16, 17). В ході розгляду справи позивачкою не надано будь-яких доказів про те, що нею було витрачено 18 грн. на придбання плівки в ренгенкабінеті, 48 грн. на проїзд до лікарських установ, 420 грн. на оплату правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права. Під час розгляду справи позивачкою також не надано будь-яких доказів про те, що нею були понесені витрати по сторонньому догляду в сумі 4 760 грн., медичні дані про необхідність чоловіка позивачки у сторонньому догляду, оскільки згідно з даними МСЕК останньому протипоказана лише тривала хода ( а. с. 64). Позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди з урахуванням індексу інфляції будь-яким чином не обгрунтовані, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що з даним позовом [PERSON] була позбавлена можливості звернутися в серпні 2007 року. За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь позивачки слід стягнути у відшкодування матеріальної шкоди 309 грн. 29 коп. Заподіяння тілесних ушкоджень спричинило позивачці фізичний біль, потребувало додаткових зусиль для організації свого життя, а тому з урахуванням характеру та тривалості моральних страждань, виходячи із засад справедливості та розумності, апеляційний суд вважає, що з [PERSON] на користь позивачки слід стягнути у відшкодування моральної шкоди 2000 грн. Згідно ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім праціником під час виконання ним свої трудових ( службових) обов»язків. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] під час сварки спричинив позивачці тілесні шкодження, заподіяна шкода будь-яким чином не пов»язана із виконанням відповідачем своїх трудовихї обов»язків, а тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ВАТ ЕК «Чернігівобленерго». Доводи апеллянта про те, що конфлікт та шкода виникли в результаті виконання працівником товариства своїх трудових обов”язків, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі доводи є довільним тлумаченням правової норми. З урахуванням вимог ст. 4 Декрету КМУ „ Про державне мито” та ст. 81 ЦПК України [PERSON] при зверненні до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров”я, звільнена від сплати судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а тому судовий збір в сумі 34 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. , які були сплачені [PERSON] при поданні апеляційної скарги, мають бути повернуті. За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог до [PERSON] - скасуванню з постановленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог в зв”язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам справи.

Outcome: partial