Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-25 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Одеського виробничого хіміко-фармацевтичного підприємства „Біостимулятор” у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення заборгованості по заробітній платі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працював контролером охорони на підприємстві. Однак за період з січня 2007р. підприємство не виплачує йому заробітну плату, у зв'язку з чим, утворилась заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 9924 гривни 74 копійки. На підставі викладеного, позивач простить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 9924 гривни, а також вихідну допомогу, відповідно до ст. 44 КзПП України, середньомісячний заробіток за у зв'язку з затримкою виплати заробітної плати. Крім того, позиву було завдано моральної шкоди незаконними діями відповідача, який взагалі відмовився йому виплачувати заробітну плату та надавати довідку про її стан заборгованості. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у розмірі 50000 гривень. В судове засідання позивач не з'явився, однак подав заяву, згідно якої, позовні вимоги підтримав та просив справу розглянути у його відсутність. Представники відповідача в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили. За вищевказаних обставин, суд вирішив розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наданих сторонами доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі фактів встановлених в судовому засіданні. Так, судом встановлено, що [PERSON] працював контролером охорони в Одеському виробничому хіміко-фармацевтичному підприємстві „Біостимулятор” у формі Товариства з обмеженою відповідальністю. Однак за період з січня 2007р. по березень 2008р. підприємство не виплачувала заробітну плату позивачу, у зв'язку з чим, утворилась заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 9922 гривни 21 копійка, що підтверджується копіями роздрукованих листків виплати заробітної плати. Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило в грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 234 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь - яким строком Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводяться в день звільнення, а якщо працівник в день звільнення не працював, то вказані суми повинні бути перераховані не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У відповідності до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, з підприємства підлягає стягненню сума невиплаченої заробітної плати у розмірі 9922 гривни 21 копійка. Крім того, з підприємства підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати. На день розгляд справи, тобто у період з 11.04.2008р. по 26.08.2008р. час затримки склав 89 робочий день. Враховуючі середній заробіток позивача за один день у розмірі (грудень 2007-1152,60+лютий 2008-1082,99/грудень 2007 21р.д.+лютий2008- 21р.д.=53,22) 53 гривни 22 копійки. Загальна сума сплати за час затримки складає (53,22*89=4737.32) 4737 гривні 32 копійки. Суд також вважає, що діями відповідача були порушенні конституційні права позивача на своєчасне одержання винагороди за працю, що встановлено ст. 43 Конституцію України. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», на підставі ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення законних прав працівника, які привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, зобов'язання по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноважений їм орган. Суд вважає, що позивач переніс моральні страждання, оскільки тривалий час не мав можливості забезпечити себе, а також членів своєї сім'ї, були порушенні нормальні життєві зв'язки позивача. Однак суд вважає, що розмір моральної шкоди визначений позивачем не відповідає характеру, тривалості і тяжкості моральних страждань, в зв'язку з цим, з відповідача повинно бути стягнуто 2000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В той же час, суд вважає, що необхідно відмовити у задоволенні позовних вимоги про стягнення вихідної допомоги, оскільки позивач звільнився за ст. 36 КЗпП України, а ст. 44 КЗпП України не передбачає виплати за цією статтею. На підставі викладеного,

Outcome: partial