Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-27 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом про визнання недійсними договору купівлі-продажу незавершеного виробництва цукрового буряка від 01.06.2005 року на суму 3 434 620 гривень, який укладено від імені СТОВ МТС “Поляна” ( далі товариство) в особі директора товариства [PERSON]. з одного боку ( далі Директор) та товариства з обмеженою відповідальністю “Дім шпалер” з другої сторони. Рішенням Монастирищенського районного суду від 19.06.2008 року в задовленні позову [PERSON], [PERSON]до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю машино - тракторної станції "Поляна", товариства з обмеженою відповідальністю "Дім шпалер", треті особи, без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON], товариство з обмеженою відповідальністю “Цибулівський цукровий завод” про визнання угоди недійсною, відмовлено повністю. Учасники процесу, представники ТОВ “Цибулівський цукровий завод, ТОВ “Дім шпалер”, СТОВ МТС “Поляна”, позивач [PERSON]. оскаржили рішення Монастирищенського районного суду від 19.06.2008 року в апеляційний суд Черкаської області. Згідно ухвали апеляційного суду Черкаської області від 31.07.2008 року справу повернуто для належного оформлення з підстав не вирішення судом першої інстанції при постановленні рішення питання про судові витрати та необхідності постановлення додаткового рішення у справі. Учасники процесу в судове засідання не з'явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд на підставі ст. 220 ЦПК України ухвалив проводити судове засідання у відсутності учасників процесу. Дослідивши ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 31.07.2008 року, матеріали справи в частині вказаній в ухвалі апеляційного суду Черкаської області, суд вважає, що дійсно є підстави для постановлення додаткового рішення у справі виходячи з наступного : Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно з позовною заявою ( т. 1 а.с. 3-5), спір носить майновий характер, і його сума зазначена позивачами в розмірі 3 434 620 грн. За матеріалами справи позивачами згідно квитанції № К26/13 від 20.09.2005 року ( т. 1 а.с. 2) сплачено державне мито в розмірі 8 грн. 50 коп. Згідно пп.. “а” п.1 ст. 3 Декрету КМ України “ Про державне мито” державне мито із позовних заяв, що подаються до суду сплачується в розмірі 1% від ціни позову, але не менше 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, сума державного мита, що підлягає до сплати, за різницею в розмірі 8 грн. 50 коп. становить 1 691 гривня 50 коп. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 вказаної статті ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема витрати на інформаційно-технічне забезпечення. Розмір витрат на інформаційно-технічне забезпечення визначено Постановою КМ України і він становить у справах позовного провадження з розгляду спору майнового характеру 30 гривень. Позивачами витрати на інформаційно-технічне забезпечення не сплачено взагалі. Судом встановлено, що дійсно в резолютивній частині рішення Монастирищенського районного суду від 19.06.2008 року ( т. 4 а.с. 13-15) питання про судові витрати взагалі не вирішено, що є підставою для постановлення додаткового рішення у справі. Оскільки в задоволенні позову позивачам повністю відмовлено, судові витрати підлягають достягненню з них на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved