Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-19 00:00:00

08.11.2007 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, який неодноразово уточнював, до [PERSON] та [PERSON], про визнання недійсним договору купівлі-продажу та повернення автомобілю. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він сумісно з відповідачкою придбав у автосалоні „Авторитет-М” новий автомобіль марки „NISSAN NOTE”, загальною вартістю 85827 грн. З цієї суми, 13827 грн. він сплатив при придбані автомобіля, а 72000 грн. було отримано по кредитному договору № 1101/1106/64/785 від 30.11.2006 року, який було оформлено на відповідачку. Цей кредит він частково погасив у сумі 42000 грн. У вересні місяці 2007 року відповідачка, керуючи спірним автомобілем, допустила ДТП, у якій отримали пошкодження спірний автомобіль та автомобіль марки „Форд”. Ця обставина спонукала відповідачку без його згоди і дозволу зняти з обліку спірний автомобіль з ціллю його відчуження [PERSON], який зареєстрував на себе цій автомобіль. Оскільки позивачка є його дружиною, позивач остаточно просив суд визнати договір про відчуження автомобіля марки „NISSAN NOTE”, укладеного між [PERSON] і [PERSON] недійсним, відмінити державну реєстрацію спірного автомобіля за [PERSON] та повернути автомобіль „NISSAN NOTE” у сумісне користування сім'ї [PERSON] і [PERSON] (а.с. 5-6, 11-13, 65-66, 138). У судовому засіданні позивач свої вимоги, підтримав, та просив позов задовольнити, додавши, що за його кошти вносилися чергові внески для погашення кредиту, за рахунок його коштів сплачена значна частка кредиту. Крім того, він давав відповідачці 15000 грн. для ремонту автомобілю після ДТП. Позивач наполягав на повернені спірного автомобіля у власність його родини, але не погодився на виплату відповідачу [PERSON] сплачених останнім грошей за придбаний автомобіль. У судовому засіданні представник позивача дав пояснення згідно вищевказаному, просив позов задовольнити, оскільки позивач згоди на відчуження спірного автомобіля відповідачці [PERSON] не давав. Ухвалою суду від 06.03.2008 р. до участі в справі, в якості третіх осіб залучені Управління ДАІ ГУМВС України в АР Крим та Центральна Товарна Біржа (а.с. 84). У судовому засіданні відповідачка [PERSON] позов не визнала, мотивуючи це тим, що вона уклала кредитний договір терміном на п'ять років і сама, без позивача, виконала свої зобов'язання по цьому договору менш ніж за рік. Але вона не заперечувала факту придбання спірного автомобіля під час шлюбу з позивачем і те, що позивач давав нотаріально посвідчену згоду на отримання кредиту. Також [PERSON] підтвердила, що не отримувала згоди позивача на відчуження спірного автомобілю. Більш в судові засідання відповідачка не з'являлася, про місце та час слухання справи повідомлялась належним чином, причини її неявки суду не відомі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що 25 чи 26 грудня 2007 року він придбав спірний автомобіль у продавця [PERSON] за 16800 доларів США. Цей договір був зареєстрований на біржі і на підставі цього біржового договору він зареєстрував спірний автомобіль на своє ім'я. Відповідач [PERSON] вказував, що до нього претензій по спірному автомобілю до цього часу ніхто не пред'являв, але він згоден на повернення автомобілю позивачу при відшкодуванні понесених ним витрат на придбання та утримання автомобілю. Більш в судові засідання відповідач не з'являвся, про місце та час слухання справи повідомлявся належним чином, причини її неявки суду не відомі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є належним покупцем, бо він не знав про придбання автомобілю у шлюбі та претензіях третіх осіб на цей автомобіль. Представник вважає, що позовні вимоги до відповідача [PERSON] є безпідставними. Третя особа - УДАЇ ГУМВС України в АР Крим у наданих до суду довідці та відгуку на позов вказала, що спірний автомобіль „NISSAN NOTE” 29.11.2006 р. був зареєстровано за громадянкою [PERSON], 31.10.2007 року зазначений автомобіль був знятий з обліку для реалізації, а 26.12.2007 року цей автомобіль був зареєстрований на громадянина [PERSON] (а.с. 71, 133-134). В судове засідання представник не з'явився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином. Третя особа - Центральна Товарна Біржа направила на адресу суду письмові докази, щодо укладення сторонами купівлі-продажу спірного автомобілю. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки не відомі. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачів та представників третіх осіб, оскільки мається достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін. Вислухавши позивача та його представника, відповідачів та представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи та докази, надані сторонами на підставі ст. 60 ЦПК України, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ст.369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Згідно ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (ч.1). При укладені договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо це договір виходить за межі дрібного побутового (ч.2). Судовим розглядом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивач і відповідачка 01.02.2003 року уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис під номером 34 від 01.02.2003 року (а.с. 14). До тепер шлюб не розірвано. 30.11.2006 року Акціонерний комерційний банк „ТАС - Комерцбанк”, в особі директора КФ „ТАС - Комерцбанк” Юрікової Н.