Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-15 00:00:00

[PERSON]., яка відповідно до свідоцтва про одруження від 5 грудня 2003 року змінила прізвище на Танасійчук, звернулась до Ялтинського міського суду АРК із позовною заявою до Фінансово-кредитного інвестиційно-фінансового приватного підприємства „Кримкредитінвест”, [PERSON] і просить суд : - усунути перешкоди у здійсненні права користування майновим комплексом кафе „Вечерок”, який знаходиться за [ADDRESS], зобов'язавши відповідача [PERSON]. знести всі будівлі та споруди, які споруджені в межах приміщення літер № 2-16; - стягнути з Фінансово-кредитного інвестиційно-фінансового приватного підприємства „Кримкредитінвест” у відшкодування моральної шкоди 30 000 гривен. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 23 лютого 2001 року позивач придбала на аукціоні у Фонду комунального майна Ялтинської міської ради майновий комплекс кафе „Вечерок”, та є його власником, вказане кафе «Вечерок» складається з ряду приміщень, у тому числі з приміщення під літ. 2-16 площею 40,3 кв.м., але у результаті проведення Фінансово-кредитним інвестиційно-фінансовим приватним підприємством „Кримкредитінвест” реконструкції приміщень, що належать їм на праві власності, та межують з приміщенням 2-16, яке належить позивачці, вона позбавлена можливості користуватись її власністю, а саме не може виконати реконструкцію кафе, так як відповідно до розробленого проекту приміщення під літ. 2-16 повинно бути використано для здійснення входу у кафе. Крім того, цими діями відповідача позивачці було завдано моральну шкоду яку вона оцінює у 30000 гривень. У судовому засіданні представник [PERSON]. наполягав на задоволенні позовних вимог довірителя, зазначивши, що вона є власником цілісного майнового комплексу кафе „Вечерок”, який розташований за [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 23 лютого 2001 року. Між тим, відповідач ФКІФ ПП „Кримкредитінвест” в лютому 2001 року почав самовільну реконструкцію будівлі колишньої автостанції встановивши капітальну стену при цьому вони зайняли частину приміщень 2-16, яке належить позивачці на праві власності. Таким чином позивачка позбавлена можливості здійснити реконструкцію кафе «Вечерок» відповідно до розробленого проекту. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Треті особи Фонд комунального майна Ялтинської міської ради, Комунальне підприємство Ялтинське бюро технічної інвентаризації, Управління головного архітектора Виконавчого комітету Ялтинської міської ради, Гурзуфська селищна рада судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. За таких обставин, враховуючи, що представник позивача не заперечував проти вирішення справи на підставі наявних у справі доказів за відсутності відповідачів, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст. ст. 169 ч. 4, 224-227 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав. На підставі договору купівлі-продажу від 23 лютого 2001 року [PERSON]. на аукціоні придбала цілісний майновий комплекс кафе „Вечерок”, що розташований за [ADDRESS], та є його власником. Вказане кафе „Вечерок” складається з ряду приміщень, зокрема з приміщення під літерою 2-16 площею 40,3 кв.м. При цьому відповідач Фінансово-кредитне інвестиційно-фінансове приватне підприємство „Кримкредитінвест” на підставі договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2000 року придбало у власність будівлю колишньої автостанції с. Гурзуф. загальною площею 134 кв. м., що знаходиться за [ADDRESS](а.с.34-35) 22 січня 2002 року Виконавчим комітетом Ялтинської міської ради було прийнято рішення № 8 (9), згідно з яким відповідачу було дозволено здійснити реконструкцію будівлі автостанції під кафе та приміщення для офісу провадження робіт вести згідно із проектом. Відповідно до договору оренди від 14 березня 2002 року відповідачу Фінансово-кредитному інвестиційно-фінансовому приватному підприємству „Кримкредитінвест” була передана у користування на умовах оренди земельна ділянка загальною площею 0,0833 га. із земель Гурзуфської селищної ради за адресою: м. Ялта, с. Гурзуф, вул. Ленінградська, 9. Відповідно до договору купівлі-продажу від 4 березня 2005 року [PERSON] придбала у Фінансово-кредитного інвестиційно-фінансового приватного підприємства «Кримкредитінвест» будівлю кафе та приміщення для офісу розташовану за [ADDRESS] Отже, власником вказаного приміщення згідно наданих доказів є Хаустова П.М. На момент придбання сторонами у власність об'єктів власності, а саме кафе «Вечерок» та будівлю колишньої автостанції, вони примикали одне до одного та були розділені зовнішньою стіною приміщення 2-16, цей факт сторони не оспорюють. Згідно зі ст. 759 Цивільного Кодексу України за договором оренди наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ст. 792 Цивільного Кодексу України за договором оренди земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений законом строк у володіння та користування за плату. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного Кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог [PERSON]., суд дійшов, висновку, що [PERSON]. було набуто право володіння та користування земельною ділянкою, позивачкою та її представником не надано суду жодних відомостей щодо припинення або визнання недійсним зазначеного договору оренди земельної ділянки, на якій знаходиться будівля 2-16. У свою чергу частина спірного приміщення під літ. 2-16 використовується відповідачкою [PERSON]. на підставі розробленого та узгодженого проекту, вона є власницею майнового комплексу, а згідно зі ст. 12 Цивільного Кодексу особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Також судом береться до уваги той факт що 25 листопада 2004 року Виконавчий комітет Ялтинської міської ради ухвалив рішення № 1768 про введення в експлуатацію реконструйованої будівлі автостанції що знаходилась за [ADDRESS] Незважаючи на те, що при скасуванні попередніх судових рішень, постановлених по цій справі, Апеляційний суд АРК роз'яснював, Позивачкою та її представником не надано судових рішень, якими б були скасовані індивідуально-правові акти про реєстрацію права власності на споруджений при здійсненні реконструкції автостанції об'єкт нерухомості, або визнаний недійсним договір оренди тощо, відповідно ухвалення рішення про знищення такого майна без припинення права власності на нього є неправомірним відповідно до ст. 41 Конституції України. У цьому зв'язку суд зазначає, що захист права шляхом порушення іншого права є неприпустимим. Доводи представника позивача про те, що відповідно до висновків експертизи від 24 липня 2002 року в результаті спорудження стіни площа приміщення яке належить кафе „Вечерок” скоротилась на 21,3 кв.м, а тому цим порушені права позивачки, суд визнає хибними, оскільки у цьому ж висновку експерта зазначено, що площа відведена та передана в оренду відповідачу Фінансово-кредитному інвестиційно-фінансовому приватному підприємству «Кримкредитінвест» (а.с.104-108). Крім того, представником позивача не надано доказів скасування наказу № 1117-П від 16 червня 2000 року Фонду комунального майна Ялтинської міської ради, яким в результаті торгів приватизаційного аукціону в м. Ялта в частині реалізації кафе „Вечерок” скасовані, що підтверджується ухвалою Арбітражного суду АР Крим від 15 вересня 2000 року (а.с.110). Але згідно до ч.1 ст. 60 Цивільно-Процесуального Кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вважає у цій частині позов не підлягає задоволенню також, оскільки відповідно до ст. 1167 Цивільного Кодексу України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або без діями, відшкодовується особою яка заподіяла шкоду, за наявності його вини. Проте доказів наявності неправомірних дій з боку відповідачів, які б спричинили йому моральну шкоду, суду не надано. Користувач земельної ділянки на підставі договору оренди має право на здійснення будівництва на цій ділянці, тобто з метою, за якою вона була надана, здійснення інших робіт, і такі дії не можуть бути визнані неправомірними. Таким чином, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає у повному обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed