overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-03 00:00:00

Позивач просить суд продовжити термін на подання заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] рідного батька - [PERSON]. Після його смерті залишилося - житловий будинок, земельний сертифікат, грошовий вклад. Звернувшись в нотаріальну контору з заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину їй було відмовлено, на підставі того, що вона пропустила встановлений законом 6-ти місячний строк для подачі такої заяви, так як заявник пропустила строк з поважних причин, оскільки була юридичної необізнана. В судовому засіданні від заявника надійшли уточнення та доповнення до заяви, де вона просить суд продовжити строк для подання нею заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини до 15 грудня 2008 року. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але надіслав до суду повідомлення згідно якого просить розглянути справу за його відсутності , так як проти позову не заперечує. Суд, вислухав пояснення позивача, перевірив матеріали справи вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки вони не суперечать вимогам ст. 1272 ЦК України , згідно якої за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В даному випадку причину пропуску строку для прийняття спадщини суд вважає поважною.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-03 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою про надання права на шлюб, яка з червня 2008 року фактично знаходиться в шлюбних відносинах з [PERSON] [INFO]. Заявник в судовому засіданні в обґрунтування своїх вимог пояснила суду, що вони з [PERSON]люблять один одного та мають намір зареєструвати шлюб оскільки вона вагітна від нього і термін вагітності складає 20 тижнів, що підтверджено довідкою поліклінічного відділення Нововодолазької районної лікарні, але згідно ст. 22 СК України, особи, які бажають зареєструвати шлюб мають досягнути шлюбного віку, на день реєстрації шлюбу 18 - чоловіків, на день реєстрації шлюбу, жінки - 17 років на день реєстрації шлюбу. На сьогоднішній день заявнику виповнилось повних 15 років і вона просить суд надати їй право на шлюб з [PERSON], оскільки це не суперечить її інтересам, і бажає, щоб її волевиявлення було виконано, тому для реєстрації шлюбу необхідно дозвіл суду. Батьки заявника не заперечують проти реєстрації шлюбу доньки з [PERSON]. [PERSON]. має постійне місце роботи і зможе утримувати сім'ю. По даному факту мається пропозиція Опікунської ради Рокитненської сільської ради Харківської області, де вказується про доцільність реєстрації шлюбу. В судовому засіданні представник Опікунської ради Рокитненської сільської ради Харківської області заявив усне клопотання допитати в якості зацікавлених осіб мати заявника [PERSON]. та майбутнього чоловіка [PERSON]. Мати пояснила, що в зв'язку з складеними обставинами вона згодна на те щоб діти зареєстрували шлюб. [PERSON]. пояснив, що кохає та поважає [PERSON] та хоче вступити з нею в шлюбні відносини. На підставі пояснень та обставин, які склалися у заявника представник Опікунської ради Рокитненської сільської ради Харківської області заявлені вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та не заперечує проти надання дозволу на реєстрацію шлюбу заявника з [PERSON]. Суд вислухавши заявника, вивчивши матеріали справи прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню як обґрунтована так як згідно ст. 22 СК України, особи, які бажають зареєструвати шлюб мають досягнути шлюбного віку, на день реєстрації шлюбу 18 - чоловіків, на день реєстрації шлюбу, жінки - 17 років на день реєстрації шлюбу. На сьогоднішній день заявнику виповнилось повних 15 років і вона просить суд надати їй право на шлюб з [PERSON], оскільки це не суперечить її інтересам. Згідно ч.2 ст. 23 СК України заявнику може бути надано право на шлюб до виповнення їй 17 років, якщо буде встановлено її інтересам, тому оскільки зібрані по справі докази, їх належна оцінка та пояснення сторін вказують на наявність підстав для надання [PERSON] права на реєстрацію шлюбу суд вважає можливим подану заяву задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-03 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити, що трудова книжка видана 15 вересня 1979 року на ім’я [PERSON] належить її покійному чоловікові [PERSON] , який помер 12 серпня 2008 року. Мотивуючи свої вимоги, заявниця вказує, що в зв’язку з вирішенням питання про нарахування пенсії у разі втрати годувальника вона звернулася до Управління Пенсійного Фонду України в Каланчацькому районі, надавши необхідні документи. Однак виявилось, що в документах прізвище чоловіка вказано по – різному: в свідоцтві про одруження та в свідоцтвах про народження дітей значиться як [PERSON] , а в трудовій книжці - [PERSON] . Вказана помилка перешкоджає заявниці в подальшому оформлені пенсії. Виправити помилку в трудовій книжці не можливо та не доцільно оскільки чоловік помер 12 серпня 2008 року. