Jurisdiction: civil
Date: 2008-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до свого колишнього чоловіка [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS], який був подарований відповідачеві, однак за час їх спільного проживання був перебудований, тому позивачка і вважає, що має на нього право спільної сумісної власності, посилаючись при цьому на ст.112 Цивільного кодексу 1963 року, оскільки переобладнання будинку здійснювалося в період його дії. В ході судового розгляду позовні вимоги [PERSON] були змінені і вона просила визнати за нею право власності вже не на 1/2 частину, а на 1/5 частину житлового будинку [ADDRESS] з розрахунку 1/2 частини у спільній сумісній власності не на весь будинок, а лише на ті будівлі, які були перебудовані сторонами внаслідок спільної праці та за спільні кошти (житлова прибудова б-1, тамбур б'-1, навіс б"-1), виходячи з їх вартості за інвентаризаційною оцінкою у відношенні до вартості будинку. В судовому засіданні позивачка підтримала свої змінені позовні вимоги та просила визнати за нею право власності на 1/5 частину спірного будинку, посилаючись на те, що вона тривалий час проживала у ньому з відповідачем як у період перебування у шлюбі, так і задовго до цього у період перебування з ним у фактичних шлюбних відносинах, крім того зробила вагомий внесок у його перебудову своєю працею, однак на даний час їй створюються перешкоди у проживанні там і вона змушена винаймати собі інше житло. Сторона відповідачів у судовому засіданні позовних вимог не визнала, посилаючись на ті обставини, що спірний будинок є подарованим відповідачеві, а всі прибудови до нього на даний час є незареєстрованими у встановленому законом порядку. Викликані у судове засідання свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] показали, що перебудова будинку хоч і відбувалась за участю сторін, однак проводилась за рахунок батьків відповідача, а свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] показали, що внесок позивачки у перебудову будинку був значним, оскільки вона здійснювала роботи по його штукатурці, покрасці та клеїла обої у кімнатах. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, дослідивши інші докази по справі, суд приходить до наступного висновку: Так згідно копії договору дарування від 13.02.1986 року (а.с.32-34) вбачається, що [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар жилий будинок [ADDRESS], а довідкою Прилуцького МБТІ від 23.06.2008 року (а.с.14) підтверджено право власності відповідача на вищевказаний будинок. Згідно довідки, виданої настоятелем Миколаївської церкви м.Прилук (а.с.46) вбачається, що у травні 1989 року були повінчані у Свято-Миколаївській церкві [PERSON] та [PERSON], однак згідно Сімейного кодексу 2001 року релігійний обряд шлюбу не має правового значення, і, як і раніше, не створює прав і обов»язів подружжя. А згідно копії свідоцтва про одруження (а.с.7) вбачається, що сторони з 10.07.1992 року перебували у шлюбі, який 16.10.2007 року було розірвано згідно рішення Прилуцького міськрайонного суду (а.с.11). З копії витягу з рішення №210 від 16.09.1988 року виконавчого комітету Прилуцької міської ради народних депутатів про державне та індивідуальне житлове будівництво (а.с.31) вбачається, що [PERSON] даним рішенням було надано дозвіл на переобладнання літньої кухні під літерою Б-1 на житловий будинок та виконати житлову прибудову до неї розміром 4,0х10,0 м по [ADDRESS]. Якщо порівнювати зміст поданих суду: технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS], виготовленого станом на 13.02.1986 року (а.с.27-30), технічного паспорта на цей же будинок, виготовленого станом на 07.08.1990 року (а.с.22-26), та технічного паспорта, виготовленого станом на 19.03.2008 року (а.с.15-21), то вбачається, що у 1990 році були побудовані тамбур б'-1 та навіс б"-1. Згідно копії ухвали Прилуцького міськрайонного суду від 22.02.2008 року (а.с.13) вбачається, що [PERSON] вже зверталася до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, однак зазначений позов був залишений без розгляду у зв»язку з тим, що той же спірний будинок [ADDRESS] не був прийнятим в експлуатацію, і залишається в тому ж статусі до даного часу згідно відповіді КП «Прилуцьке МБТІ» №106 від 31.01.2008 року на адвокатський запит від 22.01.2008 року (а.с.12) та згідно відповіді на запит суду від 01.10.2008 року, в якій зазначено, що відповідно до наявних даних інвентаризаційно-технічної справи по будинку [ADDRESS] інформація про прийняття в експлуатацію будинку під літерою Б-1, який переобладнаний з літньої кухні, відсутня. Відповідно до ст.182 ЦК України право власності на нерухомі речі підлягає державній реєстрації, отже, право власності на нерухоме майно не може виникати з моменту створення такого майна. Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на новостворене нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно і виникає з моменту такої, з чого випливає, що права власності на об»єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено, та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку за наявності матеріалів технічної інвентаризації підлягають обов»язковій реєстрації. А відповідно до витягу з рішення Виконавчого комітету Прилуцької міської ради №552 від 15.10.2008 року вбачається, що [PERSON] була надана згода для оформлення документів на самочинно побудовані прибудови і будівлі та було затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об»єкта, згідно якого житловий будинок [ADDRESS] прийнято в експлуатацію, однак ще не зареєстровано. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, дійсно належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, тому позивачка має законне право на визнання за нею права власності на майно, набуте з відповідачем за час шлюбу, однак спірний будинок не відноситься до такого майна, оскільки є подарованим відповідачеві до укладення шлюбу, а тому є особистою приватною власністю [PERSON] А вже перебудований будинок не є таким майном, оскільки право власності на це новостворене нерухоме майно досі не зареєстровано у встановленому законом порядку, тому і право власності на його частину чи-то на частку від його вартості визнаватися не може. Крім того суд не може прийняти до уваги посилання позивачки та її представника на норми Цивільного кодексу 1963 року, оскільки згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов»язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності, що і має місце у даному випадку, оскільки відносини власності через незареєстрованість права власності на новостворене майно є триваючими. На підставі наведеного, ст.ст.182, 331 ЦК України, ст.60 СК України,

Outcome: dismissed