Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду позовом до [PERSON] про визнання договору дарування житлового будинку недійсним. В позові посилається на те, що він був власником будинку [ADDRESS]. Між ним та його сином [PERSON] 14.08.2006 року було укладено договір дарування вказаного будинку. Вказує на те, що укладення договору з його сторони було викликано необхідністю догляду за ним, оскільки він є не працездатною людиною похилого віку, важкохворим та таким, що потребує постійного стороннього догляду. Відповідач на час укладення договору обіцяв довічно доглядати за ним та надавати всю необхідну матеріальну допомогу, забезпечувати продуктами харчування, одягом та медикаментами, крім того доглядати за будинком та належною до нього земельною ділянкою. За таких умов відповідач набував право володіння та користування будинком, а після його смерті і право розпорядження. Вказує в позові на те, що укладаючи 14.06.2008 року вказаний договір, він був впевнений в тому, що цей договір містить саме такі умови, про які він з відповідачем домовлялись, а також вважав, що він укладає договір довічного утримання. Посилається в позові на те, що починаючи з лютого 2008 року, відповідач повідомив його про намір відчужити будинок без його згоди та не повідомивши йому, зареєстрував у даному будинку проживання сім'ї громадянина [PERSON]. Крім того, вказує на те, що з часу укладення договору, відповідач не надавав йому матеріальної допомоги та не виконував домовленості укладені між ними про його довічне утримання. Просить визнати договір дарування будинковолодіння [ADDRESS] від 14.08.2006 року, укладеного між ним та [PERSON], посвідчений Другою Чернівецькою нотаріальною конторою зареєстрованого в реєстрі за №7172 - недійсним. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю та дали аналогічні вимогам позову пояснення. Просять визнати договір дарування будинковолодіння [ADDRESS] від 14.08.2006 року, укладеного між ним та [PERSON], посвідчений Другою Чернівецькою нотаріальною конторою зареєстрованого в реєстрі за №7172 - недійсним. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча згідно опублікованого оголошення про виклик відповідача в газеті „Буковина” вбачається, що відповідач був завчасно повідомлений про день розгляду справи на 02.09.2008 року на 10:00 годину. Представник третьої особи Другої Чернівецької Державної нотаріальної контори Суружіу Н.Д. позов підтримала частково та пояснила, що під час посвідчення нею договору, який оскаржується, позивачу було роз'яснено, що укладається саме договір дарування житлового будинку, а не договір довічного утримання, а також наслідки укладення договору дарування. В поясненнях посилається на те, що під час посвідчення договорів відчуження майна вона в обов'язковому порядку перевіряє, чи придбане майно в період шлюбу, вимагає згоду на відчуження майна другого подружжя та інші правовстановлюючі документи на будинок. Вважає, що позивач зрозумів, яку угоду укладає зі своїм сином і розумів наслідки даної угоди. Виходячи з наведеного суд вважає, що рішення по справі можливо постановити при відсутності відповідача, який завчасно повідомлений про час, день та місце розгляду справи. Суд заслухавши пояснення позивача та його представника, третьої особи, свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] [INFO] є непрацездатною та хворою людиною похилого віку, знаходиться на обліку в КМУ «Міська лікарня № 4» з 2002 року з діагнозом кардіосклероз, СН І, Артифакія правого ока, початкова катаракта і астигматизм лівого ока, ангіосклероз сітківки, а з 2006 року - також з діагнозом церебральний атеросклероз, ХНМК І-ІІ ст., атаксія, цефалгія, що підтверджується довідкою міської лікарні №4 від 03.03.2008 року № 102. Судом встановлено, що спірне будинковолодіння будувалося за спільні кошти та власними силами позивача та його дружини [PERSON], які перебували на той час у фактичних шлюбних стосунках, право власності на будинковолодіння було оформлене 10.08.2008 року, що підтверджується витягом з реєстру права власності на нерухоме майно чернівецького комунального бюро технічної інвентаризації та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.07.2006 року. Судом встановлено, що позивач на момент укладення договору, потребував постійного стороннього догляду та матеріальної допомоги, є малограмотною людиною, оскільки має тільки початкову освіту. Судом встановлено, що згідно договору дарування житлового будинку від 14.08.2006 року, позивачем [PERSON] було безоплатно передано відповідачу [PERSON] житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться [ADDRESS]. Даний договір був належним чином підписаний та посвідчений нотаріусом Другої Чернівецької Державної нотаріальної контори Суружіу Н.Д., з тексту договору вбачається, що позивачу та відповідачу було роз'яснено що договір є безоплатним та дарувальник не має права вимагати будь-яких дій майнового або не майнового характеру. З довідки ЧКОБТІ від 26.02.2008 року № 466 видно, що власником будинку [ADDRESS], є відповідач [PERSON], на підставі договору дарування від 14.06.2006 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивач [PERSON] є її чоловіком, спірне будинковолодіння будувалося за спільні кошти та власними силами позивача та її особисто під час перебування їх у фактичних шлюбних стосунках, право власності на спірне будинковолодіння було оформлене 10.08.2008 року, про договір дарування вона дізналася тільки тепер, коли їхній син став їм погрожувати виселенням з будинку та його продажею. Крім даної будівлі іншого житла у них не має. Вказує на те, що позивач її чоловік потребував постійного стороннього догляду та матеріальної допомоги, оскільки є пристарілою хворою людиною, малограмотним, має тільки початкову освіту. При оформленні вказаного договору вона не знала, даний договір був оформлений без її відома. Посилається в поясненнях на те, що у зв'язку з малограмотністю позивача, останній був введений відповідачем в оману, думав насправді, що укладає договір довічного утримання, а не договір дарування, оскільки відповідач зобов'язувався довічно доглядати за позивачем та нею, надавати їм з чоловіком всю необхідну матеріальну допомогу, забезпечувати продуктами харчування, одягом та медикаментами, крім того доглядати за будинком та належною до нього земельною ділянкою. Вказані вимоги відповідач не виконує. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні дали аналогічні покази із свідком [PERSON], крім того підтвердили, що відповідач є потребує постійного стороннього догляду та матеріальної допомоги, оскільки є пристарілою хворою людиною, малограмотним, має тільки початкову освіту. Підтвердили в судовому засіданні, що коли вони періодично перебували в помешканні позивача, відповідача вони не бачили, ніякого догляду відповідач за позивачем не здійснював, не надавав матеріальну допомогу, не забезпечував продуктами харчування, одягом та медикаментами, не доглядав за будинком та належною до нього земельною ділянкою. Ці обставини підтверджені дослідженими доказами по справі. Відповідно до ст.203 ЦК України загальними вимогами до правочинів є відповідність волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. Недодержання цих вимог на момент вчинення правочину, є підставою його недійсності, відповідно до ч.1 ст. 215 Ц К України. Судом встановлено, що укладаючи договір дарування житлового будинку, внутрішня воля позивача, його наміри були спрямовані на передачу відповідачу будинку у користування та володіння, за умови здійснення останнім постійного догляду, надання матеріальної допомоги для придбання ліків, продуктів харчування, одягу, оплаті комунальних послуг до дня його смерті, а після смерті, виникнення у відповідача права розпоряджатись будинком. Тобто фактично, позивач мав намір укласти договір довічного утримання, а не договір дарування. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем вказаний договір дарування було підписано під впливом помилки щодо обставин правочину, які мають істотне значення, крім того позивач є малограмотним, має тільки початкову освіту, а тому не міг усвідомлювати різницю між договором дарування та договором по життєвого утримання та правові наслідки даних договорів, вважав що ним укладено договір по життєвого утримання. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою для визнання недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлених ст. 203 ЦК України, в тому числі відповідність волевиявлення учасника правочину його внутрішній волі. Відповідно до ст. 229 ЦК України правочин укладений під впливом помилки, може бути визнаним судом недійсним. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON], при укладенні договору дарування 14.08.2006 року, помилявся щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін договору. На підставі наведеного, а також наявних матеріалів справи, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Таким чином суд вважає, що договір дарування житлового будинку від 14.08.2006 року між позивачем та відповідачем слід визнати недійсним.

Outcome: approved