Jurisdiction: civil
Date: 2008-09-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду 04 вересня 2008 року з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з [PERSON] вона знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 02 вересня 1995 року, шлюб зареєстровано Лозівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області, актовий запис № 393, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки між ними встановились вкрай неприязнені відношення, відчуження, непорозуміння, при яких подальше збереження їхнього шлюбу стало неможливим. Від вказаного шлюбу вони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу проживатиме з позивачкою. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю подружжя немає. В зв'язку з викладеним позивачка звернулась до суду і просить розірвати їх з відповідачем шлюб. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила розірвати їх з відповідачем шлюб, пояснила, що збереження сім'ї вже не можливе і буде суперечити інтересам кожного з них. Шлюб у них у обох перший. Спору про розподіл майна між ними не має. Питання стосовно проживання дитини між нею та відповідачем вирішено. Крім того, позивачка просила суд витрати, пов'язані з реєстрацією розірвання шлюбу в органах РАЦС в сумі 17 грн., покласти на відповідача. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечував та пояснив, що вони різні за характерами люди та в них різні погляди на шлюб та на життя. Сім'я вже давно не існує, вони живуть окремо, тому збереження шлюбу вважає неможливим. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 02 вересня 1995 року, який зареєстровано Лозівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області, актовий запис № 393, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 02 вересня 1995 року. Спільне життя подружжя не склалось, оскільки втрачена пошана один до одного, склалися різні погляди на життя. Сім'я фактично розпалася, тривалий час загальне господарство не ведеться, подружні відносини не підтримуються, тому подальше життя і збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. При таких обставинах подальше збереження їхнього шлюбу стало неможливим. Від вказаного шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (даний факт підтверджується копією свідоцтва про народження дитини), яка після розірвання шлюбу проживатиме з позивачкою. Питання про розподіл майна, що є спільною власністю подружжя, сторони вирішать самостійно. Викладене підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Витрати при реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС суд вважає за необхідне покласти на відповідача, позивачку від цих витрат звільнити.

Outcome: approved