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім’я, по-батькові, місце і час народження якої, зазначені в документах, не збігаються з ім’ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або паспорті. Судом встановлено, що дійсно в трудовій книжці покійного чоловіка заявниці його прізвище вказано [PERSON] , що не співпадає з записами в свідоцтві про одруження, свідоцтвах про народження дітей, свідоцтві про смерть, де його прізвище значиться, як [PERSON] . Вказана помилка перешкоджає заявниці оформити пенсію. Суд вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки всі інші дані, зазначені в інших правовстановлюючих документах, співпадають з даними трудової книжки. Крім того, зазначений правовстановлюючий документ видано йому.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-03 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити, що [PERSON] , який помер [INFO], є батьком її дітей: [PERSON] [INFO]; [PERSON] [INFO] року народження; [PERSON] [INFO] року народження. Зазначений факт їй необхідно встановити для належного оформлення пенсії по втраті годувальника на неповнолітніх синів. Мотивуючи свої вимоги, заявниця вказує, що з нині покійним [PERSON] у період з 1986 року по 1998 рік проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу. В 1998 році шлюб було зареєстровано Мирненською селищною радою, актовий запис [NUMBER] в якому вони проживали до смерті чоловіка, а саме до [INFO]. За час спільного проживання з покійним були народжені діти: [INFO] року [PERSON] ; [INFO] року [PERSON] ; [INFO] року [PERSON] . Оскільки, діти були народжені у незареєстрованому шлюбі, запис про батька дітей у Книзі реєстрації народжень було вчинено відповідно до ст. 135 СК України, а саме за її прізвищем, а ім'я та по батькові дітей визначено за її вказівкою. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлено за рішенням суду, при цьому заява про встановлення батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України. Судом встановлено, що у період з 1986 року по 2008 рік заявниця проживала однією сім'єю з [PERSON] , від спільного проживання в них народилися діти: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . Оскільки, діти були народжені у незареєстрованому шлюбі, запис про батька дітей у Книзі реєстрації народжень було вчинено відповідно до ст. 135 СК України. [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про його смерть за [NUMBER] . Після його смерті заявниця не має можливості реалізувати своє право на отримання пенсії по втраті годувальника на неповнолітніх дітей в зв'язку з тим, що в свідоцтвах про реєстрацію народження дітей [PERSON] не записаний, як батько дітей. Той факт, що нині покійний [PERSON] є батьком синів заявниці, підтверджується показаннями свідків. Так, свідок [PERSON] пояснила, що дійсно її нині покійний брат [PERSON] тривалий час проживав однією сім'єю з [PERSON] , від спільного проживання в них народилися діти: [INFO] року [PERSON] ; [INFO] року [PERSON] ; [INFO] року [PERSON] , які є її племінниками. Крім того, за життя її брата діти перебувала на його утримані та він в свою чергу визнавав себе їх батьком. Свідок [PERSON] пояснив, що його нині покійний брат [PERSON] дійсно є батьком [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що вони проживали по-сусідськи з нині покійним. [PERSON] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є його синами, він проживав з ними та [PERSON] однією сім'єю, сини перебували на його утриманні. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту батьківства. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-03 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] просять визначити їм додатковий строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом від спадкодавця [PERSON] . Мотивуючи свої вимоги, позивачі вказують, що [PERSON] , яка померла 24 січня 2001 року, була їм рідною тіткою. Після смерті тітки залишилась спадщина, яка складається з нерухомого майна, яке вони успадкували у відповідності до заповіту, факт успадкування якого підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 28 березня 1989 року. У 2008 році стало відомо, що окрім нерухомого майна, яке було визначене у заповіті залишалася не успадкованою частина спадщини, що не була охоплена заповітом, а саме заощадження в Ощадному банку України. З цих причин у встановлений законодавством строк не було подано заяви до державної нотаріальної кантори про прийняття спадщини за законом, яка не увійшла до складу спадщини за заповітом. Відповідач з моменту відкриття спадщини і до цього часу не вчинив будь-яких дій спрямованих на відчуження спадщини та визнання її відумерлою. Відповідач позов визнає. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе постановити рішення при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] , позивачі [PERSON] та [PERSON] стали спадкоємцем нерухомого майна, яке належало покійній, за заповітом та частини спадкового мана за законом, яке не було охоплено заповітом, а саме заощаджень в Ощадному Банку України. Відповідно до статті 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України визначено, що, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч.6 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Позивачі своєчасно не звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом і пропустили строк подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Строк звернення позивачі пропустили в зв’язку з тим, що їм було невідомо про наявність спадкового майна у вигляді заощаджень в Ощадному банку України. Суд вважає причину пропуску вказаного строку поважною, тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-03 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити, що він народився [INFO] року та його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Мотивуючи свої вимоги, заявник вказує, що після смерті матері [PERSON] 19.12.2006 року залишилася спадщина, яку він має намір успадкувати, однак прийняти спадщину не має можливості в зв’язку з втратою свідоцтва про народження, яке є підтвердженням того, що померла є його матір’ю. При зверненні до відділу реєстрації актів цивільного стану Каланчацького районного управління юстиції за видачею дубліката свідоцтва про народження в його видачі було відмовлено із-за відсутності актових записів цивільного стану. Данні обставини перешкоджають йому скористатися встановленим законом правом на прийняття спадщини. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно п. 1 ч.1, п. 7 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами та про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом реєстрації актів цивільного стану факту народження. Судом встановлено, що [PERSON] дійсно народився [INFO] року в смт. Каланчак, Каланчацького району, Херсонської області, в підтвердження чого свідчить запис в паспорті заявника про дату та місце його народження. Той факт, що нині покійні [PERSON] та [PERSON] є батьками заявника, підтверджується показаннями свідка. Так, свідок [PERSON] пояснив, що він проживав з нині покійними [PERSON] та [PERSON] по-сусідськи. [PERSON] та [PERSON] дійсно є батьками [PERSON] , проживали з ним однією сім’єю та перебували на його утримані. Суд вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки відомості про дату народження співпадають з відомостями, які містяться в паспорті заявника. Той факт, що нині покійні [PERSON] та [PERSON] є батьками заявника, підтверджується належними доказами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства „Херсонський бавовняний комбінат” про стягнення оплати часу простою, посилаючись на те, що вона працює у відповідача. Протягом останніх десяти років на підприємстві мали місце простої. Відповідач не провів оплату часу простою позивачу на суму 3667 гривень. У зв'язку з цим вона просить суд стягнути з відповідача на свою користь оплату часу простою у сумі 3667 гривень. В судовому засіданні представник позивача уточнила розмір позовних вимог, з підстав, вказаних в позовній заяві, просила суд стягнути з відповідача на користь позивача оплату часу простою за 2007-2008 роки у сумі 6884,08 гривень. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в межах строку позовної давності, просив суд застосувати до позовних вимог строк позовної давності три роки, і стягнути з відповідача на користь позивача лише оплату простою, який мав місце за останні три роки. Заслухавши сторони, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 12 Закону України „Про оплату праці” норми оплати праці за час простою, який мав місце не з вини працівника встановлюються Кодексом законів про працю України, норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою статті 12 та Кодексом законів про працю України є мінімальними державними гарантіями. Згідно ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Судом встановлено, що позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем з 1975 року. На підприємстві мали місце простої з 2003 року. Простої на ВАТ „Херсонський бавовняний комбінат” виникали не з вини працівників, і тому суд приходить до висновку, що оплата часу простою позивачу повинна здійснюватися в розмірі 2/3 тарифної ставки (окладу) встановленого працівникові на час виникнення простою. Окрім цього, позивачу надавалась відпустка з ініціативи власника з частковим збереженням заробітної плати, що підтверджується довідкою № 18-25-6-916 від 17.09.2008 року. Згідно цієї ж довідки, за період простою у якості оплати відпустки за ініціативою власника позивачу нараховано 299,28 гривень. Суд вважає, що вимоги представника відповідача про застосування до позовних вимог [PERSON] позовної давності не підлягають задоволенню, при цьому суд керується положеннями ч. 2 ст. 233 КЗпП України. Таким чином, на підставі наведених позивачем розрахунків за час простою не з вини працівника за період з січня 2007 року по липень 2008 року з відповідача на користь позивача, суд вважає за необхідне стягнути суму в розмірі 6884,08 гривень. Оскільки справляння і сплата податку з громадян є обов’язком роботодавця та працівника, вище розрахована сума зазначена без утримання прибуткового податку та інших обов’язкових платежів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства „Херсонський бавовняний комбінат” про стягнення оплати часу простою, посилаючись на те, що вона працює у відповідача. Протягом останніх десяти років на підприємстві мали місце простої. Відповідач не провів оплату часу простою позивачу на суму 4867 гривень. У зв'язку з цим вона просить суд стягнути з відповідача на свою користь оплату часу простою у сумі 4867 гривень. В судовому засіданні представник позивача уточнила розмір позовних вимог, з підстав, вказаних в позовній заяві, просила суд стягнути з відповідача на користь позивача оплату часу простою за 2001-2008 роки у сумі 10390,50 гривень. