Jurisdiction: civil
Date: 2008-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житлом та виселення. Позов мотивує тим, що з 11.01.1999 року по грудень 2007 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Ярмолинецького районного суду від 20.12.2007 року шлюб розірвано. Вироком Ярмолинецького районного суду від 15 липня 2008 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України по факту заподіяння ним [PERSON] тілесних ушкоджень, які відносяться до категорії легких. Проте, відповідач до сьогодні користується житлом та іншими будівлями, чинить позивачці перешкоди в користуванні майном, не допускає до об'єктів власності. Оскільки проживання відповідача у житловому будинку позивачки та його перебування на реєстраційному обліку за адресою цього будинку створює для позивачки незручності та обмежує здійснення нею права користування та розпорядження належним їй на праві власності житловим будинком, а систематичні погрози відповідача фізичною розправою та порушення ним правил співжиття роблять неможливим проживання з ним в одному будинку, позивачка просить у відповідності до ч.1 ст.116 ЖК України виселити відповідача та зняти його з реєстраційного обліку за адресою: смт. Ярмолинці, вул. І.Франка, 10. В суді позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві, та доповнили позовні вимоги, вказавши, що відповідач в житловому будинку [ADDRESS] не проживає понад шість місяців, а тому в силу ст.72 ЖК України просили визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, суду пояснили, що відповідач дійсно не проживає в спірному житловому будинку з січня 2008 року в зв'язку із сварками, які виникають, в тому числі, з приводу користування жилими приміщеннями будинку. Крім цього, позивачка не дозволяє підвести електроенергію та газ до приміщення в якому він проживав, іншими приміщеннями вона йому не дозволяє користуватись. Порушень правил проживання він не вчиняв, будь-які заходи в зв'язку з цим до нього не вживались. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи в цілому, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що позивачка є власником &frac12; житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується копією витягу з реєстру права власності на нерухоме майно. З 11 січня 1999 року по 18 березня 2008 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, тому як член сім'ї позивачки відповідач був зареєстрований та проживав у вищевказаному будинку, що підтверджується копією будинкової книги. Згідно ст.71 Житлового кодексу при тимчасовій відсутності наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, в силу ст.72 ЖК, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач з січня місяця 2008 року не проживає в будинку, який належить позивачці, з поважних причин, оскільки створені умови, які роблять неможливим проживання в ньому. Так, при обстеженні житлового будинку [ADDRESS] комісією за участю депутата Ярмолинецької селищної ради [PERSON], в присутності сусіда [PERSON] 28 жовтня 2008 року виявлено, що в приміщенні умов для проживання не має: немає світла - відключене, опалення - відсутнє газопостачання, водопостачання відсутнє. Крім цього, посилання позивачки на вказану норму закону безпідставне, оскільки ст.ст. 71, 72 ЖК України регулюють відносини, щодо користування державним та громадським житловим фондом. Правовідносини, які складаються між сторонами, регулюються ст.405 ЖК України. Згідно ч.1 ст.116 Житлового кодексу якщо наймач систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних не вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Позивачкою не доведено факт систематичного порушення правил співжиття відповідачем, оскільки згідно характеристики, виданої виконкомом Ярмолинецької селищної ради від 22.10.2008 року за час проживання [PERSON] спільно з [PERSON] і по даний час ніяких скарг, заяв на поведінку [PERSON] від сусідів, самої [PERSON] у селищну раду не надходило. [PERSON] не притягався до адміністративної відповідальності і до нього не застосовувались міри громадського впливу в зв'язку з порушенням останнім правил співжиття. Відповідно до ч.3 ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Проте, позивачкою не зазначено правових підстав та не доведено обставин, які б стали підставою для виселення відповідача, тому в позові слід відмовити.

Outcome: dismissed