Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-31 00:00:00

[PERSON], діючи на підставі довіреності в інтересах [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON]., в якому просить визнати право власності на Ѕ часку квартири у спільно нажитому майні подружжя. В позовній заяві зазначено, що 5.5.1990 року, відділом РАГС Бережанського райвиконкому Тернопільської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. 23.5.2006 року відділом РАЦС Енергодарського міського управляння юстиції шлюб розірвано. Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON]., у 1996 році було придбано двокімнатну квартиру [ADDRESS]. За договором купівлі-продажу від 19.2.1997 року, право власності на цю квартиру зареєстровано за відповідачем [PERSON]. у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Після розірвання шлюбу між сторонами вирішити спір, стосовно спірної квартири мировим шляхом, вони не змогли. Посилаючись на ст.22 КпШС України, ст.ст.60,69-72 СК України та ст.368 ЦК України, просить визнати право власності [PERSON] на Ѕ частку у спільно нажитому майні подружжя - квартирі [ADDRESS] та стягнути з [PERSON]. судові витрати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, повідомила суд про слухання справи у її відсутність, так як знаходиться за межами України та не має можливості прибути у судове засідання, надіславши на адресу суду письмове пояснення, в якому підтвердила обставини, викладені у позовній заяві та просить суд розгляд справи проводити у її відсутність, за участі її представника, що діє на підставі довіреності - адвоката [PERSON], з правовою позицією якого вона згодна. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов повністю підтримав, надавши пояснення по тексту позовної заяви, уточнивши, що спірна квартира була придбана колишнім подружжям [PERSON] у лютому 1997 року, пояснивши, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Ні чоловік, ні дружина не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, бо воно є таким, що належить їм обом. [PERSON] відмовляється від поділу спільного майна - спірної квартири, що належить сторонам по справі, чим порушує законні права [PERSON], як власника Ѕ частки спірної квартири. Відповідач [PERSON] та його представник за усною заявою [PERSON]. позовні вимоги не визнали, заявили, що не оспорюють право власності [PERSON] на Ѕ частку у спільно нажитому майні подружжя - спірній квартирі, бо спірна квартира дійсно була придбана сторонами по справі у період шлюбу між ними. Вважають що не має предмету спору, але від вирішення спору мировим шляхом, відмовились. Просять у задоволенні позову відмовити. Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимого обґрунтовані та підлягають задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебували у шлюбі з 5.5.1990 року до 23.5.2006 року. 13.2.1997 року за договором купівлі-продажу була спільно придбана двокімнатна квартира [ADDRESS]. В якості продавця за зазначеним договором виступає [PERSON]., покупцем - [PERSON] Право власності на цю квартиру було зареєстровано в Енергодарському БТІ на ім'я [PERSON]., про що у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, зроблено відповідний запис (реєстровий номер 2-32). Відповідно до вимог ст.22 КпШС України, що діяв на момент придбання спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Стаття 60 СК України, що діє на момент подання та розгляду позову у суді, має аналогічний зміст. Відповідно до вимог ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їхньою спільною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Сторони по справі не надали суду доказів того, що між ними існує, або існувала домовленість стосовно іншого розміру часток у їх спільному майні (спірній квартирі). Також не було надано шлюбного договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що спірна квартира придбана [PERSON] та [PERSON]. під час шлюбу, є їх спільною власністю в рівних частках, тобто по Ѕ кожного. У відповідності до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати: судовий збір у розмірі 1141 грн., витрати на ІТЗ розгляду справи у суді в розмірі 30 грн., витрати, понесені позивачкою при оцінки вартості нерухомого майна, у розмірі 540 грн. Всього підлягає до стягнення 1711 грн.

Outcome: approved