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в межах строку позовної давності, просив суд застосувати до позовних вимог строк позовної давності три роки, і стягнути з відповідача на користь позивача лише оплату простою, який мав місце за останні три роки. Заслухавши сторони, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 12 Закону України „Про оплату праці” норми оплати праці за час простою, який мав місце не з вини працівника встановлюються Кодексом законів про працю України, норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою статті 12 та Кодексом законів про працю України є мінімальними державними гарантіями. Згідно ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Судом встановлено, що позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем з 1975 року. На підприємстві мали місце простої з 2001 року. Простої на ВАТ „Херсонський бавовняний комбінат” виникали не з вини працівників, і тому суд приходить до висновку, що оплата часу простою позивачу повинна здійснюватися в розмірі 2/3 тарифної ставки (окладу) встановленого працівникові на час виникнення простою. Окрім цього, позивачу надавалась відпустка з ініціативи власника з частковим збереженням заробітної плати, що підтверджується довідкою № 18-25-1-1258 від 18.09.2008 року. Згідно цієї ж довідки, за період простою у якості оплати відпустки за ініціативою власника позивачу нараховано 765,07 гривень. Суд вважає, що вимоги представника відповідача про застосування до позовних вимог [PERSON] позовної давності не підлягають задоволенню, при цьому суд керується положеннями ч. 2 ст. 233 КЗпП України. Таким чином, на підставі наведених позивачем розрахунків за час простою не з вини працівника за період з серпня 2001 року по липень 2008 року з відповідача на користь позивача, суд вважає за необхідне стягнути суму в розмірі 10390,50 гривень. Оскільки справляння і сплата податку з громадян є обов’язком роботодавця та працівника, вище розрахована сума зазначена без утримання прибуткового податку та інших обов’язкових платежів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства „Херсонський бавовняний комбінат” про стягнення оплати часу простою, посилаючись на те, що вона працює у відповідача. Протягом останніх десяти років на підприємстві мали місце простої. Відповідач не провів оплату часу простою позивачу на суму 5162 гривень. У зв'язку з цим вона просить суд стягнути з відповідача на свою користь оплату часу простою у сумі 5162 гривень. В судовому засіданні представник позивача уточнила розмір позовних вимог, з підстав, вказаних в позовній заяві, просила суд стягнути з відповідача на користь позивача оплату часу простою за 2007-2008 роки у сумі 5028,80 гривень. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в межах строку позовної давності, просив суд застосувати до позовних вимог строк позовної давності три роки, і стягнути з відповідача на користь позивача лише оплату простою, який мав місце за останні три роки. Заслухавши сторони, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 12 Закону України „Про оплату праці” норми оплати праці за час простою, який мав місце не з вини працівника встановлюються Кодексом законів про працю України, норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою статті 12 та Кодексом законів про працю України є мінімальними державними гарантіями. Згідно ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Судом встановлено, що позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем з 1965 року. На підприємстві мали місце простої з 2001 року. Простої на ВАТ „Херсонський бавовняний комбінат” виникали не з вини працівників, і тому суд приходить до висновку, що оплата часу простою позивачу повинна здійснюватися в розмірі 2/3 тарифної ставки (окладу) встановленого працівникові на час виникнення простою. Окрім цього, позивачу надавалась відпустка з ініціативи власника з частковим збереженням заробітної плати, що підтверджується довідкою № 18-25-2-1250 від 18.09.2008 року. Згідно цієї ж довідки, за період простою у якості оплати відпустки за ініціативою власника позивачу нараховано 217,60 гривень. Суд вважає, що вимоги представника відповідача про застосування до позовних вимог [PERSON] позовної давності не підлягають задоволенню, при цьому суд керується положеннями ч. 2 ст. 233 КЗпП України. Таким чином, на підставі наведених позивачем розрахунків за час простою не з вини працівника за період з січня 2007 року по липень 2008 року з відповідача на користь позивача, суд вважає за необхідне стягнути суму в розмірі 5028,80 гривень. Оскільки справляння і сплата податку з громадян є обов’язком роботодавця та працівника, вище розрахована сума зазначена без утримання прибуткового податку та інших обов’язкових платежів.

Outcome: approved