Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-03 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідача про розподіл спільного майна подружжя, посилаючись на те, що з 24 листопада 1998 року по 25 липня 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі ними була придбана двокімнатна квартира [ADDRESS]. У договорі купівлі-продажу від 15 серпня 1996 року покупцем квартири зазначений лише відповідач, що також підтверджується довідкою ЧООБТІ. Оскільки даний договір був заключний в той час, коли сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, а спірна квартира була придбана за спільно нажиті кошти, вважає, що вона належить їм на праві спільної власності. Тому за нею має бути визнано право власності на Ѕ частину цієї квартири з виділенням її в натурі. Згоди на розподіл квартири з відповідачем не досягнуто, тому змушена звертатися за захистом своїх прав до суду. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила визнати за нею право власності на Ѕ частини квартири [ADDRESS] та виділити її в натурі по варіанту висновку № 174/175-БТ; 176-БТ судово-будівельної експертизи від 09 травня 2008 року. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встанови наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та сімейного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що з 24 листопада 1988 року по 25 липня 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно довідки ЧООБТІ від 23 жовтня 2007 року відповідач на підставі договору купівлі-продажу від 15 серпня 1996 року є власником квартири [ADDRESS]. Квартира є двокімнатною, загальною площею 49,9 кв.м., житловою площею 25,0 кв.м., розташована на 10-му поверсі 10-поверхового будинку. Ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч. 1 ст. 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В зв»язку з цим позивачка має право на визнання за нею права власності на Ѕ частини спірної квартири, а тому дана позовна вимога підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22 грудня 1995 року (з наступними змінами) визначено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. По справі проведено судову будівельно-технічну експертизу, згідно якої пропонується можливий варіант виділення в натурі Ѕ частини квартири [ADDRESS]. Враховуючи інтереси сторін, на думку суду саме за варіантом даного висновку експертизи необхідно виділити позивачці в натурі Ѕ частину квартири, оскільки він не утискує права та інтереси сторін. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 170 грн., 30 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи та половину вартості судово будівельно-технічної експертизи в сумі 430 грн. а всього 630 грн.

Outcome: approved