В. та відповідачка уклали кредитний договір № 1101/1106/64/785, про надання відповідачці грошових коштів у розмірі 72000 грн., на строк з 30.11.2006 року по 29.11.2011 року (п.1.1 Договору). Відповідно до п.1.2 цього договору, кредит надається відповідачці у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок підприємства-продавця автотранспорту на підставі заяви відповідачки та договору купівлі-продажу автомобіля (а.с. 17). Згідно довідки УДАЇ ГУМВС України в АР Крим 29.11.2006 року на відповідачку було зареєстровано автомобіль марки „NISSAN NOTE”, кузов [NUMBER], реєстраційний [NUMBER] (а.с.47). Таким чином, суд доходить висновку, що спірний автомобіль „NISSAN NOTE” дійсно був придбаний позивачем і відповідачкою у період шлюбу і є сумісною власністю подружжя. У вересні місяці 2007 року позивачка, керуя спірним автомобілем , скоїла ДТП, за яку вона постановою Київського районного суду м.Сімферополь від 11.10.2007 року притягнута до адміністративної відповідальності по ст.124 КУпАП і позбавлена права керувння транспортними засобами терміном на шість місяців (а.с.21). Те що позивачка потрапила у ДТП, у якій вона пошкодила спірний автомобіль, сторони не заперечували. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що після ДТП [PERSON] продала йому спірний автомобіль за 9000 доларів США. Придбаний їм автомобіль марки „NISSAN NOTE” мав значні механічні ушкодження, які значно знизили його вартість. Для того, щоб [PERSON] могла змогу продати автомобіль він дав їй кошти і вона сплатила кредит і тільки після цього [PERSON] надала йому довіреність з правом розпорядження і відчуження спірного автомобіля. Здійснюючи йому продаж автомобіля [PERSON] казала, що її чоловік помер і вона є власником автомобіля. Після ремонту пошкодженого автомобіля, який коштував йому біля 4000 доларів США, він на авто базарі м. Сімферополь знайшов покупця, тобто [PERSON], на цей автомобіль. Він зняв від свого імені автомобіль з обліку в органах ДАІ. Але оскільки покупець [PERSON] наполягав на надані йому довіреності від власника автомобіля, то він і [PERSON] з цим погодилися і [PERSON] надала таку довіреність [PERSON] з правом розпорядження і продажу спірного автомобіля. [PERSON] купив у нього цей автомобіль за 15200 доларів США. [PERSON] у розрахунках між нім та [PERSON] участі не приймала. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що придбав спірний автомобіль на авто базарі м. Сімферополь за 15500 доларів США у продавця на ім'я [PERSON], який продавав автомобіль на підставі довіреності, наданої йому [PERSON] Зі слів цього [PERSON], йому стало відомо про продаж спірного автомобіля [PERSON] [PERSON]у за 13000 доларів США. Зі слів [PERSON] він дознався, що цей автомобіль потрапив у ДТП і був ним відремонтований. Автомобіль був знятий з обліку у ДАІ ГУМВС України в Криму, а продавець [PERSON], як власник автомобіля, на його вимогу надала йому довіреність з правом продажу цього автомобіля. Свідок вказував, що він з [PERSON] ніяких розрахунків за придбаний автомобіль не проводив. Потім, оскільки автомобіль потребував значного додаткового ремонту і можливо мав порушення геометрії кузову, він продав спірний автомобіль покупцю [PERSON] за 16600-16700 доларів США. Свідок додав, що він знав про необхідність згоди чоловіка [PERSON] на продаж автомобіля, але коли йому надавали довіреність, то сказали, що чоловік [PERSON]помер. Суд критично ставиться до пояснень свідків та [PERSON] щодо продажу спірного автомобілю за приватними правочинами, оскільки суду не надано належних й допустимих доказів укладення сторонами договорів купівлі-продажу, автомобіль на той час не був знятий з реєстраційного обліку в установленому законом порядку, а сам факт видачі [PERSON] на ім'я [PERSON] та [PERSON] довіреностей на право експлуатації (керування) та продажу в її інтересах спірного автомобілю не є цьому законним та обґрунтованим доказом. Згідно інформації ДАЇ МВС України в АР Крим 31.10.2007 року зазначений автомобіль було знято з обліку для реалізації (а.с.47). 26.12.2007 року на підставі біржового контракту № Т3/37/127 (договору купівлі-продажу) [PERSON] придбав у [PERSON] спірний автомобіль (а.с. 127-130). При укладені цього біржового контракту (договору купівлі-продажу) від імені [PERSON] діяв на підставі довіреності [PERSON]. Згідно пояснень [PERSON] він придбав на підставі приватного правочину у [PERSON] спірний автомобіль у відремонтованому стані за 16800 доларів США, але цьому не надано суду належних й допустимих доказів. В тексті біржового контракту (договору купівлі-продажу) в п.2.2 вартість товару не вказана (а.с. 128). З огляду на викладене суд доходить висновку, що права позивача порушені, оскільки відповідачка, як співвласник спірного автомобіля, не мала права відчужувати спірний автомобіль без згоди позивача. Права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання недійсним біржового контракту № ТЗ/37/127 (договір купівлі-продажу) від 26.12.2007 року укладеного між [PERSON] (в особі її довірителя [PERSON]) та [PERSON] щодо купівлі-продажу автомобілю марки «NISSAN NOTE», 2006 року випуску, синього кольору, об'єм двигуна 1386 В, тип ТЗ - легковий хетчбек, кузов [NUMBER]. У зв'язку з визнання договору купівлі-продажу автомобілю недійсним, то підлягає також скасуванню й його державна реєстрації на ім'я [PERSON], а автомобіль підлягає поверненню подружжю [PERSON]. Таким чином, розглянувши дану цивільну справу за участю усіх зацікавлених осіб, у рамках заявлених вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності і справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 368, 369 ЦК України, ст.ст. 60, 65 СК України,

Outcome: approved